Справа № 805/2963/18-а
Суддя: Христофоров А.Б.
Дата ухвалення: 2018-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2018 р. Справа№805/2963/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Христофоров А.Б. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Бахмутсько-Лиманського обєднаного управління пенсійного фонду України Донецької області про:

- визнання незаконним рішення від 15.12.2017 р. № 87, яким позивачу було відмовлено у призначенні пенсії на пільгових умовах за Списком №1 ст. 13 п. а Закону України Про пенсійне забезпечення;

- зобовязання зарахувати в пільговий стаж за списком № 1 періоди роботи позивача на шахті Перевальська ДП Луганськвугілля з 01.09.1982 року по 04.01.1986 року - навчання в СПТУ № 95 по спеціальності електрослюсар підземний, з 23.01.1986 року по 20.10.1987 року - електрослюсар підземний, з 09.11.1987 року по 25.07.1988 року - військова служба, з 15.09.1988 року по 22.09.1988 року - курси з тарифною ставкою підземного гірника, з 23.09.1988 року по 13.08.1993 року - електрослюсар підземний, з 14.08.1993 року по 28.02.1995 року - підземний гірський майстер згідно Порядку застосування Списків №1 та №2 виробництва робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу робот, що дає право на пенсію на пільгових умовах від 18.11.2005 р. № 383 п. 8 та ст. 13 п. а Закону України Про пенсійне забезпечення;

- зобовязання призначити пенсію на пільгових умовах за Списком №1 згідно Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування з 06.12.2017 року,-

В С Т А Н О В И В:

27.04.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Бахмутського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про: визнання рішення незаконним та зобовязання зарахувати періоди роботи позивача до пільгового стажу, а також призначити пенсію на пільгових умовах.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що у звязку з досягненням пенсійного віку звернувся до пенсійного фонду з заявою про призначення пенсії за Списком №1 з документами на підтвердження права на нарахування пенсії на пільгових умовах. Рішенням №87 від 15.12.2017 року відмовлено у призначені пенсії на пільгових умовах, оскільки архівні документи підприємства знаходяться на непідконтрольній українській владі території та надані довідки на теперішній час неможливо підтвердити. Позивач з зазначеним не згоден, оскільки надав всі належні документи для підтвердження періоду роботи на підприємствах. Вважає, що відповідач таким чином порушує його право на отримання пенсії.

Відповідачем направлено відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що вимоги позивача суперечать чинному законодавству та не підлягають задоволенню. Позивач дійсно звернувся до пенсійного фонду з заявою про призначення пенсії, однак ним надано довідки видані ДП «Луганськвугілля», які неможливо перевірити, оскільки архівні документи підприємства, де працював позивач знаходяться на непідконтрольній українській владі території та згідно даних персоніфікованого обліку, відсутня інформація щодо пільгового стажу. За таких обставин рішенням відмовлено у призначені пенсії на пільгових умовах. З огляду на вищевказане вважає, що не порушив прав позивача та діяв в межах наданих йому законами та нормативними актами повноважень.

Ухвалами Донецького окружного адміністративного суду: від 27.04.2018 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику осіб; від 25.05.2018 року здійснено перехід до розгляду справи в порядку спрощеного провадження з викликом учасників справи та витребувано документи; від 07.06.2018 року здійснено заміну відповідача на Бахмутсько-Лиманське обєднане управління пенсійного фонду України Донецької області.

Про дату, час та місце судового засідання, призначене на 07.06.2018 року сторони повідомлені належним чином, з заявами та клопотаннями до суду не зверталися.

На підставі частини девятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України 07.06.2018 року, суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Згідно з частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України, у звязку з розглядом справи в порядку письмового провадження, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (РНОКПП НОМЕР_1), громадянин України, відповідно до статті 43 Кодексу адміністративного судочинства України здатний здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обовязки.

Бахмутсько-Лиманське обєднане управління пенсійного фонду України Донецької області (), є субєктом владних повноважень - органом виконавчої влади, який в даних правовідносинах здійснює повноваження, покладені Положенням про Пенсійний фонд України, затвердженим Указом Президента України від 06.04.2011 року №384/2011 (далі за текстом Положення №384/2011) та відповідно до статті 43 Кодексу адміністративного судочинства України здатне здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обовязки.

Судом встановлено, що на звернення позивача з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 06.12.2017 року №10180, Рішенням Бахмутського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області №87 від 03.01.2018 року відмовлено у призначенні пенсії на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку, згідно п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», у звязку з відсутністю необхідного пільгового стажу.(а.с.30)

Підставою для відмови у зарахуванні до пільгового стажу період роботи з 11.01.1986 року по 22.01.1986 року, з 23.01.1986 року по 20.10.1987 року, з 15.09.1988 року по 22.09.1988 року, з 23.09.1988 року по 21.08.1992 року, з 22.08.1992 року по 12.10.1992 року, з 13.10.1992 року по 13.08.1993 року, з 14.08.1993 року по 28.02.1995 року, є не врахування довідок, оскільки в довідках, уточнюючих пільговий характер роботи, виданих ДП «Луганськвугілля» зазначено, що первинні документи знаходяться на зберіганні за адресою: Луганська область, м. Артемівськ, вул. 9 Мая, буд.1, тобто на території, де органи влади тимчасово не здійснюють, або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, відповідно до переліку населених пунктів, затвердженого розпорядженням КМУ №1085-р від 07.11.2014 року. Згідно даних системи персоніфікованого обліку, відсутня інформація щодо пільгового стажу.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд приходить до наступного.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Надане вищевказаною статтею право деталізоване у Законах України від 05.11.1991 року № 1788-XII Про пенсійне забезпечення (далі - Закон №1788) та від 09.07.2003 року № 1058-IV Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон №1058), зокрема, у стаття 1 і 8 відповідно.

Названими правовими нормами Законів визначено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених Законом № 1788.

За змістом статті 13 Закону №1788, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема, чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;

б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема, чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Відповідно до статті 62 Закону №1788, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Питання призначення пенсій на пільгових умовах згідно зі списками № 1 та № 2 деталізоване у Порядку застосування списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 (далі - Порядок № 383).

Пунктом 10 Порядку № 383 визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637).

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно з пунктом 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Міністерством праці та соціальної політики України та Міністерством фінансів України.

Аналіз наведених положень дає підстави вважати, що право особи на призначення пільгової пенсії згідно зі статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» має бути підтверджене як пенсіонером (особистими документами), так і підприємством, на якому особа працювала на роботах, віднесених до Списків № 1 або № 2, і необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт за Списком № 1 або № 2.

Відсутність підтвердження цих обставин не породжує виникнення права на зарахування пільгового стажу та призначення пенсії на пільгових умовах.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 06 грудня 2015 року у справі № 686/19687/14а.

Позивачу, відповідно до оскаржуваного рішення, відмовлено у зарахуванні періодів роботи з 11.01.1986 року по 22.01.1986 року, з 23.01.1986 року по 20.10.1987 року, з 15.09.1988 року по 22.09.1988 року, з 23.09.1988 року по 21.08.1992 року, з 22.08.1992 року по 12.10.1992 року, з 13.10.1992 року по 13.08.1993 року, з 14.08.1993 року по 28.02.1995 року.

Відповідно до наданої трудової книжки БТ-ІІ №0013092 від 08.08.1984 року, у період за який не прийнято довідки, наявні такі записи:

-запис від 11.01.1986 року прийнято електрослюсарем підземним ІІІ розряду з повним робочим днем під землею, Наказ №9 від 08.01.1986 року;

- запис від 20.10.1987 року звільнено у звязку з призовом до лав Радянської армії, Наказ№198/к від 20.10.1987 року;

- запис від 15.09.1988 року електрослюсарем підземним ІV розряду з повним робочим днем під землею, Наказ №143к від 23.09.1988 року;

- запис від 14.08.1993 року назначений підземний гірничим майстром з повним робочим днем, Наказ №509к від 13.08.1993 року;

-запис від 28.02.1995 року звільнено за власним бажанням, Наказ№57/к від 11.05.1995 року.

З огляду на вищезазначене, у трудовій книжці наявні записи про перебування позивачем під час виконання роботи повний робочий день на підземних роботах.

Щодо незарахування до пільгового стажу зазначені періоди роботи з посиланням відповідача на розташування підприємств на тимчасово окупованій території та той факт, що на даний час юридичні особи на підконтрольній українській владі території не перереєструвалась суд зазначає наступне.

Дійсно, відповідно до ст. 9 Закону України від 15.04.2014 № 1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (далі - Закон № 1207-VII) ці довідки є недійсними і не створюють правових наслідків.

Проте, в даному випадку позивач не може бути позбавлений свого права, що стосується предмету позову через неможливість перевірки достовірності пільгового характеру роботи, у зв'язку з знаходженням підприємств на території, тимчасово непідконтрольній українській владі та не перереєстрації його на території підконтрольній українській владі.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані намібійські винятки: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

У рішенні Європейського суду з прав людини Мозер проти Республіки Молдови та Росії від 23.02.2016 ЄСПЛ констатував, що Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами....

Таким чином, відповідачем протиправно не враховані при обчислені пільгового стажу періоди роботи позивача з 11.01.1986 року по 20.10.1987 року, з 15.09.1988 року по 28.02.1995 року та не прийняті до уваги довідки від 28.11.2014 року видані ВП «Шахта імені Артема» ДП «Луганськвугілля»: №681,683,684 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії та відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній; №685 про атестацію робочих місць; №680 про період роботи на шахті; №686 по перейменування підприємств.

Позивачем також заявлені вимоги про зарахування до пільгового стажу період з 01.09.1982 року по 04.01.1986 року навчання у СПТУ №95 за спеціальністю електрослюсар підземний та з 09.11.1987 року по 25.07.1988 року військова служба.

В оскаржуваному рішенні визначено, що не зараховані до пільгового стажу періоди роботи позивача з 11.01.1986 року по 20.10.1987 року, з 15.09.1988 року по 28.02.1995 року, тобто без періодів заявлених позивачем у позовній заяві.

Суд зауважує, що оскільки позивачем разом з заявою про призначення пенсії до пенсійного фонду не було надано докази (військовий квіток) стосовно періоду з 09.11.1987 року по 25.07.1988 року, крім того у спірному рішенні відсутні обґрунтування та пояснення щодо періоду з 01.09.1982 року по 04.01.1986 року (навчання у СПТУ №95), про зарахування яких просить позивач і вони не були досліджені відповідачем, отже, у суду відсутні правові підстави досліджувати докази та вирішувати питання щодо зазначених періодів роботи, у звязку з чим позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача зарахувати до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах на підставі пункту а частини 1 статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення, періоди з 01.09.1982 року по 04.01.1986 року та з 09.11.1987 року по 25.07.1988 року, задоволенню не підлягають.

Однак суд вважає за необхідним зазначити наступне.

Щодо зарахування до пільгового стажу період проходження військової служби.

пунктом 1 ст. 8 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію Закону України "Про пенсійне забезпечення" або на пенсію за віком на пільгових умовах до набрання чинності Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі і час проходження строкової військової служби, які зараховуються до пільгового стажу, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Частиною 1 ст. 2 Закону України "Про загальний військовий обов'язок і військову службу", передбачено, що час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію Закону України "Про пенсійне забезпечення" або на пенсію за віком на пільгових умовах до набрання чинності Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі і час проходження строкової військової служби, які зараховуються до пільгового стажу, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах.

Отже, період строкової військової служби повинен зараховуватися до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо особа на момент призову на строкову військову служби працювала за професією, що дає право на пенсію на пільгових умовах або після демобілізації особа працювала за набутою спеціальністю в професійно-технічному закладі.

Щодо зарахування навчання позивача, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. «д» ст. 56 Закону України « Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Відповідно до п. 34 Постанови Кабінету Міністрів України № 715 від 07 вересня 1993 року «Про затвердження положення про професійний навчально виховний заклад» у професійному навчально-виховному закладі організується ступінчасте навчання учнів. Кожний ступінь має професійну завершеність і підтверджується видачею диплома встановленого зразка. Завершення навчання у вищому професійному училищі за вищим ступенем надає випускникові високу робітничу кваліфікацію та кваліфікацію молодшого спеціаліста.

Теоретичне навчання учнів здійснюється в обладнаннях для цього навчальних кабінетах, лабораторіях, аудиторіях, інших приміщеннях; виробниче - у навчально-виробничих майстернях, дільницях, на полігонах, у навчальних господарствах, на навчально-виробничих підприємствах, а також на робочих місцях підприємств, на будівельних об'єктах тощо.

Відповідно до п. 24 Постанови Кабінету Міністрів України № 715 від 07 вересня 1993 року «Про затвердження положення про професійний навчально виховний заклад» час навчання у професійному навчально-виховному закладі зараховується до загального трудового стажу, а також до стажу роботи, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва без поважних причин між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу не перевищує одного місяця.

Згідно ст. 38 Закону України «Про професійно-технічну освіту» за час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування у спорі покладається на відповідача - субєкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідачем не надано суду доказів на спростування наявності пільгового характеру роботи позивача, що свідчить про недбале ставлення пенсійного органу до вирішення такого важливого питання як пенсійне забезпечення особи, яке гарантується ст. 46 Конституції України і визначено законодавцем як джерело існування громадянина держави також, не доведено та не надано доказів на підтвердження правомірності дій під час здійснення перерахунку пенсії позивачу.

Отже, відповідачем порушено вимоги статті 19 Конституції України, при цьому, відповідач не допустив бездіяльності, а навпаки вчинив дії, що полягали у невірному застосуванні норм при здійснені перерахунку пенсії, а тому саме дії відповідача є протиправними.

Однак, оскільки суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, та на свій розсуд розраховувати пільговий стаж позивача, суд вважає, що належним способом захисту прав позивача, буде зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву з врахуванням вищенаведених обставин.

З огляду на встановлені обставини справи та наведені норми закону, якими регулюються спірні відносини, з урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії та визначення підстав, за яких призначається пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог яке полягає у визнанні протиправним та скасуванні рішення про відмову у призначені пенсії за віком на пільгових умовах та зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву позивача з урахуванням висновків суду.

Згідно з частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати субєкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Оскільки позовні вимоги задоволено частково, у відповідності до чого підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у сумі 470 грн.(75%)

Керуючись ст.ст. 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 257-263, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1, Бахмут, Донецька область,84500) до Бахмутсько-Лиманського обєднаного управління пенсійного фонду України Донецької області (, вул. Миру, 35, м. Бахмут, Донецька область, 84500) про визнання незаконним рішення, зобовязання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Бахмутського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 87 від 15.12.2017 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Зобов'язати Бахмутсько-Лиманське обєднане управління пенсійного фонду України Донецької області розглянути повторно заяву ОСОБА_1 від 06.12.2017 року №10180 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах по списку 1, з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Бахмутсько-Лиманського обєднаного управління пенсійного фонду України Донецької області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) судовий збір у сумі 470 (чотириста сімдесят) грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне судове рішення складено 26.06.2018 року.

Суддя Христофоров А.Б.