Справа № 826/10483/17
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2018-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Григорович П.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2018 року Справа № 826/10483/17

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Губської Л.В., Кобаля М.І.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

представника позивача Байди О.В.,

представника відповідача Берегової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 січня 2018 року у справі

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю

«Фінансова компанія Абсолют Фінанс»

до Головного управління

Державної фіскальної служби в м. Києві

про визнання протиправним та скасування

податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Абсолют Фінанс» (далі - позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби в м. Києві (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 14.07.2017 р. № .

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 січня 2018 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні адміністративного позову, посилаючись на те, що позивач як суб'єкт господарювання, що здійснює операції з купівлі-продажу іноземної валюти у пунктах обміну, зобов'язаний використовувати у своїй діяльності реєстратори розрахункових операцій, і що такий висновок також підтверджується практикою Верховного Суду.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що оскаржуване ним рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін та наголошує на тому, що у відповідача не було жодних правових підстав для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення, що ТОВ «ФК Абсолют Фінанс» не є суб'єктом правопорушення, за яке його притягнуто до відповідальності, і що в рішенні Верховного Суду, на яке посилається апелянт, предметом розгляду було інше правопорушення.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду - зміні з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ТОВ «ФК Абсолют Фінанс» зареєстровано як фінансова установа, що підтверджується свідоцтвом від 26.12.2011, копія якого наявна в матеріалах справи та здійснює діяльність з обміну валют і переказ коштів на підставі генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій від 01.08.2016 р. № 196, виданої Національним банком України.

18.04.2017 р. ГУ ДФС у Київській області проведено фактичну перевірку пункту обміну валют ТОВ «ФК Абсолют Фінанс» за адресою: м. Бориспіль, вул. Київський шлях, 17.

За результатами зазначеної перевірки складено акт від 18.04.2017 р. № 0969/1000/14/36060724, в якому зафіксовано:

1) факт проведення операції з купівлі-продажу 10 доларів США без застосування зареєстрованого, опломбованого у встановленому порядку та переведеного у фіскальний режим роботи реєстратора розрахункових операцій та без роздрукування у двох примірниках розрахункового документа, що підтверджує виконання цієї операції;

2) не надання до перевірки журналу використання реєстратора розрахункових операцій з купівлі-продажу іноземної валюти.

Зазначені обставини контролюючим органом кваліфіковані в акті перевірки як порушення позивачем п.п. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та п. 44.3 ст. 44 Податкового кодексу України.

На підставі зазначеного акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 04.05.2017 р. № , яким до ТОВ «ФК Абсолют Фінанс» застосовано штрафні санкції у розмірі 1,00 грн.

Не погоджуючись з таким податковим повідомленням-рішенням, позивач оскаржив його в адміністративному досудовому порядку до Державної фіскальної служби України.

Рішенням ДФС України від 12.07.2017 р. № 15095/6/99-99-11-03-01-25 скарга ТОВ «ФК Абсолют Фінанс» залишено без задоволення та збільшено товариству грошове зобов'язання в частині донарахування фінансових санкцій у сумі 1699 грн.

На виконання вказаного рішення ДФС України відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 14.07.2017 р. № , яким за порушення п. 2 ст. 4 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» до ТОВ «ФК Абсолют Фінанс» застосовано штрафні санкції у розмірі 1699,00 грн.

Позивач, вважаючи зазначене податкове повідомлення-рішення протиправним, звернувся до суду з адміністративним позовом у цій справі.

Колегія суддів встановила, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що станом на дату проведення фактичної перевірки пункту обміну валют ТОВ «ФК Абсолют Фінанс» позивач не був зобов'язаний використовувати у своїй діяльності реєстратор розрахункових операцій.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів вважає, що в даному випадку дійсно наявні правові підстави для задоволення позовних вимог, але при цьому апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 р. № 265/95-ВР (далі - Закон № 265/95-ВР), Порядком реєстрації та застосування реєстраторів розрахункових операцій, що застосовуються для реєстрації операцій з купівлі-продажу іноземної валюти, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 14.06.2016 р. № 547 (далі - Порядок № 547), Інструкцією про порядок організації та здійснення валютно-обмінних операцій на території України та змін до деяких нормативно-правових актів Національного банку України, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 12.12.2002 р. № 502 (далі - Інструкція № 502).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 2 Закону № 265/95-ВР розрахункова операція - це приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця.

Пунктами 1, 2 статті 3 Закону № 265/95-ВР передбачено, що суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов'язані:

1) проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок;

2) видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов'язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції.

У п. 2 ст. 4 Закону № 265/95-ВР визначено, що уповноважені банки, що здійснюють операції з купівлі-продажу іноземної валюти, а також суб'єкти господарювання, які здійснюють ці операції на підставі агентських угод з уповноваженими банками, зобов'язані проводити операції з купівлі-продажу іноземної валюти через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням у двох примірниках розрахункових документів, що підтверджують виконання цих операцій.

Згідно зі ст. 7 Закону № 265/95-ВР порядок реєстрації, опломбування та застосування реєстраторів розрахункових операцій, що застосовуються для реєстрації операцій з купівлі-продажу іноземної валюти, встановлюється органами доходів і зборів за погодженням з Національним банком України.

У п. 1 ст. 18 Закону № 265/95-ВР визначено, що в разі порушення встановленого цим Законом порядку виконання операцій з купівлі-продажу іноземної валюти, до уповноважених банків та суб'єктів господарювання, що здійснюють свою діяльність на підставі агентських угод з уповноваженими банками, за рішенням відповідних органів доходів і зборів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах: ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі непроведення розрахункових операцій через реєстратор розрахункових операцій, нероздрукування розрахункового документа, що підтверджує виконання операції з купівлі-продажу іноземної валюти, або проведення операції на неповну суму коштів.

Відповідно до пункту 3 розділу ІІІ Порядку № 547 суб'єкти господарювання, що здійснюють операції з купівлі-продажу іноземної валюти, зобов'язані проводити операції з купівлі-продажу іноземної валюти в пунктах обміну валюти через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи РРО з роздрукуванням у двох примірниках розрахункових документів, що підтверджують виконання цих операцій.

Абзацом 2 пункту 7 розділу ІІ Інструкції № 502 визначено, що фінансова установа, її відокремлені підрозділи та пункти обміну валюти мають право розпочинати роботу, зокрема, після реєстрації РРО в органі доходів і зборів.

При цьому, у примітці до вказаної норми закріплено, що даний абзац набирає чинності через шість місяців із дня затвердження Державною фіскальною службою України Державного реєстру реєстраторів розрахункових операцій, до якого внесено модель реєстратора розрахункових операцій, що застосовується для обліку та реєстрації операцій з купівлі-продажу готівкової іноземної валюти згідно з постановою Національного банку №983 від 29 грудня 2015 року.

Наказом ДФС України від 16.06.2016 р. № 535, який оприлюднений 21.06.2016 р., затверджено Державний реєстр реєстраторів розрахункових операцій, в пункті 71 глави 9 «Спеціалізовані електронні контрольно-касові реєстратори операцій з купівлі-продажу іноземної валюти» визначено реєстратор розрахункових операцій моделі КСТ-В1, виробництва ТОВ «Завод Резонанс» (м. Київ).

Отже, починаючи з 21.06.2016 р. було опубліковано відомості Державного реєстру реєстраторів розрахункових операцій, до якого внесено модель реєстратора розрахункових операцій, що застосовується для обліку та реєстрації операцій з купівлі-продажу готівкової іноземної валюти, тому, на момент перевірки у квітні 2017 року норми абз. 2 п. 7 розділу ІІ Інструкції № 502 набрали чинності, оскільки шестимісячний строк з для затвердження Державного реєстру реєстраторів розрахункових операцій сплинув.

Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 22.05.2018 р. по справі № 826/10001/17, який, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, є обов'язковим для суду при вирішенні даної справи.

Крім того, у вказаній постанові Верховним Судом також зроблено висновок про те, що обов'язок суб'єктів господарювання, які здійснюють операції з купівлі-продажу іноземної валюти, використовувати у своїй діяльності зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій закріплено насамперед у Законі України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та Порядку № 547, приписи яких мають імперативний характер, а норми Інструкції № 502 є кореспондуючими до них та регулюють питання організації та здійснення валютно-обмінних операцій з готівковою іноземною валютою на території України.

Таким чином, колегія суддів приймає до уваги та враховує доводи апелянта про те, що позивач як суб'єкт господарювання, що здійснює операції з купівлі-продажу іноземної валюти у пунктах обміну, зобов'язаний використовувати у своїй діяльності реєстратори розрахункових операцій і що такий висновок також підтверджується практикою Верховного Суду.

Разом з тим, колегія суддів встановила, що в акті фактичної перевірки від 18.04.2017 р. зафіксовано проведення позивачем розрахункової операції з купівлі-продажу 10 доларів США через РРО та не роздрукуванням відповідного розрахункового документа позивачем, що кваліфіковано контролюючим органом за п.п. 1, 2 ст. 3 Закону № 265/95-ВР, якою передбачено зовсім інший суб'єктний склад /Т.1 а.с.13-14/.

Однак, спірне у цій справі податкове повідомлення-рішення прийнято за порушення позивачем п. 2 ст. 4 Закону № 265/95-ВР та згідно, зокрема з п. 1 ст. 18 цього Закону /Т.1 а.с.10/, тобто у зв'язку з не проведенням позивачем розрахункової операції з купівлі-продажу 10 доларів США через РРО та не роздрукуванням відповідного розрахункового документа позивачем як уповноваженим банком або суб'єктом господарювання, що здійснює такі операції на підставі агентської угоди з уповноваженим банком.

При цьому, відповідачем не доведено, що позивач є уповноваженим банком або суб'єктом господарювання, який здійснює такі операції на підставі агентської угоди з уповноваженим банком, тобто суб'єктом.

Отже, відповідачем не доведено, що на позивача поширюється дія п. 2 ст. 4 Закону № 265/95-ВР, за яким його притягнуто до відповідальності, та п. 1 ст. 18 цього Закону, на підставі якої до нього застосовано штрафні санкції.

Натомість, з матеріалів справи вбачається, що ТОВ «ФК Абсолют Фінанс» зареєстровано як фінансова установа, яка здійснює діяльність з обміну валют і переказ коштів на підставі генеральної ліцензії, виданої НБУ, тобто що позивач не є ані уповноваженим банком, ані суб'єктом господарювання, що здійснює валютні операції на підставі агентської угоди з уповноваженим банком.

Таким чином, у даному випадку у відповідача не було достатніх правових підстав для притягнення позивача до відповідальності саме на підставі п. 2 ст. 4, п. 1 ст. 18 Закону № 265/95-ВР, що обумовлює протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 14.07.2017 р. № .

Доводи представника відповідача Берегової А.О. про те, що позивача було притягнуто до відповідальності за повторне вчинення правопорушення, є голослівними та не підтверджуються жодними доказами.

Крім того, апеляційний суд також відзначає, що п. 1 ст. 18 цього Закону, ні підставі якого до позивача застосовано штрафні санкції чітко вказано їх фіксований розмір - сто неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Водночас, станом на 2017 рік, зокрема у період виникнення спірних правовідносин, відповідно до ПК України, неоподатковуваний мінімумів доходів громадян становив 17,00 грн., тобто штраф за вказаної законодавчою нормою складає 1700,00 грн., а не 1699,00 грн., як було визначено відповідачем у спірному податковому повідомленні-рішенні.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, перевіривши рішення суду у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до ст. 308 КАС України, та проаналізувавши доводи обох сторін, судова колегія приходить до висновку, що судом першої інстанції було правильно вирішено спір по суті виниклих правовідносин, але порушено норми матеріального права.

Тож, у відповідності до ч. 1, 2 ст. 317 КАС України, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для зміни рішення суду в частині мотивів, з яких суд першої інстанції виходив, при постановленні оскаржуваного рішення.

Отже, апеляційна скарга Головного управління Державної фіскальної служби в м. Києві підлягає задоволенню частково, рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 січня 2018 року - зміні в частині мотивів , а в іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби в м. Києві - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 січня 2018 року - змінити в мотивувальній частині.

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 січня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст рішення, відповідно до ч. 3 ст. 243 КАС України, виготовлено 27 червня 2018 року.

Головуючий суддя:

Судді: