Справа № 826/18230/16
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2018-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 червня 2018 року № 826/18230/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Скочок Т.О., суддів Кармазіна О.А., Катющенка В.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовомПублічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля»
доМіністерства юстиції України
про визнання дій протиправними, скасування постанови, -
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Публічне акціонерне товариство «Лисичанськвугілля» (далі також - ПАТ «Лисичанськвугілля», позивач) з позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі також - відповідач), в якому просило: визнати дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Іванюти Івана Миколайовича щодо винесення постанови про накладення арешту на кошти боржника від 28.10.2016 незаконними та скасувати зазначену постанову.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 28.10.2016 при винесенні державним виконавцем постанови про арешт коштів боржника (ПАТ «Лисичанськвугілля») не були враховані особливий статус Товариства, як вугледобувного підприємства, та відповідно норми ст. 2, 13 Закону України «Про особливості приватизації вугледобувних підприємств», а також порушено вимоги ст. 11, ч. 3 ст. 57 та п. 17 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Зокрема, позивач вказує на те, що державний виконавець наклав арешт у межах суми, яка за підрахунком позивача значно перевищує суму стягнення заборгованості. За наведених мотивів позивач вважає, що у державного виконавця не було правових підстав для накладення арешту на кошти ПАТ «Лисичанськвугілля», що наявні на рахунках у банківських установах, після прийняття рішення про приватизацію товариства.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.11.2016 відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду (головуючий суддя Келеберда В.І.).

20.12.2016 у попередньому судовому засіданні Окружним адміністративним судом міста Києва здійснено заміну відповідача - відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на належного - Міністерство юстиції України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.11.2017 справу прийнято до провадження суддею Скочок Т.О. та призначено до судового розгляду у складі колегії суддів.

У судовому засіданні 27.11.2017 представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги повністю, з підстав та мотивів, що наведені у тексті позовної заяви.

Відповідач у призначене судове засідання не з'явився та явку свого уповноваженого представника не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання. Натомість представником відповідача через канцелярію суду подані заперечення проти позову та копії матеріалів виконавчого провадження №49847763.

Свої заперечення проти позову Міністерство мотивувало тим, що оскаржувана постанова від 28.10.2016 була прийнята у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (тобто закону, чинного станом на час вчинення оспорюваної виконавчої дії) та з дотриманням норм Закону України «Про особливості приватизації вугледобувних підприємств». Крім того, від представника відповідача через канцелярію суду надійшло клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження, на підставі наявних у справі документів.

З огляду на вищенаведене, суд, на підставі ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній станом на день вчинення відповідної процесуальної дії), ухвалив про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається з наданих відповідачем матеріалів виконавчого провадження №49847763, відповідно до:

- постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кириченка В.Г. від 18.04.2007 відкрито виконавче провадження (ВП №3551597) з виконання наказу №2/521, виданого Господарським судом Луганської області 29.01.2007, щодо стягнення з Відкритого акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» () на користь ДП «Укренерговугілля» в особі Луганської філії коштів у розмірі 21 350 100,04 грн.;

- постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Каращук К.Л. від 13.10.2010 відкрито виконавче провадження (ВП №21895916) з виконання наказу №4/525 (з урахуванням ухвали від 12.07.2010 по справі №4/525), виданого Господарським судом Луганської області 09.11.2007, щодо стягнення з Відкритого акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» () на користь Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» в особі Луганської філії заборгованості за спожиту активну електроенергію у сумі 24 515 404,14 грн., за спожиту реактивну електроенергію у сумі 1 965 156,76 грн., 3% річних у сумі 2 873 417,98 грн., інфляційних нарахувань у сумі 5 061 803,12 грн., витрат по держмиту у сумі 25 500 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 118 грн.;

- постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Роєнко Р.В. від 04.10.2012 відкрито виконавче провадження (ВП №34699968) з виконання наказу №17/5014/1576/2012, виданого Господарським судом Луганської області 13.08.2012, щодо стягнення з Публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» () на користь Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» в особі Луганської філії заборгованості за активну електроенергію у сумі 14 437183,91 грн. та плати за перевищення договірних величин споживання потужності в сумі 278 463,68 грн.;

- постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Думанської А.Л. від 15.09.2015 відкрито виконавче провадження (ВП №48738797) з виконання виконавчого листа №820/18925/14, виданого Харківським окружним адміністративним судом 23.02.2015, щодо стягнення з Публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» () в особі ВП «Шахта ім. Д.Ф. Мельникова» на користь Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську заборгованості з відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку пільгових пенсій у розмірі 11 488 244,49 грн.

Доказів оскарження вказаних постанов про відкриття виконавчого провадження сторони суду не надали та про наявність такого оскарження також не повідомили.

16.01.2016 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Іванютою І.М. у межах перелічених вище виконавчих проваджень були прийняті постанови про стягнення виконавчого збору, в тому числі: про стягнення виконавчого збору у розмірі 3 444 140 грн. у межах ВП №21895916, про стягнення виконавчого збору у розмірі 1 471 564,75 грн. у межах ВП №34699968, про стягнення виконавчого збору у розмірі 2 135 010 грн. у межах ВП №3551597, про стягнення виконавчого збору у розмірі 1 148 824,44 грн. у межах ВП №48738797.

В той же день головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Іванютою І.М. прийнято постанови від 16.01.2016 з питання приєднання виконавчих проваджень №3551597, №21895916, №34699968 і №48738797 до зведеного виконавчого провадження №49847763, яке веде Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

28.10.2016 головним державним виконавцем Іванютою І.М. прийнято оспорювану постанову про арешт коштів боржника. У тексті цієї постанови зазначається, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває зведене виконавче провадження №49847763 з примусового виконання наказу №4/525 Господарського суду Луганської області від 09.11.2007, постанови про стягнення виконавчого збору №21895916 від 16.01.2016 відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, виконавчого листа №820/18925/14 Харківського окружного адміністративного суду від 23.02.2015, постанови про стягнення виконавчого збору №48738797 від 16.01.2016 відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, наказу №17/5014/1576/2012 Господарського суду Луганської області від 13.08.2012, постанови про стягнення виконавчого збору №34699968 від 16.01.2016 відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, наказу №2/521 Господарського суду Луганської області від 29.01.2007, постанови про стягнення виконавчого збору №3551597 від 16.01.2016 відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України. Загальна сума заборгованість по зведеному виконавчому провадженню з урахуванням постанов про стягнення виконавчого збору становить 90 194 931,31 грн. Відтак, зазначено, що на підставі виконавчого провадження, відповідно до ст.ст. 18, 48, 49 і 56 Закону України «Про виконавче провадження» накласти арешт на кошти, що містяться на визначених за переліком рахунках ПАТ «Лисичанськвугілля» у фінансових установах, та на всіх інших рахунках, що будуть відкриті в банківських установах після накладення арешту, в межах суми стягнення з урахуванням виконавчого збору - 90 194 931,31 грн.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (у редакції чинній на час вчинення оспорюваних дій та прийняття постанови про арешт коштів боржника) (далі - Закон №1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі ст. 2 Закону № 1404-VIII виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов'язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об'єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Частиною першою ст. 13 Закону № 1404-VIII визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною третьою ст. 18 цього Закону встановлено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Також у силу п. 1 ч. 1 ст. 10 Закону №1404-VIII одним із заходів примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Згідно з ч. 1, 2, 4 і 6 ст. 48, ч.ч. 1, 2, 3 і 4ст. 56 Закону №1404-VIII звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статей 191 та 261 Закону України "Про теплопостачання", статті 15 1 Закону України "Про електроенергетику", та на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов'язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Як вбачається зі змісту оспорюваної постанови від 28.10.2016, державним виконавцем для забезпечення виконання рішень адміністративного та господарського судів за виконавчими документами - наказом Господарського суду Луганської області №4/525 від 09.11.2007, виконавчим листом Харківського окружного адміністративного суду №820/18925/14 від 23.02.2015, наказом Господарського суду Луганської області №17/5014/1576/2012 від 13.08.2012 та наказом Господарського суду Луганської області №2/521 від 29.01.2007 було звернено стягнення на майно боржника - ПАТ «Лисичанськвугілля», шляхом накладення арешту на його кошти на рахунках у банківських установах.

Відповідно до текстів наявних у справі копій виконавчих документів (а саме: наказу №4/525 від 09.11.2007, виконавчого листа №820/18925/14 від 23.02.2015, наказу №17/5014/1576/2012 від 13.08.2012), постанов про відкриття виконавчого провадження від 15.09.2015, 04.10.2012, 13.10.2010 і від 18.04.2007, а також згідно тексту рішення Господарського суду Луганської області від 12.01.2017 у справі №2/521 (з урахуванням ухвали Господарського суду Луганської області від 30.01.2017 у справі №2/521), текст якого розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень, та на виконання якого був виданий наказ №2/521 Господарського суду Луганської області від 29.01.2007, суд встановив, що арешт, по суті, накладено на кошти позивача у межах сум стягнення заборгованості за електричну енергію, заборгованості з відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку пільгових пенсій, - що вказані у відповідних виконавчих документах, та з урахуванням сум виконавчого збору, визначених постановами про стягнення виконавчого збору від 16.01.2016 ВП №№3551597, 21895916, 34699968 і №48738797.

Між тим, відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ПАТ «Лисичанськвугілля» є підприємством з частиною державної власності у статутному фонді у розмірі 100 відсотків, та основним видом господарської діяльності якого визначено добування кам'яного вугілля.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2015 №271 «Про проведення прозорої та конкурентної приватизації у 2015-2017 роках» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) затверджено Перелік об'єктів державної власності, що підлягають приватизації у 2016 - 2017 роках (додаток №1 до такої Постанови), за змістом якого ПАТ «Лисичанськвугілля» () підлягає приватизації у 2016 - 2017 роках.

Законом України «Про особливості приватизації вугледобувних підприємств» від 12.04.2012 №4650-VI (далі - Закон №4650-VI) визначено особливості правового, економічного та організаційного регулювання приватизації державного майна вугледобувних підприємств та особливості їх діяльності у післяприватизаційний період.

Згідно зі ст. 1 цього Закону (в чинній редакції) вугледобувне підприємство - гірниче підприємство, основним видом економічної діяльності якого є підземне або відкрите добування вугілля, до складу якого можуть входити шахти, шахтоуправління, розрізи та інші відокремлені підрозділи, що виконують допоміжні функції.

Відповідно до ст. 4 Закону №4650-VI, до об'єктів приватизації належать: вугледобувні підприємства як єдині майнові комплекси; шахти (шахтоуправління) як єдині майнові комплекси; розрізи як єдині майнові комплекси; акції, які належать державі у статутних капіталах акціонерних товариств, утворених у процесі приватизації чи корпоратизації державних вугледобувних підприємств.

Так, ст. 13 Закону №4650-VI містить положення щодо запобігання банкрутству вугледобувних підприємств, а саме: згідно частини першої зазначеної статті, з метою недопущення банкрутства вугледобувних підприємств і збереження сировинної бази металургійного та енергетичного комплексів з моменту прийняття рішення про приватизацію підприємства до моменту завершення приватизації встановлюються мораторій на застосування процедури примусової реалізації майна об'єктів приватизації шляхом зупинення виконавчого провадження та мораторій на порушення справ про банкрутство вугледобувних підприємств.

На строк до трьох років з моменту завершення приватизації встановлюються мораторій на застосування процедури примусової реалізації майна об'єктів приватизації шляхом зупинення виконавчого провадження та мораторій на порушення справ про банкрутство вугледобувних підприємств, які поширюються лише на борги, що утворилися на момент завершення приватизації (ч. 2 ст. 13 зазначеного Закону).

Також абз. 3 ч. 1 ст. 2 Закону передбачено, що однією із особливих умов приватизації вугледобувних підприємств є встановлення на строк до трьох років з моменту завершення приватизації мораторію на застосування процедури примусової реалізації майна об'єктів приватизації шляхом зупинення виконавчого провадження та мораторію на порушення справ про банкрутство вугледобувних підприємств, які поширюються лише на борги, що утворилися на момент завершення приватизації.

Разом з тим, дія норм ст. 2 і 13 цього Закону поширюється виключно на вугледобувні підприємства, щодо яких прийнято рішення про приватизацію після набрання чинності цим Законом, та вугледобувні підприємства, приватизовані після набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 16 Закону №4650-VI).

Крім того, суд звертає увагу на положення абз. 3 ч. 1 ст. 2 цього ж Закону, згідно якої мораторій не застосовується щодо рішень про виплату заробітної плати, вихідної допомоги, інших виплат (компенсацій), що належать працівнику у зв'язку з трудовими відносинами, відшкодування матеріальної (майнової) шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, стягнення аліментів та рішень про стягнення заборгованості із сплати внесків до фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування і заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до органів Пенсійного фонду України, а також щодо рішень про стягнення заборгованості за електричну енергію і послуги з її передачі та розподілу.

Таким чином, оскільки як видно з наявних у справі матеріалів, станом на 28.10.2016 на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчих документів про стягнення з ПАТ «Лисичанськвугілля» на користь ДП ДП «Регіональні електричні мережі» сум заборгованості за електроенергію, а на користь Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську - заборгованості із сплати виплат у зв'язку з пенсійним страхуванням, то мораторій на застосування процедури примусової реалізації майна підприємства боржника шляхом зупинення виконавчого провадження в даному випадку не застосовується.

На підставі вищевикладеного суд вважає дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Іванюти Івана Миколайовича з винесення у межах зведеного виконавчого провадження №48947763 постанови про арешт коштів боржника від 28.10.2016 та саму постанову правомірними, а тому відповідно не вбачає підстави для скасування такої постанови.

Що стосується посилань позивача на обставини щодо наявності розбіжностей між розміром суми стягнення, у межах якої державним виконавцем був накладений арешт, та сумою за даними позивача (на підтвердження чого позивачем до матеріалів позову наданий лише акт звірення розрахунків станом на 01.11.2016, складений між ПАТ «Лисичанськвугілля» і ДП «Регіональні електричні мережі»), то матеріали справи не містять документальні докази на підтвердження існування таких обставин на момент прийняття державним виконавцем оспорюваної постанови про арешт коштів боржника та його обізнаності щодо таких обставин.

Стосовно тверджень позивача про виникнення у державного виконавця в силу приписів п. 17 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» обов'язку щодо прийняття постанови про зупинення виконавчого провадження, суд зазначає наступне.

Дійсно, в період до набрання чинності Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII, підстави, порядок та строки зупинення виконавчого провадження були визначені ст. 37 і 39 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV. Так, згідно з п. 17 ч. 1 ст. 37 Закону №606-XIV виконавче провадження підлягає обов'язковому зупиненню у разі прийняття рішення про приватизацію вугледобувних підприємств відповідно до Закону України «Про особливості приватизації вугледобувних підприємств» протягом трьох років з моменту завершення приватизації.

Статтею 39 Закону передбачалось, що державний виконавець виносить вмотивовану постанову про зупинення виконавчого провадження з підстав, передбачених статтями 37 і 38 цього Закону, яка затверджується начальником або заступником начальника відділу, якому підпорядкований державний виконавець. Постанову про зупинення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1 - 17 частини першої статті 37 цього Закону, державний виконавець виносить не пізніше наступного робочого дня, коли йому стало відомо про такі обставини, а з підстави, передбаченої пунктом 18 частини першої статті 37 цього Закону, - у день надіслання виконавчого документа до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Копія постанови надсилається сторонам у триденний строк.

Виконавче провадження зупиняється у випадках, передбачених пунктом 17 статті 37 цього Закону, - на строк три роки з моменту завершення приватизації вугледобувних підприємств відповідно до Закону України «Про особливості приватизації вугледобувних підприємств».

За результатами дослідження матеріалів зведеного виконавчого провадження суд встановив, а сторони під час розгляду даної справи документально не спростували, ті обставини, що постанова про зупинення виконавчого провадження №49847763 державним виконавцем в порядку Закону №606-XIV не приймалась та правомірність дії (бездіяльності) державного виконавця з питання неприйняття такого рішення сторонами виконавчого провадження в досудовому/судовому порядку не оскаржувались.

З набранням чинності Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (а саме з 05.10.2016), наведена вище підстава була виключена з переліку підстав зупинення вчинення виконавчих дій, визначених ст. 34 зазначеного Закону.

У свою чергу, згідно з п. 7 розд. ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1404-VIII (за змістом якого виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону), станом на день прийняття оспорюваного рішення про арешт коштів боржника (позивача) державний виконавець мав керуватися нормами Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII з урахуванням положень Закону України «Про особливості приватизації вугледобувних підприємств» від 12.04.2012 №4650-VI, що ним і було дотримано.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та наданих учасниками справи доказів, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 77, 245, 246, 250, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» (, адреса: 93100, Луганська обл., м. Лисичанськ, вул. Малиновського, 1) до Міністерства юстиції України (, адреса: 01001, м. Київ, вул. Архітектора Городецького, 13) про визнання дій протиправними, скасування постанови відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Судді Т.О. Скочок О.А. Кармазін В.П. Катющенко