Справа № 813/2485/15
Суддя: Гриців М.І.
Дата ухвалення: 2018-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

27 червня 2018 року

Київ

справа №813/2485/15

адміністративне провадження №К/9901/23154/18

К/ 9901/23148/18

К /9901/23157/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого Гриціва М.І.,

суддів: Берназюка Я.О., Бучик А.Ю., Коваленко Н.В., Мороз Л.Л.,

розглянув у порядку письмового провадження справу за заявами Пустомитівської міської ради Пустомитівського району Львівської області (далі - Міськрада), ОСОБА_1, ОСОБА_2 про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого адміністративного суду України від 17 січня 2017 року у справі за позовом Міськради до Державного агентства земельних ресурсів України (далі - Держземагентство), Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, треті особи: ОСОБА_1., ОСОБА_2, про визнання протиправним та скасування рішення, -

встановив:

У травні 2015 року Міськрада звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати протиправним та скасувати висновок державної експертизи землевпорядної документації від 31 грудня 2014 року № 1720-14 (далі - Спірний висновок).

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що при прийнятті Спірного висновку Держземагентство вийшло за межі встановлені законом при здійсненні державної експертизи землевпорядної документації.

Суди встановили, що на замовлення Міськради було виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у її власність для обслуговування стадіону за адресою: Львівська область, м. Пустомити, вул. Спортивна (далі - проект відведення).

Такий проект було розроблено на підставі рішення Міськради від 06 грудня 2013 року № 1250 «Про виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування стадіону з нежитловою будівлею на вул. Спортивній у м. Пустомити».

Після розроблення та погодження проекту відведення він був поданий до Держземагентства для проходження державної експертизи землевпорядної документації.

У результаті проведення експертизи відповідач прийняв рішення - Спірний висновок, яким проект відведення оцінив негативно та не погодив.

Підставою для прийняття рішення про негативну оцінку проекту відведення вказано неможливість реалізації цього проекту відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», оскільки відповідно до статті 8 Господарського кодексу України господарська компетенція органів державної влади та органів місцевого самоврядування реалізується від імені відповідної державної чи комунальної установи. Безпосередня участь держави, органів державної влади та органів місцевого самоврядування у господарській діяльності може здійснюватися лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Не погодившись із цим висновком, Міськрада звернулася до суду.

Львівський окружний адміністративний суд постановою від 30 вересня 2015 року позов задовольнив.

Львівський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 16 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції залишив без змін.

Вищий адміністративний суд України постановою від 17 січня 2017 року рішення судів попередніх інстанцій скасував та ухвалив нове - про відмову у задоволенні позову.

Міськрада, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися із заявами про перегляд і скасування постанови Вищого адміністративного суду України від 17 січня 2017 року.

Просили Верховний Суд України переглянути оспорене рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України, у редакції чинній на час звернення із заявами (далі - КАС). У заявах посилаються на неоднакове застосування судом касаційної інстанції положень статті 37 Закону України від 17 червня 2004 року № 1808-ІV «Про державну експертизу землевпорядної документації» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 1808-ІV).

На обґрунтування заяв додали ухвалу Вищого адміністративного суду України від 19 травня 2016 року (№ К/800/44139/15), яка, на думку заявників, підтверджує неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм права у подібних правовідносинах.

Суддя Верховного Суду України ухвалами від 10, 27 квітня 2017 року відкрив провадження у справі та витребував її з Львівського окружного адміністративного суду.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VІІІ).

Згідно з підпунктом 1 пункту 1 Перехідних положень КАС у редакції Закону № 2147-VIII заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України в адміністративних справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше.

Відповідно до підпункту 7 пункту 1 Перехідних положень КАС в редакції Закону № 2147-VIII заяви і скарги, зазначені в підпунктах 1, 3-6 цього пункту, передаються відповідно до Касаційного адміністративного суду, Великої Палати Верховного Суду за розпорядженням керівника апарату суду, до якого подані такі заяви і скарги, протягом тридцяти днів з дня набрання чинності цією редакцією Кодексу.

На підставі наведених вище вимог підпунктів 1, 7 пункту 1 Перехідних положень КАС в редакції Закону № 2147-VIII керівник апарату Верховного Суду України розпорядженням від 12 січня 2018 року № 20/0/19-18 передав заяви Міськради, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Касаційного адміністративного суду.

Відповідно до протоколів автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 лютого 2018 року для розгляду цих заяв визначено суддю-доповідача Гриціва М.І. та колегію суддів.

Ухвалою судді Касаційного адміністративного суду у Верховному Суді від 26 червня 2018 року визначено розгляд заяв провести колегією суддів у складі п'яти суддів.

Верховний Суд перевірив наведені у заявах доводи і вважає, що заяви Міськради, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не підлягають задоволенню з таких підстав.

У наданій для порівняння ухвалі Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про те, що хоча Закон № 1808-ІV визначає певну процедуру спростування висновків державної експертизи, однак, виходячи з принципу гарантування Конституцією судового захисту конституційних прав і свобод, судова діяльність має бути спрямована на захист цих прав і свобод від будь-яких посягань шляхом забезпечення своєчасного та якісного розгляду конкретних справ, а тому позивач не позбавлений можливості оскаржити висновки державної експертизи одразу до суду, пропустивши стадію адміністративного оскарження.

Натомість у справі, що розглядається, суд касаційної інстанції встановив, що позивач не звертався до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, із клопотанням про спростування висновків державної експертизи, як це прямо передбачено Законом № 1808-ІV, а відразу звернувся до суду із зазначеним позовом. Проте, як зазначив суд, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося б примусове виконання рішення. Отже, позивач не дотримав порядку, встановленого статтею 37 Закону № 1808-ІV, тому подання ним позову до суду є передчасним.

Аналіз наведених рішень суду касаційної інстанції дає підстави вважати, що цей суд неоднаково застосував положення статті 37 Закону № 1808-ІV.

Вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні зазначених норм права, колегія суддів виходить із такого.

Згідно зі статтею 62 Закону України від 22 травня 2003 року № 858-ІV «Про землеустрій» документація із землеустрою підлягає державній експертизі з метою забезпечення її відповідності вихідним даним та технічним умовам, вимогам законів України, іншим нормативно-правовим актам.

Порядок здійснення державної експертизи документації із землеустрою визначається законом.

Цим законом є Закон № 1808-ІV, який визначає правові, організаційні і фінансові основи здійснення державної експертизи землевпорядної документації та порядок її проведення.

Стаття 35 цього Закону передбачає, що результатом проведення державної експертизи є висновок державної експертизи.

Об'єкт державної експертизи, який не відповідає вимогам законодавства, встановленим стандартам, нормам і правилам, оцінюється негативно і не погоджується. Негативна оцінка об'єкта державної експертизи повинна бути всебічно обґрунтована відповідно до вимог законодавства, встановлених стандартів, норм і правил (частина сьома статті 35 Закону № 1808-ІV).

Порядок спростування висновків державної експертизи встановлений у статті 37 цього Закону, згідно з яким замовники або розробники об'єктів державної експертизи, заінтересовані у спростуванні висновків державної експертизи або їх окремих положень, подають обґрунтоване клопотання (заяву) про це до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (частина перша).

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, у місячний термін з дня отримання клопотання (заяви) розглядає його і за наявності підстав призначає проведення повторної державної експертизи (частина друга).

У разі відмови в розгляді заяви про спростування висновків державної експертизи або незгоди з висновками повторної державної експертизи замовники або розробники об'єктів державної експертизи мають право звернутися до суду (частина четверта).

За статтею 14 Закону № 1808-ІV у разі одержання негативного висновку первинної державної експертизи щодо об'єктів, які підлягають обов'язковій державній експертизі, проводиться повторна державна експертиза.

Методика проведення державної експертизи землевпорядної документації, затверджена наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 03 грудня 2004 року № 391 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 21 грудня 2004 року за № 1618/10217; далі - Методика), визначає організаційні засади і вимоги щодо організації та проведення державної експертизи землевпорядної документації, ведення звітності у цій сфері.

Згідно з пунктом 3.3 глави 3 Методики процедура проведення державної експертизи складається з трьох стадій: підготовчої, основної та заключної.

Зокрема, заключна стадія державної експертизи передбачає проведення повторної експертизи після доопрацювання землевпорядної документації оціненої негативно (підпункт 3.5.6 пункту 3.5 глави 3 Методики).

Отже, механізм проведення державної експертизи є досить складним і включає в себе, зокрема, процедуру спростування висновку державної експертизи, передбачену статтею 37 Закону № 1808-ІV, проведення якої є виключною компетенцією центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Це дає підстави вважати, що звернення позивача до суду з позовом щодо оскарження висновку первинної державної експертизи є передчасним. До суду може бути оскаржені відмова в розгляді заяви про спростування висновків державної експертизи або висновок повторної державної експертизи у разі незгоди із ним.

За таких обставин, висновок Вищого адміністративного суду України про передчасність заявлених позовних вимог, оскільки позивачем не було дотримано порядку, встановленого статтею 37 Закону № 1808-ІV, є правильним.

Оскільки суд касаційної інстанції у справі, що розглядається, правильно застосував норми матеріального права, у задоволенні заяв Міськради, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слід відмовити.

З огляду на викладене, керуючись підпунктами 1, 7 пункту 1 розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ, статтями 241, 242, 244 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

постановив:

У задоволенні заяв Пустомитівської міської ради Пустомитівського району Львівської області, ОСОБА_1, ОСОБА_2 відмовити.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає, крім випадку, встановленого пунктом 3 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий М.І. Гриців

Судді: Я.О. Берназюк

А.Ю. Бучик

Н.В. Коваленко

Л.Л. Мороз