Справа № 648/343/18
Суддя: Кисильова О.Й.
Дата ухвалення: 2018-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2018 р.м. ХерсонСправа № 648/343/18
10 год. 00 хв.

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Кисильової О.Й.,

при секретарі: Бондарчук О.О.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Білозерської селищної ради про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду із адміністративним позовом до Білозерської селищної ради (далі - відповідач), в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просить:

- визнати протиправним та скасувати розпорядження відповідача від 09.01.2018 року № 8к "Про звільнення з посади";

- поновити ОСОБА_1 на роботі;

- стягнути середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу;

- стягнути моральну шкоду у розмірі 1500 грн.

27.04.2018 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, учасникам справи надано строк для надання заяв по суті справи, розгляд справи призначено на 22.05.2018 року о 10:00 год.

Ухвалою від 16.05.2018 року заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу без розгляду.

Ухвалою від 22.05.2018 року відкладено розгляд справи на 14.06.2018 року о 10:00 год. та витребувано у відповідача додаткові докази у справі.

Ухвалою від 14.06.2018 року відкладено розгляд справи на 25.06.2018 року о 15:00 год. та витребувано додаткові докази у справі.

У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі. Суду пояснила, що з 22.02.2016 року по 13.03.2017 року працювала в Білозерській селищній раді на посаді спеціаліста ІІ категорії з питань юридичного забезпечення, а з 13.03.2017 року по 10.01.2018 року - спеціаліст ІІ категорії з ведення реєстру територіальної громади. 09.01.2018 року відповідач прийняв розпорядження про звільнення позивача із займаної посади з підстави відмови від запропонованих посад у зв'язку із зміною істотних умов праці. Позивач вважає звільнення незаконним, посилаючись на наступне. Відповідачем не зазначено чіткої підстави звільнення з посади, натомість вказано три різні підстави: зміну істотних умов праці, реорганізацію Білозерської селищної ради, скорочення чисельності штату. Фактично відбулося обєднання місцевих територіальних громад, унаслідок чого штатна чисельність працівників збільшилась, тобто скорочення штату не було. Позивач відмічає, що приймаючи рішення про її звільнення, відповідач порушив вимоги трудового законодавства, зокрема, ч. 2 ст. 40, ст. 42, 49-2 КЗпП України в частині порядку вивільнення працівників, оскільки одночасно з попередженням про звільнення з посади не запропонував позивачу іншої роботи, враховуючи її переважне право залишення на роботі, не запропонував всі вакансії, що відповідають вимогам освіти, кваліфікації, та досвіду роботи позивача та які існували на підприємстві. Позивач зазначає, що фактичної зміни істотних умов праці не відбулося, оскільки характер виконуваної нею роботи не змінився, посадовою інструкцією чітко не окреслено обовязки ОСОБА_1 Запропоновані позивачу 05.01.2018 року посади соціального робітника та інспектора з тендерних закупівель не відносяться до посадових осіб органу місцевого самоврядування, тобто зазначені посади є значно нижчими за статусом, ніж посада, яку обіймала позивач, а тому пропозиція переведення на ці посади є протиправною. Обґрунтовуючи позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 1500,00 грн. позивач зазначила, що у неї на утриманні неповнолітня дитина, у той час, як чоловік не працює та у 2015 році йому встановлено діагноз злоякісного новоутворення. Внаслідок незаконного звільнення ОСОБА_1 зазнала значних моральних страждань, які призвели до погіршення стану здоровя та порушення нормальних життєвих звязків. Просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні, заперечуючи проти позову, зазначив, що 09.11.2017 року ОСОБА_1 попереджена про наступне звільнення, а фактично звільнена розпорядженням від 09.01.2018 року, тобто не раніше, ніж через два місяці з дати попередження. Доводи позивача про те, що їй не було запропоновано інші посади, що відповідають її кваліфікації є безпідставними, оскільки у відповідності до затвердженої структури та чисельності працівників Білозерської селищної ради та її виконавчого органу від 15.12.2017 року № 29/256 ОСОБА_1 запропоновані всі наявні посади, враховуючи кваліфікаційні вимоги, а саме: інспектора з тендерних закупівель та посаду соціального робітника, від яких позивач відмовилась. Щодо тверджень позивача про наявність у неї права на переведення на посаду провідного спеціаліста з юридичного забезпечення відповідач зазначив, вказана посада є вищою за кваліфікаційними вимогами, та, оскільки ця посада була введена вперше, то її зайняття потребувало проведення конкурсу, як і на інші вакантні посади, що введені до штату Білозерської селищної ради після реорганізації. Оголошення про проведення конкурсу розміщено в газеті "Придніпровська зірка" та на офіційному сайті селищної ради, однак ОСОБА_1 не брала участі у вказаних конкурсах. Представник відповідача також зазначив, що Бериславської місцевою прокуратурою та Головним управлінням Держпраці в Херсонській області за заявою позивача проведено перевірку, за результатами якої не встановлено порушень вимог законодавства при її звільненні. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

15.05.2018 року позивач подала до суду відповідь на відзив, доводи якої аналогічні тим, що зазначені у позовній заяві.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи та оцінивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

Розпорядженням селищного голови від 19.02.2016 року № 17к ОСОБА_1 призначено з 22.02.2016 року на посаду спеціаліста ІІ категорії з питань юридичного забезпечення за результатами конкурсу на період перебування працівника у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та присвоєно 15 ранг посадової особи місцевого самоврядування.

22.02.2016 року ОСОБА_1 склала присягу посадової особи місцевого самоврядування.

Рішенням виконавчого комітету Білозерської селищної ради від 28.04.2016 року посадову особу Білозерської селищної ради спеціаліста ІІ категорії з питань юридичного забезпечення ОСОБА_1 уповноважено на складання протоколів про адміністративні правопорушення відповідно до ст.ст. 197, 198 КУпАП України.

Розпорядженням селищного голови від 13.03.2017 року № 22к ОСОБА_1 переведена на посаду спеціаліста ІІ категорії з ведення реєстру територіальної громади у звязку з виходом основного працівника на роботу.

Рішенням виконавчого комітету Білозерської селищної ради від 25.05.2017 року посадову особу Білозерської селищної ради спеціаліста ІІ категорії з ведення реєстру територіальної громади ОСОБА_1 уповноважено на складання протоколів про адміністративні правопорушення, відповідно до ст.ст. 197, 198 КУпАП України.

05.07.2017 року на 18 сесії 7 скликання Білозерської селищної ради прийнято рішення № 200 "Про добровільне обєднання територіальних громад у Білозерську обєднану територіальну громаду" у зв'язку з чим вирішено обєднатися Білозерській територіальній громаді з територіальними громадами сіл Томинобалківської територіальної громади (сіл ОСОБА_3, Новодмитрівка), Надеждівської територіальної громади (сіл Надеждівка, Зорівка, Знамянка), унаслідок чого буде утворено Білозерську обєднану територіальну громаду з адміністративним центром смт. Білозерка.

Розпорядженням селищного голови Білозерської селищної ради від 08.11.2017 року №115к працівників Ради, у тому числі ОСОБА_1 попереджено про наступне вивільнення в порядку статті 49-2 КЗпП України, у звязку із реорганізацією Білозерської селищної ради в Білозерську обєднану територіальну громаду.

Згідно із розпорядженням Белозерської селищної ради від 14.11.2017 року № 4/231 розпочато процедуру реорганізації Томинобалківської та Надеждівської сільських рад шляхом приєднання до Білозерської селищної ради. Білозерську селищну раду визначено правонаступником всього майна, прав та обовязків реорганізованих рад.

Рішенням виконавчого комітету Білозерської селищної ради від 01.12.2017 року посадову особу Білозерської селищної ради обєднаної територіальної громади спеціаліста ІІ категорії з ведення реєстру територіальної громади ОСОБА_1 уповноважено на складання протоколів про адміністративні правопорушення, відповідно до ст.ст. 197, 198 КУпАП України.

Згідно штатного розпису Білозерської селищної ради станом на 01.12.2017 року затверджено штат Ради у кількості 23 одиниці, а саме: селищний голова-1, староста-2, заступник голови-2, секретар селищної ради-1, секретар виконавчого комітету селищної ради-1, головний бухгалтер-1, спеціаліст І категорії з соціальних питань-1, спеціаліст І категорії-землевпорядник-1, спеціаліст ІІ категорії з питань юридичного забезпечення-1, спеціаліст ІІ категорії з питань управління комунальним майном-1, спеціаліст ІІ категорії з ведення реєстру територіальної громади-1 (обіймала ОСОБА_1 до звільнення), інспектор з питань благоустрою та екології-1, інспектор з питань громадського порядку та профілактики злочинності-1, інспектор-2, статистик-1, водій-1, сторож-4.

15.12.2017 року рішенням 3 сесії Білозерської селищної ради № 29/256 затверджено структуру та штатну чисельність працівників апарату Білозерської селищної ради та її виконавчого комітету у кількості 60 осіб, а саме: селищний голова-1, староста-2, заступник голови-2, секретар селищної ради-1, секретар виконавчого комітету-1, спеціаліст І категорії з кадрової роботи-1, спеціаліст ІІ категорії з питань юридичного забезпечення-1, провідний спеціаліст з питань юридичного забезпечення-1, спеціаліст І категорії із розробки проектів розвитку-1, інспектор з благоустрою та екології, інспектор з питань громадського порядку-1, водій-1, сторож-4, кочегар-1, провідний спеціаліст по звязкам з громадськістю-1, прибиральниці-3; У складі структури селищної ради утворено: відділ освіти, культури, молоді та спорту: начальник відділу освіти-1, головний спеціаліст-3; відділ фінансового та бухгалтерського обліку: головний бухгалтер-1, інспектор з бухгалтерського обліку-8, головний спеціаліст-економіст-1, провідний спеціаліст-економіст-1, провідний спеціаліст-фінансист-1, інспектор з тендерних закупівель-1; відділ земельних ресурсів та містобудування: начальник відділу-1, спеціаліст І категорії з земельних питань-1, спеціаліст ІІ категорії з земельних питань-1, інспектор із земельних питань-1, головний спеціаліст-архітектор-1; центр по наданню адміністративних послуг: спеціаліст І категорії з соціальних питань-3, статистик-3, інспектор-2; відділ з питань соціальної роботи та надання соціальних послуг: начальник відділу-1, головний спеціаліст у справах сімї, молоді-1, соціальний робітник-4, інспектор-1.

Таким чином, унаслідок приєднання до Білозерської селищної ради Томинобалківської та Надеждівської сільських рад структура та штатна чисельність працівників апарату Білозерської селищної ради та її виконавчого комітету збільшилась на 37 одиниць.

Розпорядженням селищного голови Білозерської селищної ради від 20.12.2017 року №43 оголошено конкурс на заміщення вакантних посад посадових осіб місцевого самоврядування Білозерської селищної ради, а саме: спеціаліст І категорії з розробки проектів розвитку, спеціаліст І категорії з кадрової роботи, провідний спеціаліст по звязкам з громадськістю, провідний спеціаліст з питань юридичного забезпечення. До відділу освіти, культури, молоді та спорту: начальник відділу, головний спеціаліст 3, начальник відділу земельних ресурсів та містобудування. До відділу фінансового та бухгалтерського обліку: головний спеціаліст, головний спеціаліст-економіст, провідний спеціаліст-економіст. До центру по наданню адміністративних послуг: спеціаліст І категорії з соціальних питань-2. До відділу з питань соціальної роботи та надання соціальних послуг: начальник відділу, головний спеціаліст.

05.01.2018 року розпорядженням селищного голови № 6к ОСОБА_1 запропоновано переведення за її згодою з 10.01.2018 року на вакантну посаду соціального робітника. Позивач від запропонованої посади позивач відмовилась, у зв'язку із невідповідністю запропонованої посади її кваліфікації та досвіду роботи, та неврахування її переважного права на залишення на роботі, яке полягає у наявності двох утриманців (неповнолітньої дитини та хворого чоловіка), продуктивності праці, вищої за інших претендентів на зайняття вакантних посад спеціалістів ІІ категорії.

05.01.2018 року розпорядженням селищного голови № 7к ОСОБА_1 запропоновано переведення за її згодою з 10.01.2018 року на вакантну посаду інспектора з тендерних закупівель. Від запропонованої посади позивач відмовилась у зв'язку із невідповідністю посади її кваліфікації та досвіду роботи.

09.01.2018 року розпорядженням селищного голови Білозерської селищної ради № 8к ОСОБА_1 звільнено з посади спеціаліста ІІ категорії з ведення реєстру територіальної з 10.01.2018 року згідно зі ст. 32, п. 6 ст. 36. п.1 ст. 40 КЗпП України. Підставою для звільнення зазначено відмова працівника від запропонованих посад у звязку зі зміною істотних умов праці.

Надаючи оцінку правомірності звільнення ОСОБА_1 за ст. 32, п. 6 ст. 36. п.1 ст. 40 КЗпП України, суд вважає за необхідне врахувати наступні обставини та положення законодавства.

Правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування, визначає загальні засади діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування врегульовано Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування" від 07.06.2001 року № 2493-III (далі Закон № 2493-III).

Відповідно до статті 2 Закону № 2493-III посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

За приписами статті 14 та 15 Закону № 2493-III особам, які займають посади, віднесені до сьомої категорії, може бути присвоєно 15, 14 і 13 ранг.

ОСОБА_1 у лютому 2016 року присвоєно 15 ранг, тобто посада, яку позивач обіймала до звільнення, віднесена до сьомої категорії посад органу місцевого самоврядування.

Крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, служба в органах місцевого самоврядування припиняється на підставі і в порядку, визначених Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні", цим та іншими законами України ( ч. 1 ст. 20 Закону № 2493-III).

Позивача звільнено із займаної посади на підставі ст. 32, п. 6 ст. 36, п.1 ст. 40 Кодексу законів про працю України.

Статтею 32 КЗпП України передбачено, що переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці.

У разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40) (ч. 2 ст. 36 КЗпП).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (ч. 2 ст. 40 КЗпП).

За приписами статті 40 та статті 42 КЗпП України допускається звільнення працівника у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці лише при неможливості переведення робітника за його згоди на іншу роботу, і за відсутності у звільненого переважного права перед іншими працівниками на залишення на роботі.

Згідно із ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Із аналізу наведених вище норм трудового законодавства слідує, що трудовий договір, укладений на невизначений термін може бути розірваний роботодавцем лише з підстав, визначених законом, і з дотриманням визначеного в законі порядку. Отже, роботодавець має право за своєю ініціативою звільнити працівника лише за умови наявності певних підстав, з якими закон пов'язує виникнення у роботодавця права на розірвання трудового договору.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" роз'яснено застосування п. 1 ст. 40 КЗпП України при розгляді справ пов'язаних з звільнення працівника у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці. Зокрема, розглядаючи трудові спори суди зобов'язані з'ясовувати чи дійсно у власника або уповноваженого ним органу мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення штату, чи дійсно не було можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи додержано власником норм законодавства, що регулюють вивільнення працівників, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу. При цьому мається на увазі, що роботодавець зобов'язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії, які може виконувати працівник, і не лише за місцем його роботи в певному структурному підрозділі, а всі вакансії, які є в юридичної особи.

Судом встановлено, що відбулося приєднання Томинобалківської і Надеждівської сільських рад до Білозерської селищної ради, тобто відповідачем проведено реорганізацію шляхом злиття територіальних громад, унаслідок чого штатна чисельність працівників збільшена на 37 одиниць. Відтак, скорочення чисельності працівників не відбулося.

Варто відмітити, що попередження позивача про наступне вивільнення відбулося 09.11.2017 року у той час, як пропонування посади проведено 05.01.2018 року, тобто за пять днів до звільнення, що є порушенням приписів статті 49-2 КЗпП України, яка вимагає попередження про вивільнення з одночасним пропонуванням посади.

Як передбачено статтею 36 КЗпП України у разі реорганізації підприємства дія трудового договору працівника продовжується та може бути припинена лише у разі скорочення чисельності або штату працівників.

У свою чергу звільнення з підстави, зазначеної у пункті 1 частини першої статті 40 КЗпП України допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Таким чином, суд вважає, що належним виконанням роботодавцем вимог трудового законодавства в частині дотримання ним прав та гарантій працівників при переведенні на іншу роботу внасділок реорганізації є пропозиція працівнику, який вивільнюється, всіх наявних вакансій, які є в юридичної особи та які може обіймати працівник.

Зазначене вище дає суду підстави для висновку, що тільки після працевлаштування всіх працівників та пропонування їм всіх посад, тобто дотримання всіх передбачених законодавством умов вивільнення працівників, посади, які у такому випадку залишилися не зайнятими, можуть вважатися вакантними та на них може бути оголошено конкурс.

У судовому засіданні позивач наголошувала на тому, що у неї достатній рівень кваліфікації для зайняття посади провідного спеціаліста з юридичного забезпечення, оскільки у період 22.02.2016 року по 13.03.2017 року працювала в Білозерській селищній раді на посаді спеціаліста ІІ категорії з питань юридичного забезпечення. Також наголошувала, що відповідач при звільненні не врахував того, що в сімї ОСОБА_1 немає інших працівників з самостійним заробітком, на її утриманні малолітній син та чоловік, який має онкологічне захворювання.

Суд встановив, що ОСОБА_1 має базову вищу освіту за напрямом підготовки "Право" та кваліфікацію бакалавр права, стаж роботи в органах місцевого самоврядування один рік одинадцять місяців.

Представник відповідача у судовому засіданні пояснив, що позивачу не було запропоновано посаду провідного спеціаліста з юридичного забезпечення та інші посади, оскільки всі новостворені посади, на думку відповідача, потребували проведення конкурсу, від проходження якого позивач відмовилася.

Суд критично оцінює дані твердження відповідача, оскільки, по-перше, запропоновані ОСОБА_1 посади інспектора з тендерних закупівель та соціального робітника були також посадами, які введені до штату вперше; по-друге, дані посади не належать до жодної з категорій посад органу місцевого самоврядування, по-третє, посада провідного спеціаліста з юридичного забезпечення відповідала тим кваліфікаційним вимогам, які мала позивач, враховуючи, що вона працювала у відповідача на посаді спеціаліста ІІ категорії з питань юридичного забезпечення, за період роботи на якій не мала жодних стягнень чи зауважень, а оцінювалась позитивно, про що свідчить щомісячне заохочення впродовж всього періоду роботи у вигляді грошової премії, по-четверте, у новому штаті існували інші посади, які могли бути запропоновані позивачу, зокрема, спеціаліст І категорії з кадрової роботи.

Беручи до уваги ті обставини, що позивач мала стаж роботи на посаді спеціаліста ІІ категорії з питань юридичного забезпечення та весь період роботи у Білозерській селищній раді була уповноваженою на складання протоколів про адміністративні правопорушення відповідно до ст.ст. 197, 198 КУпАП України, що підтверджується розпорядженнями селищного голови, які містяться в матеріалах справи, суд вважає недоцільним та безпідставним рішення відповідача щодо пропонування їй посад, що є значно нижчими за рівнем кваліфікації та досвіду роботи, та які не є посадами місцевого самоврядування, у той час, як інші рівноцінні посади їй запропоновані не були.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 77 цього Кодексу передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

За приписами до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не надано суду належних та достатніх доказів неможливості переведення ОСОБА_1 за її згоди на посаду провідного спеціаліста з юридичного забезпечення чи іншу, рівноцінну посаду, яка відповідає рівню її кваліфікації.

Верховний Суд України у постанові Пленуму від 06.11.1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" роз'яснив, що працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи. Працівник не вправі вимагати поновлення його на роботі на заново утвореному підприємстві, якщо він не був переведений туди в установленому порядку.

За таких обставин суд дійшов висновку про незаконність звільнення позивача із займаної посади за пунктом 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України та п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, а відтак задовольняє вимоги про скасування розпорядження від 09.01.2018 року № 8к та поновлює позивача з 11.01.2018 року на посаді з якої остання була звільнена, оскільки 10.01.2018 року є днем звільнення, тобто останнім днем роботи позивача.

Щодо вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди у розмірі 1500,00 грн. слід зазначити наступне.

Обґрунтовуючи підстави для задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди, позивач зазначила, що на її утриманні знаходиться малолітній син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та чоловік, якому встановлено діагноз злоякісна пухлина, що підтвердила копією виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 4224 на злоякісне новоутровення від 05.08.2015 року. ОСОБА_1 зауважила, що внаслідок незаконного звільнення порушились соціальні зв'язки, вона позбавлена можливості реалізації своїх професійних здібностей. Звільнення фактично відбулося внаслідок неприязного ставлення до неї нового керівництва Білозерської селищної ради. Також наголошувала, що досить тривалий час перебувала в стресовому стані, який позначився на її здоровї у вигляді апатії, тривожності, невпевненості в майбутньому та порушенні режиму сну. Вказані обставини підтвердила довідками КП "Білозерська ЦРЛ" від 07.02.2018 року та рецептом на ліки, виписаним лікарем ОСОБА_5 від 16.05.2018 року.

Відповідно до положень Конституції України, зокрема статей 32, 56, 62 і чинного законодавства, фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів

Статтею 23 Цивільного кодексу України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала.

З врахуванням вказаних ОСОБА_1 та встановлених судом обставин, характеру спричиненої моральної шкоди позивачу, та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за необхідне задовольнити дану вимогу та стягнути на користь позивача 1500,00 грн. моральної шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню (ч. 7 ст. 235 КЗпП).

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 "Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати" цей порядок застосовується у випадках вимушеного прогулу працівника (підпункт "з" пункту 1).

Відповідності до ч. 3 п. 2 Порядку, збереження заробітної плати "у всіх інших випадках", до яких відноситься й випадок вимушеного прогулу, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Як вбачається із виданої Білозерською селищною радою довідки від 31.05.2018 року № 86 про заробітну плату ОСОБА_1, середньоденна заробітна плата позивача складає 183,65 грн.

Час вимушеного прогулу ОСОБА_1 з 11.01.2018 року по 26.06.2018 року складає 115 робочих днів, а тому стягненню підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 21119,75 грн. (183,65 грн. х 115 р.д. = 21119,75 грн.) з відрахуванням обов'язкових платежів.

Разом з тим, позивач у судовому засіданні зазначила, що з 12.01.2018 року отримувала допомогу по безробіттю, проте підстави для відрахування суми вказаної допомоги із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу відсутні.

Як зазначено вище при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу (ст. 235 КЗпП).

Отже, виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу.

Законодавством, що регулює дані правовідносини, не передбачено будь-яких підстав для зменшення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу за тих чи інших обставин.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 25.06.2016 року у справі № 6-511цс16.

Отже, суд погоджується із доводами позивача про те, що розраховуючи суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яку необхідно стягнути на користь позивача, відсутні підстави для зменшення суми середнього заробітку на суму отриманої позивачем допомоги по безробіттю.

Відповідно до п.п. 2,3 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду, зокрема, про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

На підставі статті 371 КАС України негайному виконанню підлягає поновлення позивача на роботі та стягнення заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 3673,00 грн. з відрахуванням обов'язкових платежів.

За таких обставин суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 9, 14, 73-78, 90, 242-246, 250, 255, 371 КАС України, суд, -

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Білозерської селищної ради від 09.01.2018 року № 8к "Про звільнення з посади".

Поновити ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2) на посаді спеціаліста ІІ категорії з ведення реєстру територіальної громади Білозерської селищної ради з 11.01.2018 року.

Стягнути з Білозерської селищної ради (, місцезнаходження: Херсонська область, смт. Білозерка, вул. Свободи, 83) на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2) середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 21119 (двадцять одна тисяча сто дев'ятнадцять) грн. 75 коп.

Стягнути з Білозерської селищної ради (, місцезнаходження: Херсонська область, смт. Білозерка, вул. Свободи, 83) на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2) моральну шкоду у розмірі 1500 (одна тисяча п'ятсот) грн.

Допустити негайне виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2) на посаді спеціаліста ІІ категорії з ведення реєстру територіальної громади Білозерської селищної ради з 11.01.2018 року та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць у розмірі 3673 (три тисячі шістсот сімдесят три) грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 02 липня 2018 р.

Суддя Кисильова О.Й.

кат. 12.3