Справа № 815/6157/17
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2018-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2018 р.м.ОдесаСправа № 815/6157/17

Категорія: 8.3 Головуючий в 1 інстанції: Бжассо Н. В.
Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі: судді доповідача-головуючого ОСОБА_1,

суддів: Потапчука В.О., Семенюка Г.В.,

при секретарі Ханділян Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 апеляційні скарги ОСОБА_2, Головного управління ДФС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 березня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № 17242-13 від 27.05.2017 року, № 17241-13 від 27.05.2017 року, № 6 від 31.05.2017 року,

ВСТАНОВИЛА:

Короткий зміст позовних вимог.

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернулась з адміністративним позовом, в якому, з урахуванням уточнень до адміністративного позову, просила визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення: № 17242-13 від 27.05.2017 року на суму 9571,59 грн., № 17241-13 від 27.05.2017 року на суму 9571,59 грн., № 65000272 від 31.05.2017 року на суму 16527,92 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 640,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що нею були отримані 21.11.2017 року податкові-повідомлення рішення зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості, а також податкове повідомлення-рішення зі сплати земельного податку: № 17242-13 від 27.05.2017 року на суму 9 571,59 грн., № 17241-13 від 27.05.2017 року на суму 9 571,59 грн., № 65000272 від 31.05.2017 року на суму 16 527,92 грн.

Оскільки в оскаржуваних податкових повідомленнях-рішеннях зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, вказаний податковий період 2016 рік, вважає, оскільки іншого не вказано в оскаржуваних податкових повідомленнях-рішеннях, що підставою для їх прийняття стало рішення Ізмаїльської міської ради № 398-VII від 14.01.2016 року, що було опубліковано на сайті Ізмаїльської міської ради 15.01.2016 року, яким встановлена ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в розмірі 2% розміру заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) періоду (27,56 грн.). Для застосування в 2016 році під час видання оскаржуваних податкових-повідомлень рішень, рішення Ізмаїльської міської ради № 398-VII, воно мало б бути прийняте не пізніше 15.07.2015 року. Однак, дата його прийняття 14.01.2016 року, що унеможливлює його застосування у 2016 році. Щодо податкового повідомлення-рішення зі сплати земельного податку, позивач зазначав, що в ньому не вказаний навіть податковий період. Позивач, також в обґрунтування адміністративного позову зазначала, що до жодного з податкових повідомлень-рішень, не було надано розрахунок податкового зобов'язання. Позивач, також, вважала, що оскільки вона отримала оскаржувані податкові повідомлення-рішення після 01.07.2016 року, направлення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень після 01.07.2017 року є порушенням порядку надіслання податкових повідомлень-рішень.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06 березня 2018 року визнано протиправним та скасовано податкові повідомлення-рішення № 17242-13 від 27.05.2017 року, № 17241-13 від 27.05.2017 року.

В іншій частині позову відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального права, у звязку з чим просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.

Не погоджуючись з даним рішенням суду податковий орган подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з'ясуванням обставин справи, у звязку з чим просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для їх задоволення.

Обставини справи.

Суд першої інстанції встановив, що відповідно до рішення Ізмаїльської міської ради від 14.01.2016 року № 398-VIІ «Про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» встановлено на 2016 рік на території Ізмаїльської міської ради ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб в залежності від типів таких об'єктів нерухомості (без врахування розташування ( зональності)).

Відповідно до рішення Ізмаїльської міської ради від 14.01.2016 року № 401-VII «Про перегляд ставок земельного податку в межах міста Ізмаїл» переглянуто ставки земельного податку, встановлені Ізмаїльською міською радою з 01.01.2016 року та викладено додаток рішення «Про встановлення ставок податку за земельні ділянки в межах міста Ізмаїл» №5084-VI від 30.04.2015 року в новій редакції.

У додатку до вказаного рішення визначено ставки земельного податку за земельні ділянки у відсотках від нормативної грошової оцінки земель міста.

27.05.2017 року ГУ ДФС в Одеській області прийнято податкове повідомлення-рішення № 17242-13 яким, згідно пп. 54.3.3 п. 54.3 ст.54 Податкового кодексу України та відповідно до пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України, ОСОБА_2 визначено суму податкового зобов'язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об'єктів житлової нерухомості № 18010300 за 2016 рік у розмірі 9 571,59 грн.

27.05.2017 року ГУ ДФС в Одеській області прийнято податкове повідомлення-рішення № 17241-13 яким, згідно пп. 54.3.3 п. 54.3 ст.54 Податкового кодексу України та відповідно до пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України, ОСОБА_2 визначено суму податкового зобов'язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об'єктів житлової нерухомості № 18010300 за 2016 рік у розмірі 9 571,59 грн.

31.05.2017 року ГУ ДФС в Одеській області прийнято податкове повідомлення-рішення №6 яким, згідно пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України та відповідно до п. 286.5 ст. 286 Податкового кодексу України, ОСОБА_2 визначено суму податкового зобов'язання за платежем: земельний податок з фізичних осіб № 18010700 у розмірі 16 527,92 грн.

З огляду на інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо ОСОБА_2, у власності позивача знаходиться одна земельна ділянка площею 0,06 га за адресою Одеська область, м. Ізмаїл, пр-кт. Леніна, 23-а, Одеська область, кадастровий номер :01:021:0041, а також, нежитлова будівля загальною площею 309,7 кв. м., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна НОМЕР_1, за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, пр. Леніна, будинок 2а.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наступних мотивів, з якими погоджується суд апеляційної інстанції.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом приписів підпунктів 10.1, 10.2, 10.3 статті 10 Податкового кодексу України, до місцевих податків належать: податок на майно; єдиний податок.

Місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Відповідно до положень пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України, сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Положеннями підпунктів 12.3.1, 12.3.2, 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України встановлено, що встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом.

Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно приписів пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України, офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.

Також встановлено, що на підставі статті 266 Податкового кодексу України відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення, якими визначено податкові зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до підпункту 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України, одним із принципів оподаткування є стабільність, який полягає у тому, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

За змістом приписів статті 265, податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

Згідно підпунктів 266.1.1, 266.2.1, 266.3.1, 266.3.2 статті 266 Податкового кодексу України, платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Приписами підпункту 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 Податкового кодексу України встановлено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

В ході судового розгляду встановлено, що ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2016 рік на території Ізмаїльської міської ради встановлені рішенням Ізмаїльської міської ради за №398-VII від 14.01.2016 року.

Суд першої інстанції при цьому дійшов висновку, що застосування контролюючим органом для визначення ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік рішення Ізмаїльської міської ради від 14.01.2016 року є протиправним, оскільки зазначене рішення прийняте після 15.07.2015 року.

Проте зазначений висновок суду першої інстанції є передчасним, оскільки в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності (пункт 4 розділу ІІ "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році" від 24.12.2015 року.

Водночас, з огляду на розрахунок податкового зобов'язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що є додатком до податкового повідомлення-рішення № 17742-13 від 27.05.2017 року, податкове зобов'язання нараховано з урахуванням площі об'єкту 347,3 кв. м.

Однак, наявні в матеріалах справи докази свідчать, що площа нежитлового приміщення, належного позивачу, становить 309,7 кв. м.

Також в ході судового розгляду досліджено службову записку ГУ ДФС в Одеській області № 83/11/15-32-13-12 від 21.02.2018 року, з огляду на яку податкове повідомлення-рішення № 17241-13 від 27.05.2017 року сформована помилково повторно за об'єкт за адресою м. Ізмаїл, пр. Миру, 23-а та фактично є скасованою, сума податкових зобов'язань за вказаним податковим повідомленням-рішенням відсутня в інтегрованій картці платника ОСОБА_2

Однак, жодних доказів на підтвердження факту скасування податкове повідомлення-рішення № 17241-13 від 27.05.2017 року відповідачем не надано.

Отже, податкове повідомлення-рішення № 17241-13 від 27.05.2017 року та податкове повідомлення-рішення № 17242-13 від 27.05.2017 року є протиправними та підлягають скасуванню.

Позивачем отримано податкове повідомлення-рішення від 31.05.2017 року про визначення суми податкового зобов'язання із земельного податку з фізичних осіб.

Згідно приписів пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України, платниками земельного податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.

На підставі підпункту 270.1.1 статті 270 Податкового кодексу України, об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні;

Положеннями пункту 284.1 статті 284 Податкового кодексу України встановлено, що Верховна Рада Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування встановлюють ставки плати за землю та пільги щодо земельного податку, що сплачується на відповідній території.

Органи місцевого самоврядування до 25 грудня року, що передує звітному, подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки рішення щодо ставок земельного податку та наданих пільг зі сплати земельного податку юридичним та/або фізичним особам за формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Нові зміни щодо зазначеної інформації надаються до 1 числа першого місяця кварталу, що настає за звітним кварталом, у якому відбулися зазначені зміни.

Згідно з приписами статті 285 Податкового кодексу України, базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік.

Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв'язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).

Згідно підпунктів 286.1, 286.5 статті 286 Податкового кодексу України, підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.

В ході судового розгляду встановлено, що у власності позивача перебуває земельна ділянка площею 0,06 га за адресою Одеська область, м. Ізмаїл, вул. пр. Леніна, 23а, кадастровий номер: :01:021:0041.

Рішення «Про перегляд ставок земельного податку в межах міста Ізмаїл», яким затверджено ставки земельного податку для здійснення розрахунків податку за земельні ділянки в межах міста Ізмаїл, прийнято 14.01.2016 року.

Водночас з огляду на розрахунок податкового зобов'язання по платі за землю до податкового повідомлення-рішення № 6 від 31.05.2017 року, що наданий представником відповідача у якості додатку до відзиву на адміністративний позов, податкове зобов'язання нараховано за 2017 рік.

Слід зазначити, що з огляду на наявну в матеріалах справи копію податкового повідомлення-рішення № 6 від 31.05.2017 року, при його складанні відповідач допустив описку та в графі «податковий період» помилково вказав строк сплати податкового зобов'язання.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказана описка не є підставою для скасування податкового-повідомлення рішення, оскільки податковий період зазначений в розрахунку податкового зобов'язання по платі за землю до податкового повідомлення-рішення № 6 від 31.05.2017 року.

Отже, з огляду на те, що згідно з податковим повідомленням-рішенням № 6 позивачу нараховано податкове зобов'язання з земельного податку з фізичних осіб за 2017 рік на підставі рішення Ізмаїльської міської ради від 14.01.2016 року.

Таким чином податковий орган правомірно та у відповідності до норм чинного законодавства прийняв податкове повідомлення-рішення № 6 від 31.05.2017 року.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході розгляду справи позивач частково довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Доводи апеляційної скарги.

Стосовно доводів податкового органу, що введення нового виду податку на підставі Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28 грудня 2014 року слід вважати "законним втручанням" держави у мирне володіння майном особи, що узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини слід зазначити, що крім зазначеного аспекту втручання має переслідувати легітимну мету в суспільних інтересах, може бути здійснене «не інакше як в інтересах суспільства», має бути пропорційним та не становити надмірного тягаря, має забезпечувати «справедливий баланс» між інтересами особи і суспільства.

Отже тільки за умови виконання всіх наведених аспектів втручання у право власності може бути виправданим.

Доводи ОСОБА_2, що оскільки вона отримала оскаржувані ППР після 01 липня 2017 року, то їх направлення після 01 липня 2017 року є порушенням Порядку надіслання ППР не сприймаються колегією суддів, оскільки позивачем не надано жодних доказів на підтвердження факту направлення ППР після 01.07.2017 року, тоді як дата відправлення та дата отримання ППР не є тотожними та можуть бути значно віддаленими у часі варто зазначити

Згідно пункту 9 розділу 2 Порядку надіслання контролюючим органом податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України за №1204 від 28.12.2015 р. (далі Порядок), до податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов'язання, зменшення (збільшення) суми податкових зобов'язань та/або податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та/або зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та пені із зазначенням у ньому дати та номера декларації (уточнюючого розрахунку), звіту за відповідний звітний період, щодо якого здійснюється розрахунок, та/або іншої інформації, необхідної для їх визначення.

Відповідно до пункту 1 розділу 3 Порядку, структурний підрозділ контролюючого органу, який склав податкове повідомлення-рішення відповідно до Кодексу, роздруковує його у двох примірниках (податкове повідомлення-рішення за формою «Ф» - в одному примірнику) та після погодження з підрозділами правової роботи передає на підпис керівнику (заступнику керівника) контролюючого органу, а складене відповідно до Митного кодексу України - керівнику або виконуючому його обов'язки.

Після підписання податкове повідомлення-рішення (крім податкового повідомлення-рішення за формою «Ф») не пізніше наступного робочого дня надсилається (вручається) платнику податків. Податкове повідомлення-рішення за формою «Ф» надсилається (вручається) платнику податків у терміни, встановлені Кодексом для податків на майно фізичних осіб.

В ході судового розгляду встановлено, що до жодного з оспорюваних податкових повідомлень рішень, які були направлені на адресу позивача, відповідачем не додано розрахунків податкових зобов'язань, проте, враховуючи висновки суду в частині правомірності дій відповідача щодо прийняття податкового повідомлення-рішення № 6 від 31.05.2017 року, таке порушення не є підставою для скасування самого податкового повідомлення-рішення.

Інші доводи апеляційних скарг, яким була дана оцінка в мотивувальній частині постанови, ґрунтуються на суб'єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, Головного управління ДФС в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 березня 2018 року у справі № 815/6157/17 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення та підписання повного тексту судового рішення 26 червня 2018 року.

Головуючий суддя: ОСОБА_1
Судді: ОСОБА_3 ОСОБА_4