Справа № 813/1357/18
Суддя: Качур Роксолана Петрівна
Дата ухвалення: 2018-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 813/1357/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2018 року м. Львів

14 год. 25 хв.

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Качур Р.П., за участю секретаря судового засідання Кушика Й.-Д.М, представника відповідача ОСОБА_1, розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень, -

у с т а н о в и в:

ОСОБА_2 (далі позивачка, ОСОБА_2Р.) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДФС у Львівській області (далі відповідач, ГУ ДФС у Львівській області) про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень № 740-13 від 13.04.2017 року та № 745-13 від 13.04.2017 року.

В обґрунтування позову зазначено, що прийняті відповідачем податкові повідомлення рішення за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачуваний фізичними особами, які є власниками обєктів нежитлової нерухомості, від 13.04.2017 є протиправними та такими, що підлягають скасуванню. Перш за все, вказані податкові повідомлення-рішення за 2015 рік повинні були бути вручені платникам податку до 01.07.2016, однак, винесені лише 13.04.2017, що є грубим порушенням податкового законодавства та є підставою для їх скасування. По-друге, податковим органом неправомірно нараховано податкове зобовязання за 2015 рік, а саме, не враховано те, що вказаний податок відноситься до місцевих платежів та зборів, особливості ведення якого передбачено ст. 12 Податкового кодексу України. Так, на території Червоноградської міської ради вказаний податок встановлено рішенням «Про внесення змін та доповнень до Положення про встановлення, порядок обчислення, терміни сплати, ведення обліку та справляння місцевих податків і зборів на території міста Червонограда» № 737 від 22.01.2017, а на території Болехівської сільської ради рішенням «Про встановлення на території Болехівської сільської ради податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки» № 701 від 30.01.2015. На переконання позивачки, з огляду на те, що вказані рішення прийняті після 15.07.2014, підстави для сплати цього податку відсутні. З врахуванням приписів Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», що ухвалений 28.12.2014, тобто після 15.07.2014, зазначеними рішеннями Червоноградської міської ради та Болехівської ради такий податок установлений 22.01.2015 та 30.01.2015 відповідно, застосування контролюючим органом положень Податкового кодексу України з урахуванням змін, внесених зазначеним законом, може мати місце не раніше наступного бюджетного періоду, тобто 2016 року.

Ухвалою суду від 10.05.2018 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного провадження у судовому засіданні, з викликом сторін.

Позивачка у судове засідання не зявилася, явки уповноваженого представника не забезпечила, про дату, час і місце проведення судового розгляду повідомлена належним чином. Згідно з клопотаннями за вх. № 15154 від 18.05.2018 (а.с.31), за вх. № 2289ел. від 07.06.2018 (а.с.47), за вх. № 18001 від 11.06.2018 (а.с.49), за вх. № 19458 від 21.06.2018 повідомила, що позовні вимоги підтримує повністю, просила взяти до уваги законодавче обґрунтування позовних вимог, викладених у позовній заяві та клопотаннях, розгляд справи просила здійснювати без її участі за наявними матеріалами у справі.

Представник відповідача проти позову заперечив повністю, з підстав, викладених у відзиві (а.с.37), за вх. № 16095 від 25.05.2018 (а.с.44). Зазначив, що виходячи з приписів податкового законодавства, за загальним правилом, визначення сум грошового зобовязання з податку на нерухоме майно відмінне від земельних ділянок з обєкта/обєктів оподаткування фізичних осіб провадиться контролюючим органом шляхом надсилання (вручення) платнику податків відповідних податкових повідомлень-рішень, в разі наявності у такого платника податків житлових та нежитлових приміщень, що є обєктами оподаткування.

При цьому, застосування у 2015 році норм Закону України від 28.12.2014 № 71-VIII загалом не порушує та не суперечить принципу стабільності, який закріплений у податковому законодавстві України та до якого апелює позивачка.

У звязку з тим, що позивачка володіє обєктом оподаткування, нерухомим майном відмінним від земельної ділянки, прийняті контролюючим органом податкові повідомлення-рішення є обґрунтованими, такі слід залишити в силі, а у задоволенні позову відмовити.

Підстав для відкладення розгляду справи відповідно до ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства не встановлено.

Згідно з ч. 1 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України

Суд, заслухавши вступне слово представниці відповідача, дослідивши матеріали справи, доводи позовної заяви, відзиву на позовну заяву, встановив наступні обставини справи, законодавство, яке регулює спірні правовідносини, та при вирішенні спору керується таким.

ОСОБА_2 народилася 03.03.1998, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1.

13.04.2017 ГУ ДФС у Львівській області прийнято податкові повідомлення-рішення № 740-13 від 13.04.2017, відповідно до якого згідно з підп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України та відповідно до підп. 266.7.2 п. 267.2 ст. 267 податкового кодексу України позивачці визначено суму податкового зобовязання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачуваний фізичними особами, які є власниками обєктів нежитлової нерухомості, за податковий період 2015 рік 7365,73 грн. (а.с.10) та № 740-13 від 13.04.2017, відповідно до якого згідно з підп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України та відповідно до підп. 266.7.2 п. 267.2 ст. 267 податкового кодексу України позивачці визначено суму податкового зобовязання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачуваний фізичними особами, які є власниками обєктів нежитлової нерухомості, за податковий період 2015 рік 1208,87 грн. (а.с.11)

Позивачка не погоджуючись із цими рішеннями, вважаючи такі протиправними, звернулася із цим позовом до суду.

Вирішуючи справу суд керується таким.

Так, 01 січня 2015 року набрав чинності Закон № 71-VIII, яким було внесено зміни до ПК України та введено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно з підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

При цьому, відповідно до пункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України не є об'єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема, виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Підпунктом 266.3.1, 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України передбачено, що базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 2 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

Тобто, із набранням чинності вказаними положеннями ПК України, фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (за винятком тих, які не є об'єктами оподаткування відповідно до підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України) є платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Разом з тим, пунктом 8.1 статті 8 ПК України визначено, що в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Згідно зі статтею 265 ПК України податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, транспортного податку та плати за землю.

Пунктом 10.1 статті 10 ПК України визначено, що місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно.

Відповідно до пункту 12.3 статті 12 ПК України сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Отже, з аналізу вищевикладених норм вбачається, що встановлення податку на майно, зокрема податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є безумовним обов'язком місцевої ради, який повинен бути виконаний шляхом прийняття відповідного рішення.

Підпункт 12.3.4. пункту 12.2 статті 12 ПК України імперативно врегульовує порядок опублікування та застосування рішень місцевої ради про встановлення місцевих податків.

Так, рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Підпунктом 12.3.5 пункту 12.3 статті 12 ПК України встановлено, що у разі якщо сільська, селищна, міська рада або рада об'єднаних територіальних громад, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.

Відповідно до підпункту 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 ПК України податкове законодавство ґрунтується на принципі стабільності.

Так, згідно з вказаною нормою зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Таким оскільки відповідні рішення прийняті Червоноградською міською радою 22.01.2015 за №737 та Болехівською сільською радою Дрогобицького району Львівської області 30.01.2015 за № 701, тобто після 15 липня 2014 року (а.с.12-15), то застосування контролюючим органом положень ПК України з урахуванням внесених Законом № 71-VIII змін щодо оподаткування нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки, може мати місце не раніше наступного бюджетного періоду, тобто не раніше 2016 року.

При вирішенні справи суд враховує аналогічну правову позицію, викладену у постановах Верхового суду від 18.01.2018 у справах № 804/1241/17 (К/9907/1648/17), № 813/1707/17 (К/9901/2107/17)

Отже, у контролюючого органу були відсутні правові підстави для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень та визначення позивачці грошового зобов'язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2015 рік.

Разом з тим, суд також констатує порушенням податковим органом пп. 266.7.2 п.266.7 ст.266 ПК України в частині строку надсилання та вручення такого рішення

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Оскільки податкові повідомлення-рішення не відповідають критеріям, що передбачені ч. 2 ст. 2 КАС України, позивачем доведено вимоги позову належними та допустимими письмовими доказами, долученими до матеріалів справи, а відповідачем таких не спростовано, позовні вимоги є обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на викладене позивачці слід повернути сплачений нею судовий збір відповідно до квитанції № 0.0.997278778.1 від 26.03.2018 у сумі 704,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Львівській області.

Керуючись ст.ст. 19, 22, 25,72-77, 90, 139, 241-246, 250, пп. пп. 15.5 п. 15 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України, суд -

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області № 740-13 від 13.04.2017.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області № 745-13 від 13.04.2017.

4. Стягнути на користь ОСОБА_2 (м. Львів, вул. Пекарська, 15/5; РНОКПП НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Львівській області судові витрати у вигляді судового збору сумі 704,80 грн.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення подається безпосередньо до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 26.06.2018.

Суддя Качур Р.П.