Справа № 805/3714/18-а
Суддя: Стойка В.В.
Дата ухвалення: 2018-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2018 р. Справа№805/3714/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складіголовуючого судді Стойки В.В.розглянувши в порядку письмового провадження (за правилами спрощеного позовного провадження) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1до Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року ОСОБА_1звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради з вимогами:

визнати дії Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради, щодо відмови призначення та виплати держаної допомоги при народженні на неповнолітню доньку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 неправомірними;

зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 недоотриману суму державної допомоги при народженні на неповнолітню доньку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з жовтня 2016 року, нараховувати та сплачувати надалі та виплатити виниклу заборгованість з виплати державної допомоги на рахунок, відкритий в ПАТ «Ощадбанк».

Крім того, просила допустити до негайного виконання постанови суду в частині виплати позивачу державної допомоги у межах суми стягнення за один місяць; зобов'язати відповідача подати до суду звіт про виконання постанови у строк один місяць з дня отримання постанови після набранням законної сили.

В обґрунтування позову зазначила, що вона є матір'ю ОСОБА_2, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_3, має статус тимчасово переміщеної особи та зареєстрована в м. Бахмут Донецької області.Із заявою про виплату допомоги при народженні дитинизверталася доУправління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради,однак з жовтня 2016 року виплата була незаконно зупинена з посиланням на не підтвердження фактичного місця проживання. Позивач вважає дії відповідача протиправними, такими, що порушують права та інтереси не тільки позивача, а й права та інтереси дитини, тому вимушена звернутись за їх захистом до суду.

Крім того, позивачем надано клопотання про поновлення пропущеного ним строку звернення до суду, вказуючи, на те, що вона не має юридичної освіти та не обізнана у строках позовної давності.

Враховуючи викладені обставини, суд вважає, що строк звернення позивача до суду за захистом своїх прав та інтересів щодо відновлення виплати державної допомоги при народженні дитини підлягає поновленню.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 29.05.2018 відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення у справі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 29.05.2018 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено судове засідання на 19.06.2018.

19.06.2018 відповідач засобами поштового зв'язку надав відзив на позовну заяву, в якому зазначав, зокрема, що рішенням комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам на території м. Бахмут від 10.03.2017 у призначенні допомоги при народженні дитини та допомоги на дітей одиноким матерям позивачу відмовлено, оскільки позивач був відсутній за фактичним місцем перебування, зазначеним у заяві про призначення (відновлення) соціальної виплати. Так відповідач зазначив, що Управлінням правомірно було винесено зазначене рішення від 10.03.2017, оскільки це передбачено п. 13 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (Порядок - 365). Просив у задоволенні позову відмовити.

У судове засідання 19.06.2018 сторони не з'явилися, про дату, час та місце засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно частини 4 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Приписами частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

З огляду на зазначене, оскільки у судове засідання не прибули представники сторін, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи без участі сторін в порядку письмового провадження.

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив на нього, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1має статус внутрішньо переміщеної особи, місце проживання якої зареєстровано на території проведення антитерористичної операції (АДРЕСА_1), фактичне місце проживання/перебування - на території України (АДРЕСА_2), що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 27.04.2017 № .

Має дитину ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджуються відповідним свідоцтвом про народження.

23.11.2015 позивач звернулася до Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради із заявою про призначення допомоги при народженні дитини, надавши при цьому довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 29.07.2015 № .

З червня 2015 року по вересень 2016 року позивач отримувала допомогу при народженні дитини, що підтверджується довідками про отримання допомоги.

27.08.2016 представниками Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради був складений акт про відсутність ОСОБА_1 за адресою вказаною у заяві про призначення допомоги.

Рішенням Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради від 27.09.2016 ОСОБА_1 призупинено виплату допомоги з 01.10.2016 на підставі контролю соціальних інспекторів (до з'ясування фактичного місця проживання заявниці).

Вирішуючи спірні правовідносини суд виходив з наступного.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», відповідно до преамбули якого цей Закон відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Частиною 1 статті 1 вказаного Закону визначено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно до частини 2 статті 7 вказаного Закону, Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Частиною 1 статті 1 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» визначено, що громадяни України, в сім'ях, яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Згідно статті 10 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною. Одноразова допомога, призначена опікуну, вважається власністю дитини.

Відповідно до частини сьомої та дев'ятої статті 11 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми", допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини. Виплата допомоги при народженні дитини припиняється у разі: позбавлення отримувача допомоги батьківських прав; відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав; тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання; припинення опіки або звільнення опікуна від його повноважень щодо конкретної дитини; нецільового використання коштів і незабезпечення отримувачем допомоги належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини.

Умови призначення і виплати державної допомоги та перелік документів, необхідних для її призначення, визначено цим Законом та Порядком призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751 (далі - Порядок № 1751).

Так, відповідно пункту 13 Порядку №1751 допомога при народженні дитини, яка народилась після 08 квітня 2011 року, надається в сумі, кратній 30 розмірам прожиткового мінімуму, - на першу дитину; кратній 60 розмірам прожиткового мінімуму,- на другу дитину і т.д. Виплата допомоги здійснюється одноразово у десятикратному розмірі прожиткового мінімуму при народженні дитини, решта суми допомоги на першу дитину виплачується протягом 24 місяців, на другу дитину - 48 місяців, на третю і кожну наступну дитину - 72 місяців рівними частинами.

Як встановлено судом і не заперечується сторонами, з заявою про призначення одноразової державної допомоги при народженні дитини Позивач звернувся до Відповідача з додержанням встановленого законом строку, надавши до неї повний перелік необхідних документів.

Таким чином, позивач повною мірою виконані вимоги, встановлені Законом для розгляду питання про призначення допомоги. Відомостей про отримання позивачем допомоги в іншому органі соціального захисту населення на території України відповідачем на час розгляду справи не надано.

Суд вважає, що позивач і його дитина є громадянами України, тобто мають такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, оскільки законодавство України не допускає обмеження прав на соціальний захист, зокрема, права на отримання допомоги при народженні дитини, за ознакою місця проживання (перебування). Відповідно до правової позиції Європейського Суду з прав людини, викладеної у п.23 рішення "Кечко проти України" від 08 листопада 2005 року, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримані всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.

Позивач має право на отримання державної допомоги при народженні дитини. Реалізація Позивачем права на вільний вибір місця проживання в України, гарантованого Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", не може позбавляти її права на отримання допомоги при народженні дитини. Згідно частини другоїсаттті 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Крім того, суд звертає увагу, що позивачем заявлений позов в інтересах дитини для її належного матеріального забезпечення, а відповідно до частини сьомої статті 7 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Таким чином, право позивача на отримання допомоги при народженні дитини є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов'язань.

Стосовно тверджень відповідача щодо правомірності припиненя виплат на підставі пункту 13 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою КМУ від 08.06.2016 №365, суд зазначає. що зазначена постанова не є законом, а тому як підзаконний нормативно-правовий акт, не може змінювати в бік звуження права громадян, які встановлені нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Згідно частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд вважає, що відповідач не довів правомірність припинення виплати ОСОБА_1 допомоги при народженні дитини, а отже суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Разом з тим суд зазначає, що відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод та інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Таким чином, суд, з метою захисту прав позивача, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, та визнати протиправним та скасувати Рішення Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради від 27.09.2016 про призупинення виплати допомоги ОСОБА_1

Частиною другою статті 372 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Приписами частини 1 стаття 371 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов'язковості і підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні.

Отже аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов'язок відповідача добровільно і негайно виконати рішення суду про присудження виплатити допомогу при народженні дитини і цей обов'язок полягає у тому, що у відповідача обов'язок виплатити допомогу при народженні дитини у межах стягнення за один місяць виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися.

Стосовно вимоги про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, то необхідно зазначити наступне.

Відповідно до частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Частиною другою статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

З аналізу викладених норм вбачається, що зобов'язання суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, а не його обов'язком.

З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги обставини даної справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для встановлення судового контролю щодо виконання рішення в даній справі, оскільки позивачем не наведено доводів та не надано доказів, які свідчать про те, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення суду.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки сплату судового збору, що підлягав сплаті відповідно до положень Кодексу адміністративного судочинства України, відстрочено до ухвалення судового рішення у справі, та судовий збір не сплачено, тому, відповідно до наведених вимог процесуального законодавства, при задоволенні позову такий судовий збір підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - суб'єкта владних повноважень.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 6, 90, 132, 139, 193, 242-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати Рішення Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради від 27.09.2016 про призупинення виплати допомоги ОСОБА_1

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради (місцезнаходження: 84511, Донецька область, м. Бахмут, вул. Б. Горбатова, б. 57; ) поновити нарахування та виплату ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер: НОМЕР_3) державної допомоги при народженні дитини ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1), починаючи з жовтня 2016 року та виплатити не одержані суми такої допомоги на рахунок відкритий у ПАТ «Ощадбанк».

Допустити негайне виконання рішення суду в частині присудження виплати ОСОБА_1 допомоги при народженні дитини у межах суми виплати за один місяць.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради (місцезнаходження: 84511, Донецька область, м. Бахмут, вул. Б. Горбатова, б. 57; ) на користь державного бюджету України (Державна судова адміністрація) судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Повний текст рішення складено та підписано 27.06.2018.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб - адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя Стойка В.В.