Справа № 264/424/18
Суддя: Пустовойт Т. В.
Дата ухвалення: 2018-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 264/424/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" червня 2018 р. м. Маріуполь

Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області в особі судді Пустовойт Т.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора 1 батальйону 4 роти Управління патрульної поліції в Донецькій області лейтенанта поліції ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

У С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся із адміністративним позовом до відповідача про визнання дій інспектора УПП ОСОБА_2 неправомірними та скасування постанови про адміністративне правопорушення від 10 січня 2018 року серії ЕАА №260326, винесеної інспектором 1 батальйону 4 роти УПП в Донецькій області ОСОБА_2, про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 гривень. Адміністративний позов обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова є неправомірною, оскільки винесена при відсутності будь-яких доказів його винуватості в адміністративному правопорушенні, містить у собі посилання на обставини, що в дійсності не мали місце. Зокрема вказав, що його притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення вимог п.18.1 Правил дорожнього руху України, а саме за те, що він керуючи транспортним засобом, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, не зменшив швидкість та не зупинився, чим, нібито, створив перешкоду для пішоходів, які перебували на нерегульованому пішохідному переході. Заперечував факт порушення правил дорожнього руху, наголошував на тому, що жодних перешкод для пішоходів, які переходили нерегульований пішохідний перехід, не створював. Крім того, при складанні постанови поліцейським було допущено ряд процесуальних порушень, а саме поліцейський не складав протокол про адміністративне правопорушення, а одразу ж склав постанову про накладення адміністративного стягнення, справу було розглянуто на місці, не були вирішені клопотання, також були порушені права позивача на захист, клопотання про відкладення розгляду справи на інший час та залучення захисника відхилене, у звязку із чим він не зміг дати обґрунтовані пояснення та скористуватися правовою допомогою, крім того надане поліцейським відео не містило доказів скоєння позивачем порушення ПДР України, будь-які письмові пояснення пішоходів про обставини скоєння щодо них вказаного правопорушення саме позивачем відсутні. Вважає постанову посадової особи про притягнення його до адміністративної відповідальності незаконною та такою, що підлягає скасуванню. Провадження відносно нього за ст. 122 ч.1 КУпАП просить закрити, а також стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені ним судові витрати на сплату правової допомоги на адвоката в сумі 2000 грн.

Позивач та його представник - адвокат ОСОБА_3, який діє на підставі угоди про надання правової допомоги №6 від 12.01.2018 року, не зявилися, надіслали заяву про розгляд справи без їх присутності, позовні вимоги викладені у адміністративному позові підтримали у повному обсязі.

Відповідач позовні вимоги не визнав, надіслав до суду відзив на адміністративний позов, в якому зазначив про законність дій інспектора 1 батальйону 4 роти УПП в Донецькій області ОСОБА_2, оскільки позивачем було допущено порушення правил дорожнього руху, а саме, керуючи транспортним засобом «КІА СERАTO» державний номерний знак НОМЕР_1 по вул.Артема, біля будинку №102, ОСОБА_1, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, не зменшив швидкість та не зупинився, так створив перешкоду для пішоходів, які перебували на ньому, чим порушив п.18.1 ПДР України. За скоєне правопорушення позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 255 грн. При винесенні постанови інспектором були враховані особа порушника та конкретні обставини справи, права розяснені, надано час для отримання юридичної консультації, якою позивач скористався, а саме зателефонував своєму адвокатові, справа розглянута у скороченому порядку, відповідно до діючого законодавства, крім того, зауважив, що документальне підтвердження сплати позивачем витрат на правову допомогу відсутнє, а тому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Оскільки обидві сторони у справі надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, та в судове засідання не зявилися особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, для розгляду справи немає перешкод, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами на підставі ч.3 ст. 194, ч.9 ст. 205 КАС України.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Судом встановлено, що 10 січня 2018 року постановою у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАА №260326 інспектором 1 батальйону 4 роти УПП в Донецькій області ОСОБА_2 було притягнуто позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КпАП України, зокрема за те, що він 10 січня 2018 року о 16.14 год., керуючи автомобілем НОМЕР_2 по вул.Артема, біля будинку №102, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, не зменшив швидкість та не зупинився, створив перешкоду для пішоходів, тобто не пропустив пішоходів, що наближаються до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебували пішоходи, чим порушив п.18.1 України, що тягне за собою відповідальність, передбачену ч.1 ст.122 КУпАП, за скоєння якого накладено штраф в сумі 255 грн.

Відповідно до ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог ст.251 КпАП України передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, вирішуючи питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем слід було довести протиправність правопорушення (проступку), зокрема об'єкт та об'єктивну сторону правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 КпАП України, що на думку особи, яка здійснювала розгляд справи про адміністративне правопорушення полягало у тому, що водій транспортного засобу не пропустив пішоходів, які перебували на нерегульованому пішохідному переході.

При цьому, доведеність вини позивача у вчиненому адміністративному правопорушенні підлягає доказуванню шляхом збирання та перевірки доказів, передбачених ст.251 КпАП України.

Крім цього, у відповідності до ч.1 ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З останньої норми вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини суб'єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується, - повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб'єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.

Згідно ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Також Законом України «Про Національну поліцію» та «Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» (надалі - Інструкція), затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року N 1395, передбачена можливість застосовувати відеофіксацію обставин правопорушення, в тому числі використовувати відеорегістратори.

Пунктом 18.1 Правил дорожнього руху України визначено, водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

В судове засідання представником відповідача надано оптичний диск. З відеозапису від 10.01.2018 року, який міститься на ньому, дійсно вбачається, що автомобіль темного кольору здійснював рух по вул.Артема м.Маріуполя у напрямку бул.Шевченка м.Маріуполя, проте державний номер та марку зазначеного автомобілю, а також момент перетинання цим автомобілем регульованого пішохідного переходу та розташування в цей час пішоходів на ньому, розгледіти не можливо через те, що автомобіль поліцейських, з якого здійснювався запис на відеорегістратор, здійснював рух у зустрічному напрямку та вже проїхав вказану ділянку дороги.

Проте, як вбачається з постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення від 10.01.2018 року, складеної відносно ОСОБА_1, водій транспортного засобу не пропустив пішоходів, що наближаються до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебували пішоходи, що є порушенням п. 18.1 ПДР України. В той час, як відповідно до вказаного пункту Правил дорожнього руху України, водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека. З наведеного вбачається, що порушення вказаного пункту правил передбачає наявність створення перешкоди чи небезпеки саме пішоходам, які вже перебувають на нерегульованому переході, а не які наближаються до нього. Отже, з оскаржуваної постанови не зрозуміло, яким саме пішоходам ОСОБА_1 створив перешкоду, тим що наближалися до пішохідного переходу, чи тим, що перебували на пішохідному переході. Крім того, жодних пояснень або анкетних даних конкретних пішоходів, щодо яких ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, тобто створив перешкоду чи небезпеку, інспектором УПП не надано.

Тому, враховуючи зазначені обставини, надати оцінку обставинам можливого правопорушення та відповідно законності винесення постанови працівником поліції у суду обєктивної можливості не має.

Отже, до суду будь-яких доказів безпосереднього вчинення правопорушення представлено не були, що є підставою для скасування прийнятої постанови про накладення адміністративного стягнення.

На переконання суду, факт візуального спостереження вчинення адміністративного правопорушення інспектором поліції без забезпечення належних та допустимих доказів, визначених ст.251 КпАП України, зокрема відеофіксації всіх суттєвих обставин, не може доводити винуватість особи у вчиненому адміністративному правопорушенні. А відтак, оскільки позивач категорично заперечив факт вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КпАП України, а відповідач належними та допустимими доказами факту правомірності своєї постанови через доведеність вини позивача у цьому адміністративному правопорушенні не довів, суд приходить до висновку про те, що оскаржувана постанова є протиправною, а дії інспектора 1 батальйону 4 роти УПП в Донецькій області ОСОБА_2 неправомірними, внаслідок чого постанова підлягає скасуванню.

Вирішуючи позов ОСОБА_1 в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань, понесених ним судових витрат на сплату правової допомоги, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.132 КАС України, до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати:1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що повязані із прибуттям до суду; 3) повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) повязані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) повязані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно ч.2 ст.134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат субєкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Пунктом 2 ч.3 ст.134 КАС України, передбачено, що розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Аналогічна позиція викладена постановою Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від 03.05.2018 року у справі №372/1010/16-ц .

Так, склад та розмір витрат, повязаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, повязаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

В матеріалах справи міститься угода про надання правової допомоги №6 від 12.01.2018 року, укладена між адвокатом ОСОБА_3 та ОСОБА_1, згідно якої останній, як замовник, зобовязується оплатити за надання правової допомоги 2000 грн., проте жодного документального підтвердження проведення такої оплати, тобто здійснення відповідних витрат, позивач суду не надав. А тому вказані вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 2, 72, 77, 132, 134, 243-246 КАС України, суд

У Х В А Л ИЛ А:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора 1 батальйону 4 роти Управління патрульної поліції в Донецькій області лейтенанта поліції ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності задовольнити частково.

Постанову у справі про адміністративне правопорушення від 10 січня 2018 року серії ЕАА №260326 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КпАП України скасувати.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КУпАП - закрити.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з поважних причин.

Суддя: Т.В. Пустовойт