Справа № 308/12652/16-а
Суддя: Бенца К. К.
Дата ухвалення: 2018-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2018 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Бенца К.К.,

при секретарі судового засідання - Вереш А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №4 батальйону УПП в м. Ужгороді та Мукачеві мол. лейтенант поліції ОСОБА_2 про визнання дій інспектора незаконними , визнання постанови серії АР №059676 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення від 23.11.2016 р. протиправною та її скасування ,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 у порядку провадження у справах, що виникають з адміністративно-правових відносин, звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора роти №4 батальйону УПП в м. Ужгороді та Мукачеві мол. лейтенант поліції ОСОБА_2 про визнання дій інспектора незаконними , визнання постанови серії АР №059676 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення від 23.11.2016 р. протиправною , скасування постанови серії АР №059676 про накладення адміністратвного стягнення у справі про адміністративне правопорушення від 23.11.2016 р. за ч.2 ст.122 КУпАП у вигляді штрафу у сумі 425,00 грн.

Мотивуючи позовні вимоги вказує на те, що 23.11.2016 року о 03 год. 40 хв. керуючи т.з. ЗАЗ Sent , реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 та рухаючись в м. Ужгороді, по вул. Станційна, 1 у напрямку залізничного переїзду, був зупинений інспектором роти №4 батальйону УПП в м. Ужгороді та Мукачеві мол. лейтенантом поліції ОСОБА_2, який повідомив, що ним порушено п. 14.6 ПДР України, а саме здійснив обгін на залізничному переїзді. Інспектором роти №4 батальйону УПП в м. Ужгороді та Мукачеві мол. лейтенантом поліції ОСОБА_2 відносно нього була винесена постанова серії АР № 059676 про адміністративне правопорушення від 23.11.2016 року якою притягнуто його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КпАП України з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425,00 гривень за порушення п. 14.6 (б) ПДР .

Позивач з винесенням постанови не згідний, вважає, оскаржувану постанову незаконною, оскільки інспектором поліції не повно та не об'єктивно було з'ясовані фактичні дані по справі. Вважає , що інспектор притягнув його до відповідальності не маючи на те підстав. Позивач вказує, що на його усні заперечення факту правопорушення в ході спілкування з поліцейським та переконування в тому, що він не здійснював обгін, а перед переїздом перестроювався з другої полоси у першу, інспектор не відреагував. Позивач вказує, що на прохання надати будь-які докази що підтверджують вчинення ним адміністративного правопорушення, поліцейський відмовився.

Вказав, що факт порушення ним правил дорожнього руху не підтверджений. Таким чином вважає, що оскаржувана ним постанова є незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Окрім того в доповненні до позовної заяви , яку позивач надіслав через канцелярію суду, додаткового обгрунтував мотиви та підстави незаконності постанови. Вказав на те, що справа була розглянута на місці зупинки транспортного засобу, а не за місцезнаходженням органу , який уповноважений розглядати такі справи. Просив врахувати рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 року № 5-рп/2015.

З посиланням на викладене, остаточно просив суд: визнати постанову серії АР №059676 від 23.11.2016 року про накладення адміністративного стягнення за ч.2 ст.122 КУпАП протиправною та її скасувати , а провадження у справі закрити.

Позивач у судове засідання не з'явився, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином , надав суду письмові заперечення на позов та надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, в якій просить відмовити у задоволенні позовних вимог. У письмових запереченнях відповідач вказав, що на залізничних переїздах, як і безпосередньо перед ними, не може бути по декілька смуг для руху в одному напрямку. Тому жодних перестроювань з однієї смуги руху в іншу, позивач не міг здійснити. Відповідно до п. 14. 6 (б) ПДР України , обгін заборонено на залізничних переїздах

15.03.2017 року позивачем надіслано на адресу суду заяву про відкладення розгляду справи.

31.10.2017 року позивачем надіслано на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі.

24.11.2017 року в судовому засіданні представником відповідача надано письмові заперечення на позов з додатком.

07.02.2018 року позивачем надіслано на адресу суду доповнення до позовної заяви.

02.05.2018 року позивачем надіслано на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі.

19.06.2018 року представником відповідача надіслано на адресу суду заяву про розгляд справи без їх участі, просять суд відмовити у задоволенні позову.

У даній справі заходи забезпечення доказів та забезпечення позову судом не застосовува-лися.

Провадження у справі ухвалою суду не зупинялося, а тому не було підстав для його поновлення.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового проваджен-ня), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи принципи рівності сторін, взявши до уваги позицію позивача викладену у адміністративному позові та доповненні до нього та відповідача, що міститься у відзиві, суд дійшов наступного висновку.

Так, спір між сторонами виник з приводу притягнення позивача до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно ч. 2 ст. 9, ч. 2 ст. 77 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), Законом України «Про Національну поліцію», Правилами дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі - ПДР) та ст.286 КАС України.

Згідно з п.8 ч.1 ст.23 Закону України Про Національну поліцію, поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини 1 статті 23 цього Закону визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Як встановлено судом, 23 листопада 2016 року інспектором роти №4 батальйону УПП в м. Ужгороді та Мукачеві мол. лейтенантом поліції ОСОБА_2 було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР №059676, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 гривень, а саме за порушення правил обгону на залізничному переїзді, чим порушив вимоги п. 14.6 (б) ПДР.

Відповідно до п. 14.6 ПДР визначені місця на дорозі де заборонено обгін.

Відповідно до п. 14.6 (б) ПДР обгін заборонено на залізничних переїздах і ближче ніж за 100 м перед ними.

Відповідно до ч.2 ст. 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного розїзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами звязку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, тягнуть за собою накладення штрафу штрафу в розмірі двадцяти пяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до ст.222 цього Кодексу, органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, в тому числі за ч.2 ст.122 КУпАП.

Відповідно до п.10 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015, поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Так, відповідно до ст. 288 КУпАП, перевірка законності та обґрунтованості постанови по справі про адміністративне правопорушення судом здійснюється у порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.

Суд , здійснивши перевірку рішення субєкта владних повноважень щодо відповідності критеріям правомірності, визначених ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з п.1 ст.247 КУпАП обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Зазначена норма встановлює обовязок субєкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності. Оскільки позивач проти вчинення правопорушення заперечує, відповідач зобовязаний подати докази на спростування таких заперечень.

У відповідності до положення ст. 9 КУпАП - адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна(умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами (стаття 23 КпАП).

В силу ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При прийнятті постанови про накладення адміністративного стягнення за правилами ст.252 КУпАП визначено обовязок відповідача провести оцінку наявним доказам, повно і об'єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч.4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283цього Кодексу.

У відповідності до ст.283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Таким чином, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа), уповноважена на розгляд справ про адміністративні правопорушення, в тому числі, інспектор УПП, мають діяти із дотриманням вимог законодавства.

Приписами Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено певну процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення та визначено систему правових механізмів забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Позивач у позовній заяві заперечує обставини, вказані у постанові про притягнення його до адміністративної відповідальності, зазначає, що обгону не здійснював,заперечує факт порушення ним правил дорожнього руху, вказуючи на те, що перед переїздом перестроювався з другої полоси у першу.

Разом з тим, доводи позивача про те, що обгону не здійснював, на переконання суду є безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу суду, з огляду на наступне.

Із змісту адміністративного позову слідує, що позивач заперечує факт порушення ним правил дорожнього руху та зазначає, що перед переїздом перестроювався з другої полоси у першу.

Заперечуючи проти доводів позивача, відповідач надав до суду фототаблиці взяті з електронного джерела Google maps ділянки дороги в м. Ужгород по вул. Станційна 1 ( підїзд до залізничного переїзду та залізничний переїзд), а також фототаблиця ділянки дороги в м. Ужгород по вул. Станційна на якій зафіксовано розташування дорожнього знаку 5.17.1 Напрямок руху по смузі.

Перестроювання - виїзд з займаної смуги або займаного ряду з збереженням початкового напрямку руху.

Як вбачається із фототаблиці, перед переїздом наявна одна смуга для руху в одному напрямку, яка веде на залізничний переїзд, а відтак позивач керуючи транспортним засобом не міг здійснювати перестроювання з другої полоси у першу.

Окрім того, в м. Ужгород по вул. Станційна встановлений дорожній знак 5.17.1 Напрямок руху по смузі , який вказує напрямок руху по смугах. Таким чином , побачивши дорожній знак, водій завчасно зобовязаний обрати смугу руху .

Суд звертає увагу на те, що позивач заперечуючи факт здійснення ним обгону одночасно визнає факт здійснення ним перестроювання з другої полоси у першу.

Таким чином, позивач перед переїздом не міг здійснити перестроювання з другої полоси у першу, так як перед переїздом наявна одна смуга для руху в одному напрямку, що стверджується даними фототаблиці Google maps ділянки дороги в м. Ужгород по вул. Станційна 1, а відтак дії позивача , як водія автомобіля марки ЗАЗ Sent , реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 вірно були кваліфіковані інспектором поліції, як здійснення обгону на залізничному переїзді.

Суд , при цьому , бере до уваги, що відповідно до п. 14.6 (б) ПДР обгін заборонено на залізничних переїздах і ближче ніж за 100 м перед ними.

Таким чином, оскільки позивачем порушені ПДР України, відповідач, притягнувши його до відповідальності, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений законом.

Відповідно до ст.ст. 75, 76 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відтак, враховуючи правові норми та обставини даної адміністративної справи, постанова серії АР №059676 від 23.11.2016 року винесена правомочним субєктом - інспектором роти № 4 батальйону УПП в м. Ужгороді та Мукачеві мол. лейтенант поліції ОСОБА_2 як посадовою особою органу Національної поліції, уповноваженою КУпАП розглядати справи провчинення адміністративних правопорушень, та під час виконання службових обовязків. Крім цього, постанова за формою і змістом відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, адміністративне стягнення накладено в межах санкції, передбаченої КУпАП.

Щодо посилань позивача на Рішення Конституційного Суду України №5-рп/2015 від 26.05.2015 року, згідно якого розгляд відповідачем справи щодо позивача на місці вчинення правопорушення є неправомірним, то суд зазначає, що вказане Рішення КСУ прийнято до внесення змін до законодавства про адміністративні правопорушення Законом України від 14.07.2015р. №596-VII Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, яким розширено перелік випадків, коли протокол про адміністративні правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення. В Рішенні КСУ не враховано розширення на законодавчому рівні компетенції органів Національної поліції щодо розгляду справпро адміністративні правопорушення.

Тобто, після прийняття Конституційним Судом зазначеного вище рішення, на яке посилається позивач, норми ст. 258 КУпАП зазнали змін, в результаті чого на справи, які віднесено до компетенції Національної поліції, розповсюджено вимоги ч.4 ст.258 - постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься на місці вчинення правопорушення.

Суд вважає за необхідне зазначити, що у частинах 4, 5 ст. 258 КУпАП закріплено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Враховуючи вказане нормативно-правове обґрунтування, суд вважає, що розгляд справи на місці вчинення адміністративного правопорушення не є порушенням процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, яке утворює самостійну підставу для скасування постанови, винесеної за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.04.2018 року по справі №592/8797/16-а.

Отже, чинним законодавством України уповноваженим працівникам підрозділів патрульної служби Національної поліції, які мають спеціальні звання, надано право на місці вчинення адміністративного правопорушення від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення за адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою, другою і третьою статті 122 КУпАП, без складання відповідного протоколу.

Таким чином, приписи рішення Конституційного Суду України по справі № 1-11/2015 від 26.05.2015 р., на які посилається позивач, повинні застосовуватись з урахуванням законодавчих змін, що відбулися у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, внесених Законом України від 14.07.2015 року № 596-VІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення дорожнього руху"щодо надання права органам Національної поліції України виносити постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Таким чином, доводи позивача з приводу неналежного місця розгляду справи про адміністративне правопорушення та порушення процедури притягнення його до адміністративної відповідальності є безпідставними.

Системний аналіз вищевказаних норм чинного законодавства України дає підстави для висновку про те, що відповідач діяв у межах та у спосіб передбачені чинним законодавством України, а постанова про адміністративне правопорушення від 23 листопада 2016 року серії АР

№ 059676 за формою відповідає вимогам статті 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Підсумовуючи вказане, з огляду на встановленні в судовому засіданні обставини та визначенні відповідно до них правовідносини, враховуючи те, що на час розгляду справи та винесення постанови по суті заявлених позовних вимог, відповідачем надано суду докази щодо правомірності свого рішення , а тому суд не знаходить підстав для задоволення даного позову, а дії позивача розцінюються як спосіб уникнення адміністративної відповідальності за вчинене.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення винесена з дотриманням вищезазначених критеріїв, тому є правомірною і скасуванню не підлягає.

Відповідно до ст.242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Повноваження адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, визначеніст. 286 КАС України.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Оскільки суд прийшов до переконання про відсутність підстав для задоволення позову, то і відсутні підстави для розподілу судових витрат.

На підставі ст. ст. 6-14, 25, 32, 77, 205, 241, 243 - 246, 250, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. 33, ч.2 ст. 122, ст.ст. 247, 251, 258, 268, 280, 283, 284, 288 КУпАП, суд, -

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до інспектора роти № 4 батальйону УПП у м. Ужгороді та м. Мукачеві Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР №059676 від 23.11.2016 року відмовити.

Відповідно ч.2 ст.271 КАС України копії судових рішень у справах, визначених цією статтею, невідкладно видаються учасникам справи або надсилаються їм, якщо вони не були присутні під час його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до суду апеляційної інстанції Львівського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Учасники справи:

Позивач : ОСОБА_1 ( місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_1 г/82, 88000)

Відповідач: інспектор роти №4 батальйону УПП в м. Ужгороді та Мукачеві мол. лейтенантом поліції ОСОБА_2 ( місце знаходження м. Ужгород, вул. Кошового 2 , 88000).

Дата складання повного тексту рішення 02.07.2018 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_3