Справа № 804/8521/17
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2018-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 квітня 2018 року Справа № 804/8521/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Прудника С.В.
при секретарі судового засідання Стогній К.В.
представника позивача ОСОБА_1,
представника відповідача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Приватного підприємства «СТРОЙ-АРСЕНАЛ» до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
13 грудня 2017 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов Приватного підприємства СТРОЙ-АРСЕНАЛ до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень:
- форми Р від 18.07.2017 р. № НОМЕР_1, відповідно до якого ПП СТРОЙ-АРСЕНАЛ було збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість, а саме зобов'язано сплатити суму податку у розмірі 556732 грн. та застосовано штрафні санкції в розмірі 139183 грн.;
- форми Р від 18.07.2017 р. № НОМЕР_2, відповідно до якого ПП СТРОЙ-АРСЕНАЛ було збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток, а саме зобов'язано сплатити суму податку у розмірі 1118 грн.;
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що викладені в акті планової виїзної документальної перевірки від 22.05.2017 року № 5288/04-36-14-03/30643835 висновики не відповідають дійсним обставинам, зроблені без належного дослідження всіх наявних документів, спростовуються наявними первинними документами, які оформлені відповідно до вимог законодавства, тому спірні податкові повідомлення-рішення , прийняті на основі даного акту, є протиправними та підлягають скасуванню. Вказує, що всі господарські операції, які вчинялися між позивачем та його контрагентами у періоді, що перевірявся, є реальними, підтверджуються первинними документами, на момент правовідносин контрагенти мали необхідний обсяг правосуб'єктності та були зареєстровані як платник податку на додану вартість (том 1, а.с.4-11).
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.02.2018 року відкрито провадження у адміністративній справі, та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження (том 1 а.с. 3).
Представник відповідача у судовому засіданні 25.04.2018 року позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні відмовити, посилаючись на обставини, викладені у письмовому відзиві, а саме: в ході проведення перевірки не підтверджено реальність господарських операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей та зроблено висновок про безпіджстапвне формування податкового кредиту з ПДВ у сумі 312402,19 грн. та завищення витрат, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 1562010,95 грн. по взаємовідносинам з ТОВ «Гарант Україна», ПП «Ніка», ТОВ «Сістемс Тонер». Вказує про неправомірне документальне оформлення ПП СТРОЙ-АРСЕНАЛ операцій з постачання товарно-матеріальних цінностей від ТОВ «Гарант Україна», ПП «Ніка», ТОВ «Сістемс Тонер», з огляду на наявність доказів фіктивності контрагентів позивача, а саме вироки судів, відкриті кримінальні провадження, допити посадових осіб про непричетність до господарської операції (том 1 а.с. 115-120).
Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши всі документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.
Приватне підприємство СТРОЙ-АРСЕНАЛ зареєстровано 29.12.1999 року виконавчим комітетом Криворзької міської ради та перебуває на податковому обліку в Криворізькій південній ОДПІ Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області; є платником податку на додану вартість.
Судом встановлено, що Головним управлінням Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області у період з 20.04.2017 р. по 15.05.2017 р. була проведена документальна планова виїзна перевірка ПП СТРОЙ-АРСЕНАЛ з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 р. по 31.12.2016 р., за результатами якої складено акт перевірки від 22.05.2017 року № 5288/04-36-14-03/30643835 (том 1 а.с. 28-71).
Перевіркою встановлено порушення, зокрема:
1. п.44.1, п.44.2 ст.44, п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток у сумі 1118 грн., у тому числі: за 2014 рік «-» 110332 грн., 2015 рік 111450 грн.;
Не погоджуючись з висновками акту перевірки від 22.05.2017 року № 5288/04-36-14-03/30643835, ПП СТРОЙ-АРСЕНАЛ подано письмові заперечення від 03.07.2017 р. за № 160/03-07.
На підставі вказаного акта 18.07.2017 р. контролюючим органом прийнято:
- податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 про збільшення ПП СТРОЙ-АРСЕНАЛ суми грошового зобовязання за платежем «податок на додану вартість» за податковим зобовязанням 556732 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 139183 грн.;
- податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_2 про збільшення ПП СТРОЙ-АРСЕНАЛ суми грошового зобовязання за платежем «податок на прибуток приватних підприємств» за податковим зобовязанням 1118 грн.;
Правомірність винесених Головним управлінням Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги є предметом розгляду даної адміністративної справи.
Досліджуючи взаємовідносини ПП СТРОЙ-АРСЕНАЛ із контрагентами-постачальниками, які мали вплив на формування податкового кредиту та валових витрат, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування, та вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, судом встановлено наступне.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Оцінюючи правомірність дій та рішень органу владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного субєкта, встановлюючи чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України (далі по тексту - в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
У відповідності до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.
Статтею 135 Податкового кодексу України визначено, що базою оподаткування є грошове вираження обєкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.
Згідно підпункту 140.4.2 пункту 140.4 статті 140 Податкового кодексу України, фінансовий результат до оподаткування зменшується: на суму відємного значення обєкта оподаткування минулих податкових (звітних) років. Положення зазначеного пункту застосовуються з урахуванням пункту 3 підрозділу 4 розділу XX "Перехідні положення" цього Кодексу.
Фінансовий результат податкового (звітного) періоду збільшується: на суму коштів або вартості товарів, виконаних робіт, наданих послуг, безоплатно перерахованих (переданих) протягом звітного (податкового) року неприбутковим організаціям, внесеним до Реєстру неприбуткових установ та організацій на дату такого перерахування коштів, передачі товарів, робіт, послуг (крім неприбуткової організації, яка є обєднанням страховиків, якщо участь страховика у такому обєднанні є умовою проведення діяльності такого страховика відповідно до закону, та неприбуткових організацій, до яких застосовуються положення підпункту 140.5.13 цього пункту), у розмірі, що перевищує 4 відсотки оподатковуваного прибутку попереднього звітного року (підпункт 140.5.9 пункту 140.5 статті 140 Податкового кодексу України).
Порядок оподаткування податком на додану вартість визначений розділом V Податкового кодексу України.
Статтею 198 Податкового кодексу України передбачено право платників податку на віднесення сум податку до податкового кредиту, яким є сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду (п.п.14.1.181 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України ).
Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:
- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;
- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Статтею 200 Податкового кодексу України визначалося, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.
При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цьогоКодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то:
а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг;
б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.
Із наведеного вбачається, що позивач, як платник податку, самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та внесення ним податку до бюджету відповідно до законодавства України, а визначальним фактором для формування податкового кредиту платником ПДВ є рух товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи - платника податку та наявність у платника податків виданої йому продавцем товару податкової накладної, оформленої з дотриманням вимог чинного законодавства та як підтверджує сплату податку на додану вартість у складі ціни товару.
Разом з тим, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.
У відповідності до Інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 20.07.2010 р. №1112/11/13-10 «Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби», процесуальна діяльність суду із встановлення обґрунтованості права платника податку на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування з податку на додану вартість повинна включати такі етапи:
1. встановлення факту здійснення господарської операції. При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції - договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів, тощо. Необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як-от: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення, приміщень для зберігання товарів тощо; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.
2. встановлення спеціальної правосуб'єктності учасників господарської операції. Особа, яка видає податкову накладну, повинна бути зареєстрована як платник податку на додану вартість на момент вчинення відповідної господарської операції.
3. встановлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг) і господарською діяльністю платника податку.
4. встановлення дотримання платником податку спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.
5. встановлення факту надмірної сплати податку на додану вартість у ціні товарів (послуг), що придбані платником податку.
Аналогічна позиція викладена також у листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 р. №742/11/13-11, у якому зазначено, що з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції.
Судам слід ураховувати, що наявність укладеного між учасниками господарської операції цивільно-правового договору або відсутність визнання такого договору недійсним або нікчемним сама собою не свідчить про реальність вчинення відповідної операції.
Отже, надаючи оцінку правомірності винесення оскаджуваних податкових повідомлень-рішень, судом підлягає дослідженню факт реальності господарських операцій між позивачем та контрагентами-постачальниками ТОВ «Гарант Україна», ПП «Ніка», ТОВ «Сістемс Тонер».
Судом встановлено, що ПП СТРОЙ-АРСЕНАЛ як замовником було укладено з ТОВ «Гарант Україна» договір підряда від 01.12.2015 р. № 1612/С, згідно якого підрядник зобовязується виконати власними силами та засобами роботи з термообробки (нормалізуванню) колеса робочого LHD, нарізання різблення на колесо LHD (том 2 а.с.40-44).
Також, ПП СТРОЙ-АРСЕНАЛ як замовником було укладено з ТОВ «Гарант Україна» договір підряда від 23.09.2015 р. № 127/С, згідно якого підрядник зобовязується виконати власними силами та засобами роботи з технічного обслуговування, поточного та капітального ремонту, монтажу обладнання ПАТ «Північного ГЗК» та ПАТ «Центральний ГЗК» (том 2 а.с.45-49); договір підряда від 20.11.2015 р. № 2015/127с, згідно якого підрядник зобовязується виконати власними силами та засобами роботи: капітальний ремонт заміна стінових панелей будівлі відвантажувальних бункерів піли; коксовий цех; поточний ремонт м/к колон та мостів газопровода коксового газу на гараж розморожування коксової батареї № 1 (том 2 а.с.50-54); договір підряда від 20.11.2015 р. № 1523/С, згідно якого підрядник зобовязується виконати власними силами та засобами додаткові роботи по ремонту фронтального навантажувача L34B держ.номер ТО3482АЕ (інв.№ 42000131); установки та налагодження ПКЗ-30 та ПЗК-20 (том 2 а.с.55-59); договір підряда від 25.11.2015 р. № 753/С, згідно якого підрядник зобовязується виконати власними силами та засобами роботи: відновлення армування стін рудного ходу ККД 1500/180 корпуса 1-2 ступенб дроблення ДФ-1 інв.№0000016 (том 2 а.с.60-64); договір підряда від 25.09.2015 р. № 539/С, згідно якого підрядник зобовязується виконати власними силами та засобами роботи з поточного ремонту корпуса збагачення 1-10 секції РОФ-2 (заміна труб зливостоку) інв.№1000922 ПАТ «Південний ГЗК» (том 2 а.с.65-69); договір підряда від 25.09.2015 р. № 1060/С, згідно якого підрядник зобовязується виконати власними силами та засобами роботи: капітальний ремонт корпуса збагачення 1-10 секції РОФ2 (ремонт будівельник конструкцій надбункерної галереї та перевантажувального вузла) інв. №1000922 ПАТ «Південний ГЗК» (том 2 а.с.70-74); договір підряда від 20.11.2015 р. № 397/С, згідно якого підрядник зобовязується виконати власними силами та засобами роботи: капітальний ремонт корпуса збагачення 11-14 секції РОФ-1 заміна плит покриття 9 секції інв. №1000083 (том 2 а.с.75-79); договір підряда від 20.11.2015 р. № 416-03/С, згідно якого підрядник зобовязується виконати власними силами та засобами роботи: шліфування посадочних місць вала ротора; термообробка вала ротора ВВН-300; термообробка вал-шестерні m=20 z=27 (том 2 а.с.80-84); договір підряда від 23.09.2015 р. № 1072/С, згідно якого підрядник зобовязується виконати власними силами та засобами роботи: поточний ремонт будівельних конструкцій будівлі насосної кислоти інв.№7100010со ПАТ «Запоріжкокс» (том 2 а.с.84-88).
Виконання договірних зобовязань за наведеними договорами підряду підтверджено актами № 1-12 за грудень 2015 року, № 2-12 за грудень 2015 року, актами від 25.12.2015 р., від 22.12.2015 р., № 753-12/1 за грудень 2015 року, № 753-12 за грудень 2015 року, від 23.12.2015 р., № 10-0-3-4 за грудень 2015 року, № 22/12 від 22.12.2015 р., № 23-0-1-7 за грудень 2015 року, № 23-0-1-8/1 за грудень 2015 року, № 14-0-1-5 за грудень 2015 року, від 21.12.2015 р., № 3033/2 за грудень 2015 року, актами надання послуг № 471 від 20.12.2015 р., № 463 від 17.12.2015 р., № 464 від 17.12.2015 р., № 459 від 17.12.2015 р., № 458 від 17.12.2015 р., № 398 від 17.12.2015 р., № 396 від 04.12.2015 р., № 392 від 04.12.2015 р., № 393 від 04.12.2015 р., актом виконаних робіт № 81/269 від 28.10.2015 р., актом виконаних робіт № 75/13 від 28.10.2015 р., актом виконаних робіт № 80/26 від 28.10.2015 р., актом виконаних робіт № 78/26 від 28.10.2015 р., актом виконаних робіт № 79/26 від 28.10.2015 р., актом виконаних робіт № 74/13 від 28.10.2015 р., актом виконаних робіт № 77/1856 від 28.10.2015 р., актом виконаних робіт № 76/26 від 28.10.2015 р., актом виконаних робіт № 82/26 від 28.10.2015 р., актом приймання виконаних робіт № 23-0-1-4 за жовтень 2015 року, актом приймання виконаних робіт № 23-0-1-8/1 за жовтень 2015 року, актом приймання виконаних робіт № 23-0-1-7 за жовтень 2015 року, актом приймання виконаних робіт № 1-10 за жовтень 2015 року, актом приймання виконаних робіт № 8-0-1-1 за жовтень 2015 року.
За фактом виконання робіт ТОВ «Гарант Україна» виписано податкові накладні № 69 від 25.12.2015 р., № 70 від 25.12.2015 р., № 66 від 25.12.2015 р., № 90 від 30.12.2015 р., № 85 від 25.12.2015 р., № 75 від 30.12.2015 р., № 84 від 23.12.2015 р., № 64 від 23.12.2015 р., № 51 від 23.12.2015 р., № 63 від 22.12.2015 р., № 62 від 22.12.2015 р., № 61 від 22.12.2015 р., № 49 від 22.12.2015 р., № 48 від 22.12.2015 р., № 46 від 22.12.2015 р., № 43 від 22.12.2015 р., № 60 від 21.12.2015 р., № 59 від 21.12.2015 р., № 58 від 21.12.2015 р., № 57 від 21.12.2015 р., № 56 від 21.12.2015 р., № 55 від 21.12.2015 р., № 54 від 21.12.2015 р., № 53 від 21.12.2015 р., № 52 від 21.12.2015 р., № 41 від 20.12.2015 р., № 40 від 20.12.2015 р., № 39 від 20.12.2015 р., № 35 від 17.12.2015 р., № 34 від 17.12.2015 р., № 33 від 17.12.2015 р., № 32 від 17.12.2015 р., № 31 від 17.12.2015 р., № 4 від 04.12.2015 р., № 2 від 04.12.2015 р., № 3 від 04.12.2015 р., № 52 від 28.10.2015 р., № 51 від 28.10.2015 р., № 50 від 28.10.2015 р., № 49 від 28.10.2015 р., № 48 від 28.10.2015 р., № 47 від 28.10.2015 р., № 46 від 28.10.2015 р., № 45 від 28.10.2015 р., № 44 від 28.10.2015 р., № 42 від 28.10.2015 р., № 40 від 28.10.2015 р., № 39 від 28.10.2015 р., № 43 від 28.10.2015 р., № 41 від 28.10.2015 р. на загальну суму 2678406 06 грн., сума ПДВ за якими (446401,01 грн.) включена позивачем до податкового кредиту відповідного періоду.
У податковому обліку по вищенаведеним операціям з ТОВ «Гарант Україна» позивачем сформовано відповідні витрати: собівартість придбаних робіт (виконання договорів підряду) у сумі 2232005,01 грн..
До вказаного договору стронами погоджено специфікацію № 1 від 10.08.2015 р., за якою затверджено характеристики та номенклатуру товару, кількість, вартість.
На виконання договірних зобовязань ПП «Ніка» поставлено на адресу позивача товар (підшипники, заготовка вала, ущільнення) на загальну суму 204402,00 грн. (у т.ч. ПДВ), що підтверджено видатковими накладними № 27 від 12.09.2015 р., № 26 від 12.09.2016 р., № 28 від 12.09.2015 р.
У податковому обліку по вищенаведеним операціям з ПП «Ніка» позивачем сформовано відповідні витрати: собівартість придбаних товарів у сумі 170332,68 грн..
До вказаного договору стронами погоджено специфікацію № 1 від 28.08.2015 р., за якою затверджено найменування товару, кількість, вартість.
У податковому обліку по вищенаведеним операціям з ТОВ «Сістемс Тонер» позивачем сформовано відповідні витрати: собівартість придбаних товарів у сумі 120000,00 грн..
Представником позивача в ході розгляду справи пояснювалось, що надані послуги та придбані матеріли (товар) використані в рамках виконання договірних зобовязань за договорами підряду, укладеними ПП СТРОЙ-АРСЕНАЛ як підрядником, предметом яких є поточний та капітальний ремонт.
Наведені документи, складені за результатами здійснення вище наведених господарських операцій, містять усі необхідні реквізити, визначені ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а тому є первинними документами бухгалтерського та податкового обліку у розумінні зазначеного Закону.
Податкові накладні, виписані вище наведеними контрагентами на адресу ПП СТРОЙ-АРСЕНАЛ, надавалися позивачем при проведенні перевірки, відображені в акті перевірки та містять усі передбачені законом реквізити, тобто, відповідають вимогам ст. 201 Податкового кодексу України, що є підставою для віднесення ПП СТРОЙ-АРСЕНАЛ, сплачених у складі вартості товарів сум, за отриманими від вищевказаних контрагентів-постачальників накладних, до складу податкового кредиту відповідного податкового періоду, а також формування валових витрат позивача за господарськими відносинами з наведеними контрагентами.
Слід вказати, що видом господарської діяльності ПП СТРОЙ-АРСЕНАЛ є будівництво житлових і нежитлових будівель. Що, в свою чергу пояснює необхідність придбання будівельних матеріалів, сировини і посібних матеріалів, з метою подальшого використання під час організації будівництва будівель; ремонту житлових і нежитлових будівель.
Отже, суд вказує на доведеність використання в оподатковуваних операціях в межах господарської діяльності придбаних у ТОВ «Гарант Україна», ПП «Ніка», ТОВ «Сістемс Тонер» товарів та послуг, оскільки придбані товари та послуги використані позивачем з метою подальшої реалізації та отримання прибутку.
Відтак, господарські операції позивача з придбання у вказаних контрагентів товарів, робіт (послуг) повязані з господарською діяльністю позивача, що свідчить про використання придбаних товарів, робіт (послуг) в оподатковуваних операціях в межах господарської діяльності.
Фінансово-господарські операції між позивачем та вказаними контрагентами відображено у податковій звітності позивача за відповідні податкові періоди, сплачені продавцям кошти віднесені позивачем до витрат, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування податком на прибуток, зокрема, внаслідок чого сформовано відємний фінансовий результат до оподаткування податком на прибуток, суми податку на додану вартість до складу податкового кредиту відповідних податкових періодів.
Суд зазначає, що відсутність у контрагентів позивача необхідної для ведення господарської діяльності кількості працівників, технічних, транспортних, інших виробничих ресурсів, відсутність за юридичною адресою на момент звірки не свідчить про безтоварність угод поставки з позивачем. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.01.2018 р. № К/9901/873/18.
Проте посилання контролюючого органу на зазначені обставини є безпідставними, оскільки в силу приписів ч. 6 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Суд вважає, що вирок суду відносно котрагентів позивача - ТОВ «Гарант Україна», ПП «Ніка» не може слугувати доказом нереальності господарської операції позивача з ТОВ «Гарант Україна», ПП «Ніка»», оскільки не містить будь-яких даних щодо предмету доказування в цій справі та не містить відомостей, які б вказували на нереальність господарської операції ПП СТРОЙ-АРСЕНАЛ із контрагентами-постачальниками.
Також, щодо даних про зареєстроване відносно посадових осіб ТОВ «Сістемс Тонер» кримінальне провадження за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 205 КК України, не може слугувати об'єктивними ознаками недобросовісності ПП СТРОЙ-АРСЕНАЛ та підтверджувати отримання ним необґрунтованої податкової вигоди.
До вказаних кримінальних проваджень, як вбачається з акта перевірки, позивач не має жодного відношення, оскільки відповідачем не наведено доводів та доказів тому, що ПП СТРОЙ-АРСЕНАЛ діяло без належної обачності та було обізнано про допущення його контрагентами певних порушень законодавства при створенні підприємства чи веденні господарської діяльності.
Така податкова інформація вказує тільки на можливе ухилення від сплати податків контрагентами-постачальниками ТОВ «Гарант Україна», ПП «Ніка», ТОВ «Сістемс Тонер».
Тому, виходячи з принципу індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, негативні наслідки, зокрема, у вигляді позбавлення права на податковий кредит (зменшення фінансового результату до оподаткування податком на прибуток), можуть бути застосовані саме до такого платника податків, який їх припустився, а не до іншої особи.
Суд вважає за необхідне зазначити, що відносини між учасниками попередніх ланок постачання товарів не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між конкретними контрагентами. В разі наявності у органу державної податкової служби інформації щодо порушення окремим платником податків податкового законодавства, негативні наслідки повинні застосовуватися саме щодо цієї особи.
Невиконання обов'язку щодо належного підписання первинного документа, складеного однією особою і переданого іншій особі може позбавляти цей документ статусу первинного або в разі обізнаності контрагента з відсутністю повноважень щодо складання такого документа, або в разі фактичної відсутності господарської операції.
При цьому, відсутність об'єктивної змоги переконатися у недостовірності первинного документа чи окремих його реквізитів (зокрема, підпису, прізвища особи, що здійснює операцію, тощо) під час його отримання чи протягом найближчого часу виключає притягнення до відповідальності особи, яка використала такий документ у податковому обліку.
У цьому випадку дані податкового обліку можуть бути визнані необґрунтованими, якщо платник податків діяв без належного рівня обачності та обережності та знав або повинен і міг знати про порушення, допущені контрагентами, та був залучений до таких порушень, або знав про дефекти у правовому статусі таких контрагентів (відсутність реєстрації їх як платників ПДВ, відсутність у відповідних посадових осіб чи інших представників контрагента повноважень на складання первинних, розрахункових документів, податкових накладних тощо).
Отже, обставини фіктивності та інших недоліків правого статусу контрагентів платника податків, а так само щодо невиконання ними своїх податкових обов'язків підлягають оцінці у сукупності з іншими доказами, що свідчать про нереальність господарської операції або відсутність її економічного змісту.
Варто врахувати, що згідно з частиною 1 статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаним судом недійсним (презумпція правомірності). Єдиною підставою вважати правочин нікчемним є його недійсність, встановлена законом. Правочини, які вчинені без наміру створення правових наслідків, що обумовлені ними, визначаються законом як фіктивні (стаття 234 ЦК України).
Відповідачем не наведено обставин та доказів, які б свідчили про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли б свідчити про фіктивність вчинених операцій, а також про те, що вчинення зазначених операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру), а дії позивача та його контрагента були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди. Разом з тим, судом встановлено рух активів (товару), встановлено зв'язок між фактом придбання товару і господарською діяльністю позивача.
Наявні в матеріалах справи докази та первинні документи, які згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, є підставою для податкового обліку, зокрема такі як договори, податкові накладні, акти здачі - прийняття робіт (надання послуг), платіжні доручення, обороти рахунку, ліцензії, тощо містять відомості які у повній мірі відображають суть господарських операцій, що відбулись між позивачем та його контрагентами.
Оцінка документів, як письмових доказів, здійснюється відповідно до положень процесуального принципу допустимості доказів, закріпленого на час вирішення спору статтею 74 Кодексу адміністративного судочинства України, частиною другою якої визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Оцінюючи правомірність дій та рішень органу владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного суб'єкта, встановлюючи чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно із статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23 лютого 2006 року № 3477-VI, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. А відповідно до частини 2 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
На сьогоднішній день, судами України при вирішенні спорів з податковими органами застосовані три основні рішення Європейського суду з прав людини у справах: Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), Булвес АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03).
Рішення Європейського суду з прав людини у податкових спорах не дозволяють поставити публічний інтерес (наповнення бюджету) вище приватного (свобода господарської діяльності та захист права власності).

За інших обставин платник податку не має нести відповідальність за порушення законодавства своїми контрагентами.

Враховуючи викладене, з огляду на те, що документи, які були надані для перевірки, відповідають вимогам чинного законодавства, а відтак в повній мірі підтверджують реальність господарських операцій позивача з ТОВ «Гарант Україна», ПП «Ніка», ТОВ «Сістемс Тонер», а також право на формування податкового кредиту та валових витрат.

Відповідно до підпункту 14.1.153 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Порядок надсилання податкової вимоги визначений статтею 59 Податкового кодексу України.

Так, у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує шістдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.

Податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов'язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов'язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов'язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Разом з тим, згідно вимог пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України, з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Пунктом 57.3 статті 57 Податкового кодексу України визначено, що у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Отже, за вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, з огляду на скасування податкових повідомлень-рішень від 18.07.2017 р. № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2, податкова вимога № 19399-17/484 06.09.2017 року, якою визначено суму податкового боргу ПП СТРОЙ-АРСЕНАЛ станом на 05.09.2017 року у розмірі 41131,35 грн., є протиправною та підлягає скасуванню.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи, а також умови укладених договорів, суд доходить висновку, що позивач має та надав суду відповідні належно оформлені первинні документи, які в сукупності з іншими доказами свідчать про факт вчинення господарських операцій, натомість доводи контролюючого органу не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, оскільки з урахуванням закріпленої в статті 204 Цивільного кодексу України презумпції правомірності правочину, а також враховуючи вимоги частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, за якою в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, контролюючий орган мав надати суду належні, достовірні та беззаперечні докази своїх тверджень про те, що задекларований позивачем податковий кредит та витрати за господарськими операціями з ТОВ «Гарант Україна», ПП «Ніка», ТОВ «Сістемс Тонер» сформовано безпідставно за господарськими операціями, які фактично не виконувались.

Враховуючи викладене, з огляду на те, що висновки акта перевірки від 22.05.2017 року № 5288/04-36-14-03/30643835 не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, відсутності належних доказів правомірності прийнятих відповідачем оскаржуваних податкових повідомлень-рішень та вимоги, отже, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Приватного підприємства «СТРОЙ-АРСЕНАЛ» підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Частиною 1 статті 139 КАС України передбачено, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 11064,36 грн., що документально підтверджується платіжним дорученням № 2492 від 23.01.2018 року (том 1 а.с.3).

З огляду на задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір за подачу адміністративного позову до суду в сумі 11064,36 грн. підлягає стягненню з Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань.

На підставі частини 3 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України, в судовому засіданні 25 квітня 2018 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Виготовлення рішення суду у повному обсязі здійснено 05 травня 2018 року, про що повідомлено після проголошення вступної та резолютивної частини рішення в судовому засіданні.

Керуючись ст.ст. 2, 73, 77, 90, 139, 242-243, 245-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Приватного підприємства «СТРОЙ-АРСЕНАЛ» (; вул. Каховська, 82А, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, 50005) до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області (; вул. Сімферопольська, 17А, м.Дніпро, 49600) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 18.07.2017 р. про збільшення ПП СТРОЙ-АРСЕНАЛ суми грошового зобовязання за платежем «податок на додану вартість» за податковим зобовязанням 556732 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 139183 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 18.07.2017 р. про збільшення ПП СТРОЙ-АРСЕНАЛ суми грошового зобовязання за платежем «податок на прибуток приватних підприємств» за податковим зобовязанням 1118 грн.

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу № 19399-17/484 06.09.2017 року, якою визначено суму податкового боргу ПП СТРОЙ-АРСЕНАЛ станом на 05.09.2017 року у розмірі 41131,35 грн.

Стягнути на користь Приватного підприємства «СТРОЙ-АРСЕНАЛ» () за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області () документально підтверджені судові витрати, повязані зі сплатою судового збору у розмірі 11064,36 грн. (одинадцять тисяч шістдесят чотири гривні 36 копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 05 травня 2018 року.

Суддя (підпис) ОСОБА_6