Справа № 2а-12060/12/2670
Суддя: Горяйнов А.М.
Дата ухвалення: 2018-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Горяйнова А.М.,

суддів - Аліменка В.О. та Коротких А.Ю.,

за участю секретаря - Доник М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 листопада 2012 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві, за участю прокуратури Дніпровського району м. Києва, про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Дніпровському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві від 29 лютого 2012 року № 383/17-.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 листопада 2012 року у задоволенні вказаного адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про задоволення позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильного застосував норми матеріального права. Скаржник вказує на те, що вексель є належним підтвердженням витрат, понесених на придбання інвестиційного активу.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2013 року вказану постанову скасовано та прийнято нову про задоволення позову в повному обсязі.

Разом з тим, постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 29 березня 2018 року зазначену постанову апеляційного суду скасовано та направлено справу на новий розгляд до Київського апеляційного адміністративного суду.

Під час нового апеляційного перегляду справи відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначив, що при визначенні інвестиційного прибутку можуть бути враховані витрати, фактичного понесені платником податку на придбання інвестиційного активу.

Позивач подав заперечення на відзив податкового органу, які обґрунтував тим, що витрати можуть виникати не тільки в момент оплати коштами вартості придбаних цінних паперів, а й у момент передачі права власності на векселі у зв'язку з виникненням грошового зобов'язання оплатити такі цінні папери.

Під час судового засідання представник позивача підтримав апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити з підстав, викладених у ній.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти апеляційної скарги та просив суд відмовити в її задоволенні посилаючись на те, що суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення, а підстави для його скасування - відсутні.

Прокуратура Дніпровського району м. Києва явку свого представника в судове засідання не забезпечила. Колегія суддів, керуючись ч. 2 ст. 313 КАС України, вирішила розглядати справу за відсутності представника зазначеного органу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, а також заперечень на відзив, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 листопада 2012 року - без змін виходячи із наступного.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з матеріалами справи, ДПІ у Дніпровському районі м. Києва провела позапланову невиїзну документальну перевірку своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку з доходів фізичних осіб громадянина ОСОБА_1 за період з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2010 року, за результатами якої склала акт від 08 лютого 2011 року № 383/17-.

На підставі вказаного акту перевірки податковий орган виніс податкове повідомлення-рішення від 29 лютого 2012 року № 383/17- про нарахування позивачу податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 34258131 грн 55 коп.

В акті перевірки від 08 лютого 2011 року № 383/17- зазначено, що у 2009 році ОСОБА_1 отримав дохід від ТОВ «Капітал Іст» у розмірі 149253390 грн. 06 коп. згідно договорів купівлі-продажу цінних паперів та від ТОВ «Будівельні інновації-плюс» у розмірі 86808592 грн 00 коп. згідно договору купівлі-продажу майнового паю. Натомість витрати позивача на придбання цінних паперів у 2009 році становлять 21546365 грн 00 коп., а на придбання майнового паю - 220 грн. 00 коп. У 2010 році ОСОБА_1 отримав дохід від ТОВ «Стандарт Брок» у розмірі 13871706 грн 59 коп. згідно договорів купівлі-продажу цінних паперів. Натомість витрати позивача на придбання цінних паперів у 2010 році відсутні.

Різницю між сумою доходу від продажу цінних паперів і майнового паю та витрат на їх придбання податковий орган визначив інвестиційним прибутком - базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб, а також здійснив нарахування зазначеного податку у розмірі 34258131 грн 55 коп.

Не погоджуючись із вказаним рішенням податкового органу, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про його скасування. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що сума витрат на придбання цінних паперів дорівнює сумі доходу, отриманій від їх продажу, у зв'язку з чим інвестиційний прибуток відсутній. Скаржник зазначив, що розрахунок за частину цінних паперів, придбаних протягом 2009-2010 років був здійснений шляхом видачі векселя. Також позивач вказував на те, що дохід від продажу майнового паю не підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що вексель не є належним доказом понесення витрат на придбання інвестиційного активу. Також суд першої інстанції зазначив, що позивач не надав оригіналів документів або завірених належним чином копій документів, які б свідчили про його участь у ПКСП «Авангард» ПОСП «Киянське», розпаюванню майна та отриманні майнового паю цього підприємства, у зв'язку з чим пільги щодо сплати податку на доходи фізичних осіб у ОСОБА_1 відсутні.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що вексель не є доказом понесення витрат, які враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Разом з тим, у відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 308 КАС України, колегія суддів не перевіряє обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині висновків щодо нарахування податкових зобов'язань за операцією з продажу майнового паю.

Так, в апеляційній скарзі позивач просив суд скасувати постанову суду від 08 листопада 2012 року повністю, проте не навів доводів та обґрунтувань, які підлягали б перевірці під час апеляційного перегляду. На вказану обставину звернута увага також у постанові Верхового Суду від 29 березня 2018 року.

Отже, під час апеляційного перегляду колегія суддів перевіряє виключно правильність висновків суду першої інстанції про порушення ОСОБА_1 вимог п. 9.6 ст. 9 Закону України «Про податком на доходи фізичних осіб», норми якого були чинними на час виникнення спірних правовідносин.

У відповідності до п.п. 4.2.13 п. 4.2. ст. 4 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» до складу загального місячного оподатковуваного доходу включається інвестиційний прибуток від здійснення платником податку операцій з цінними паперами та корпоративними правами, випущеними в інших, ніж цінні папери, формах, крім доходу від операцій, зазначених у підпунктах 4.3.3 та 4.3.17 цієї статті.

Порядок оподаткування одержаних громадянами доходів у вигляді інвестиційного прибутку від здійснення операцій з цінними паперами та корпоративними правами визначений у ст. 9 вказаного Закону.

Згідно з п.п. 9.6.1. та п.п. 9.6.2. п. 9.6. ст. 9 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» облік фінансових результатів операцій з інвестиційними активами ведеться платником податку самостійно, окремо від інших доходів і витрат. Інвестиційний прибуток розраховується як позитивна різниця між доходом, отриманим платником податку від продажу окремого інвестиційного активу, та його вартістю, що розраховується виходячи з суми витрат, понесених у зв'язку з придбанням такого активу, з урахуванням норм підпункту 9.6.4 цього пункту.

Позивач не заперечує, що податковий орган вірно визначив суму доходу, отриманого у 2009-2010 роках від продажу цінних паперів, проте вважає, що відповідач протиправно не врахував усіх витрат, понесених на придбання зазначеного інвестиційного активу.

ОСОБА_1 вказує на те, що оплата частини цінних паперів була здійснена шляхом передачі продавцю векселів.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів встановила, що між юридичними особами як продавцями та позивачем як покупцем був установлений такий порядок розрахунків за цінні папери:

- згідно додаткової угоди № 1 від 02 грудня 2009 року до договору купівлі-продажу № 34-6/09Д від 20 лютого 2009 року, укладеного між ТОВ «Капітал Іст» та ОСОБА_1, розрахунок цінні папери вартістю 17998376 грн 16 коп. здійснюється шляхом передачі продавцю простого векселя серії ВО № 242247 (номер бланку АА 1986354) від 02 грудня 2009 року номінальною вартістю 17998376 грн 16 коп.;

- згідно додаткової угоди № 1 від 02 грудня 2009 року до договору купівлі-продажу № 39-40/09Д від 27 лютого 2009 року, укладеного між ТОВ «Капітал Іст» та ОСОБА_1, розрахунок цінні папери вартістю 61203537 грн 47 коп. здійснюється шляхом передачі продавцю простого векселя серії ВО № 242247 (номер бланку АА 1986355) від 02 грудня 2009 року номінальною вартістю 61203537 грн 47 коп.;

- згідно додаткової угоди № 1 від 02 грудня 2009 року до договору купівлі-продажу № 61-99/09Д від 01 квітня 2009 року, укладеного між ТОВ «Капітал Іст» та ОСОБА_1, розрахунок цінні папери вартістю 5005000 грн 00 коп. здійснюється шляхом передачі продавцю простого векселя серії ВО № 242247 (номер бланку АА 1986356) від 02 грудня 2009 року номінальною вартістю 5005000 грн 00 коп.;

- згідно додаткової угоди № 1 від 02 грудня 2009 року до договору купівлі-продажу № 71-18/09Д від 15 квітня 2009 року, укладеного між ТОВ «Капітал Іст» та ОСОБА_1, розрахунок цінні папери вартістю 5005000 грн 00 коп. здійснюється шляхом передачі продавцю простого векселя серії ВО № 242247 (номер бланку АА 1986357) від 02 грудня 2009 року номінальною вартістю 200000 грн 00 коп.;

- згідно додаткової угоди № 1 від 02 грудня 2009 року до договору купівлі-продажу № 91-14/09Д від 19 травня 2009 року, укладеного між ТОВ «Капітал Іст» та ОСОБА_1, розрахунок цінні папери вартістю 170293 грн 36 коп. здійснюється шляхом передачі продавцю простого векселя серії ВО № 242247 (номер бланку АА 1986358) від 02 грудня 2009 року номінальною вартістю 170293 грн 36 коп.;

- згідно додаткової угоди № 1 від 02 грудня 2009 року до договору купівлі-продажу № 111-14/09Д від 17 червня 2009 року, укладеного між ТОВ «Капітал Іст» та ОСОБА_1, розрахунок цінні папери вартістю 468983 грн 51 коп. здійснюється шляхом передачі продавцю простого векселя серії ВО № 242247 (номер бланку АА 1986359) від 02 грудня 2009 року номінальною вартістю 468983 грн 51 коп.;

- згідно додаткової угоди № 1 від 02 грудня 2009 року до договору купівлі-продажу № 132-17/09Д від 17 липня 2009 року, укладеного між ТОВ «Капітал Іст» та ОСОБА_1, розрахунок цінні папери вартістю 2000000 грн 00 коп. здійснюється шляхом передачі продавцю простого векселя серії ВО № 242247 (номер бланку АА 1986360) від 02 грудня 2009 року номінальною вартістю 2000000 грн 00 коп.;

- згідно додаткової угоди № 1 від 02 грудня 2009 року до договору купівлі-продажу № 155-12/09Д від 19 серпня 2009 року, укладеного між ТОВ «Капітал Іст» та ОСОБА_1, розрахунок цінні папери вартістю 1522179 грн 63 коп. здійснюється шляхом передачі продавцю простого векселя серії ВО № 242247 (номер бланку АА 1986361) від 02 грудня 2009 року номінальною вартістю 1522179 грн 63 коп.;

- згідно додаткової угоди № 1 від 02 грудня 2009 року до договору купівлі-продажу № 166-12/09Д від 04 вересня 2009 року, укладеного між ТОВ «Капітал Іст» та ОСОБА_1, розрахунок цінні папери вартістю 16032000 грн 00 коп. здійснюється шляхом передачі продавцю простого векселя серії ВО № 242247 (номер бланку АА 1986362) від 02 грудня 2009 року номінальною вартістю 16032000 грн 00 коп.;

- згідно додаткової угоди № 1 від 02 грудня 2009 року до договору купівлі-продажу № 170-23/09Д від 10 вересня 2009 року, укладеного між ТОВ «Капітал Іст» та ОСОБА_1, розрахунок цінні папери вартістю 8026168 грн 04 коп. здійснюється шляхом передачі продавцю простого векселя серії ВО № 242247 (номер бланку АА 1986363) від 02 грудня 2009 року номінальною вартістю 8026168 грн 04 коп.;

- згідно додаткової угоди № 1 від 02 грудня 2009 року до договору купівлі-продажу № 185-102/09Д від 01 жовтня 2009 року, укладеного між ТОВ «Капітал Іст» та ОСОБА_1, розрахунок цінні папери вартістю 1237470 грн 00 коп. здійснюється шляхом передачі продавцю простого векселя серії ВО № 242247 (номер бланку АА 1986364) від 02 грудня 2009 року номінальною вартістю 1237470 грн 00 коп.;

- згідно додаткової угоди № 1 від 02 грудня 2009 року до договору купівлі-продажу № 207-35/09Д від 02 листопада 2009 року, укладеного між ТОВ «Капітал Іст» та ОСОБА_1, розрахунок цінні папери вартістю 2857795 грн 88 коп. здійснюється шляхом передачі продавцю простого векселя серії ВО № 242247 (номер бланку АА 1986365) від 02 грудня 2009 року номінальною вартістю 2857795 грн 88 коп.;

- згідно додаткової угоди № 1 від 25 грудня 2009 року до договору купівлі-продажу № 236-41/09Д від 10 грудня 2009 року, укладеного між ТОВ «Капітал Іст» та ОСОБА_1, розрахунок цінні папери вартістю 10985441 грн 01 коп. здійснюється шляхом передачі продавцю простого векселя серії ВО № 242247 (номер бланку АА 1986365) від 25 грудня 2009 року номінальною вартістю 10985441 грн 01 коп.;

- згідно додаткової угоди № 1 від 31 березня 2010 року до договору купівлі-продажу № 28/6-10Д від 12 лютого 2010 року, укладеного між ТОВ «Стандарт Брок» та ОСОБА_1, розрахунок цінні папери вартістю 2987928 грн 54 коп. здійснюється шляхом передачі продавцю простого векселя серії ВО № 242247 (номер бланку АА 1986368) від 31 березня 2010 року номінальною вартістю 2987928 грн 54 коп.;

- згідно актом прийому-передачі цінних паперів № 1 від 31 березня 2010 року за додатковою угодою № 1 від 31 березня 2010 року до договору купівлі-продажу № 4/55-10Д від 12 січня 2010 року, укладеного між ТОВ «Стандарт Брок» та ОСОБА_1, розрахунок цінні папери вартістю 4703778 грн 05 коп. здійснюється шляхом передачі продавцю простого векселя серії ВО № 242247 (номер бланку АА 1986367) від 31 березня 2010 року номінальною вартістю 4703778 грн 05 коп.

Емітентом зазначених простих векселів був ОСОБА_1, а терміном погашення був визначений як - за пред'явленням.

Докази фактичної сплати позивачем сум, зазначених у простих векселях, в матеріалах справи відсутні.

Представник позивача в судовому засіданні зазначив, що не володіє інформацією щодо погашення таких векселів ОСОБА_1

В акті перевірки від 08 лютого 2011 року № 383/17- зазначено, що ОСОБА_1 не зареєстрований як фізична особа - суб'єкт підприємницької діяльності.

Перевіряючи обґрунтованість висновків відповідача та суду першої інстанції про те, що простий вексель не є доказом понесення витрат на придбання інвестиційного активу за вказаних обставин, колегія суддів враховує наступне.

У відповідності до ч. 1 ст. 1087 Цивільного кодексу України розрахунки за участю фізичних осіб, не пов'язані із здійсненням ними підприємницької діяльності, можуть провадитися у готівковій або в безготівковій формі за допомогою розрахункових документів у електронному або паперовому вигляді.

Готівковими розрахунками, згідно з п. 1.2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року № 637, є платежі готівкою підприємств (підприємців) та фізичних осіб за реалізовану продукцію (товари, виконані роботи, надані послуги), а також за операціями, які безпосередньо не пов'язані з реалізацією продукції (товарів, робіт, послуг) та іншого майна.

Відповідно до п. 1.4 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, яка затверджена постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22 безготівковими розрахунками є перерахування певної суми коштів з рахунків платників на рахунки отримувачів коштів, а також перерахування банками за дорученням підприємств і фізичних осіб коштів, унесених ними готівкою в касу банку, на рахунки отримувачів коштів. Ці розрахунки проводяться банком на підставі розрахункових документів на паперових носіях чи в електронному вигляді.

Згідно з п. 1.35 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» розрахунковий документ - це документ на переказ коштів, що використовується для ініціювання переказу з рахунка платника на рахунок отримувача (платіжне доручення, розрахунковий чек тощо).

Отже, простий вексель не віднесений до розрахункових документів, за допомогою яких можуть здійснюватися розрахунки за участю фізичних осіб, які не пов'язані із здійсненням ними підприємницької діяльності.

Обґрунтовуючи своє право на віднесення сум коштів, на які були видані прості векселі, до витрат, позивач посилається на ч. 3 ст. 341 Господарського кодексу України.

Вказана норма права передбачає, що безготівкові розрахунки можуть здійснюватися у формі платіжних доручень, платіжних вимог, вимог-доручень, векселів, чеків, банківських платіжних карток та інших дебетових і кредитових платіжних інструментів, що застосовуються у міжнародній банківській практиці.

Разом з тим, відповідно до ст. 1 Господарського кодексу України цей Кодекс визначає основні засади господарювання в Україні і регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб'єктами господарювання, а також між цими суб'єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання.

Як раніше зазначалося, ОСОБА_1 не зареєстрований як фізична особа-підприємець та не належить до суб'єктів господарювання.

Таким чином, Господарський кодекс України не регулює правовідносини щодо здійснення розрахунків за участю позивача як фізичної особи.

Також колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що обов'язковою умовою формування витрат є обов'язкове їх фактичне понесення платником податку.

Згідно з пп. 9.6.2. п. 9.6. ст. 9 Закону України «Про податок на доходи фізичних осіб» інвестиційний прибуток розраховується як позитивна різниця між доходом, отриманим платником податку від продажу окремого інвестиційного активу, та його вартістю, що розраховується виходячи з суми витрат, понесених у зв'язку з придбанням такого активу, з урахуванням норм підпункту 9.6.4 цього пункту.

Дослідивши правову природу простого векселя, суд першої інстанцій дійшов до обґрунтованого висновку, що погашення векселя може відбутися не останнім його власником, а іншою особою (попереднім трасантом, акцептантом, авалістом, індосантом цього векселя), тобто фактичні витрати на виконання укладеного договору купівлі-продажу акцій (на погашення даного векселя) можуть бути понесені іншою особою, ніж ОСОБА_1

Так, положеннями ч. 1 ст. 14 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» вексель - цінний папір, який посвідчує безумовне грошове зобов'язання векселедавця або його наказ третій особі сплатити після настання строку платежу визначену суму власнику векселя (векселедержателю).

Відповідно до статті 47 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі, запровадженого Женевською конвенцією 1930 року, всі трасанти, акцептанти, індосанти і особи, які забезпечують авалем платіж за переказним векселем, є солідарне зобов'язаними перед держателем. Держатель має право подати позов до кожної з цих осіб окремо і до всіх разом, при цьому необов'язково додержуючись тієї послідовності, в якій вони брали зобов'язання.

Наведені обставини у своїй сукупності вказують на те, що податкові зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за операціями з продажу інвестиційного активу були правомірно нараховані позивачу, а підстави для скасування податкового повідомлення-рішення від 29 лютого 2012 року № 383/17- - відсутні.

У запереченнях на відзив на апеляційну скаргу позивач посилався на Узагальнюючу податкову консультацію щодо порядку відображення в податковому обліку суб'єктами господарювання операцій з цінними паперами, що затверджена наказом ДПС України від 05 липня 2012 року № 579, згідно якої під терміном «витрати» слід розуміти суму коштів або вартість майна, сплачену (нараховану) платником податку продавцю (у тому числі емітенту під час розміщення) цінних паперів або інших, ніж цінні папери, корпоративних прав, як компенсація їх вартості. До складу витрат включається також сума будь-якої заборгованості покупця, яка виникає у зв'язку з таким придбанням.

Колегія суддів вважає необґрунтованими посилання позивача на вказану податкову консультацію, адже вона визначає порядок відображення в податковому обліку операцій з цінними паперами саме суб'єктами господарювання, до яких ОСОБА_1 не належить.

Крім того, така податкова консультація ґрунтується на нормах Податкового кодексу України, а не Закону України «Про податок на доходи фізичних осіб». Наведене у ній визначення терміну «витрати» повністю відповідає змісту п. 153.8. ст. 153 Податкового кодексу України, який розміщений у розділі ІІІ «Податок на прибуток підприємств».

Отже, доводи позивача не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні від 08 листопада 2012 року та не можуть бути підставою для її скасування.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 листопада 2012 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 238, 308, 310, 316, 319, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 листопада 2012 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А.М. Горяйнов

Судді В.О. Аліменко

А.Ю. Коротких

Постанова складена у повному обсязі 23 червня 2018 року.