Справа № 531/682/18
Суддя: Лизенко І. В.
Дата ухвалення: 2018-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

єдиний унікальний номер справи 531/682/18
номер провадження 2-а/531/39/18
РІШЕННЯ
МЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2018 року м. Карлівка

Карлівський районний суд Полтавської області в складі головуючого судді Лизенко І.В., розглянувши за правилами письмового спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, закриття провадження у справі про адміністратвине правопорушення,

В с т а н о в и в:

10 травня 2018 року постановою військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 . ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 2115 КУпАП, та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 51 грн. Підставою для притягнення її до адміністративної відповідальності, як зазначено в постанові, було те, що нею не виконано розпорядження військового комісара №6 від 22 березня 2018 року та №14 від 08 травня 2018 року про здійснення сповіщення призовника ОСОБА_3 про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 та забезпечення його явки.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що: по-перше позивач зазначає, що вона не є власником житлового будинку, а лише квартири АДРЕСА_1 ; по-друге позивач вказує, що в оскаржуваній постанові та вище вказаних розпорядженнях військового комісара вказано не вірну адресу проживання та реєстрації її та її чоловіка, а саме: АДРЕСА_2 , а отже вказані розпорядження саме на її адресу та на її ім`я не надходили та їй для виконання не вручались; по-третє позивач зазначає, що ОСОБА_3 , який є її сином, з січня 2018 року по даний час перебуває за межами України і тому ні вона, ні її чоловік не мають можливості здійснити оповіщення та забезпечити прибуття сина до військомату; по-четверте позивачка вважає, що відповідно до ч. 9 ст. 38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» саме на осіб, вказаних в нормі Закону покладаються певні обов`язки щодо сповіщення та забезпечення явки призовників, до яких, як вважає позивачка, вона не відноситься, оскільки є лише власником квартири в багатоквартирному будинку. Також, позивачка зазначає, що було порушено її право на захист, оскільки розгляд справи було здійснено на місці, без надання часу на підготовку та для звернення за правовою допомогою, подання необхідних документів, які характеризують її особу. На підставі викладеного, позивачка просила визнати незаконною та скасувати постанову №14 від 10.05.2018 року про притягнення її до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 2115 КУпАП, а провадження в справі закрити в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Відповідачем до суду надано відзив, в якому він не визнає позовні вимоги в повному обсязі, вважаючи, що позов є необгунтованим, та просив відмовити в його задоволенні. У відзиві, пославшись на ст. 2115 ч.1 КУпАП, зазначив, що позивачка, як власниця квартири, зобов`язана була виконати розпорядження військового комісара №6 від 22 березня 2018 року та №14 від 08 травня 2018 року про здійснення сповіщення призовника ОСОБА_3 про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 та забезпечення його явки. Позивачкою ці розпорядження не виконані, у зв`язку з чим на неї правомірно накладено адміністративне стягнення.

Суд, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ч. 1 ст. 2115 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за несвоєчасне подання керівниками або іншими відповідальними за військово-облікову роботу посадовими особами житлово-експлуатаційних організацій, підприємств, установ і організацій, що здійснюють експлуатацію будинків, а також власниками будинків у військові комісаріати і органи місцевого самоврядування, на які покладено ведення первинного обліку військовозобов`язаних і призовників, домових книг, карток реєстрації місця проживання і обліково-військових документів (військових квитків, посвідчень про приписку до призовних дільниць) на жильців, які є військовозобов`язаними або призовниками, для оформлення взяття на військовий облік або зняття з обліку, а також несповіщення їх про виклик у військові комісаріати.

Суб`єктом даного адміністративного правопорушення можуть бути керівники або інші відповідальні за військово-облікову роботу посадові особи житлово-експлуатаційних організацій, підприємств, установ і організацій, що здійснюють експлуатацію будинків, а також власники будинків.

Як встановлено судом, та не заперечується у відзиві відповідачем, позивачка є лише власником однієї з квартир у багатоквартирному будинку, що не може бути ототожнено з поняттям «власники будинків», як вказано в диспозиції ч.1 статті 2115 КУпАП.

Постанова про накладення адміністративного стягнення від 10.05.2018 не містить зазначення дій особи щодо несвоєчасності подання перелічених у ч. 1 ст. 2115 КУпАП.

Отже, відповідачем застосована диспозиція цієї норми, яка передбачає відповідальність власників будинків за несповіщення призовників про їх виклик у військові комісаріати.

Однак, виклавши суть порушення, відповідач зазначив невиконання розпоряджень №6 та №14 щодо здійснення сповіщення призовника та забезпечення його явки до військкомату. При цьому невиконання вимог щодо забезпечення явки призовника до військкомату не міститься у диспозиції ч. 1 ст. 2115 КУпАП.

Також, судом встановлено, що розпорядження військового комісара №6 від 22 березня 2018 року та №14 від 08 травня 2018 року про здійснення сповіщення призовника ОСОБА_3 про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 та не забезпечення його явки були адресовані на ім`я чоловіка позивача ОСОБА_4 , а не на ім`я позивачки. Одночасно постанова містить, у якості встановлених, факти невиконання саме позивачкою розпоряджень військового комісара.

Крім того, судом встановлено також, що, відповідно до копії наданої з відзивом довідки Ланнівської сільської ради №02-27/278 від 20 лютого 2018 року, ОСОБА_3 зареєстрований за адресою проживання батьків, але на даний час за місцем реєстрації не проживає, а зі слів батьків знаходиться за межами території України.

Ця довідка, яка свідчить про поважність причин несповіщення призовника, була наявна у відповідача на час прийняття оскаржуваної постанови, але не взята ним до уваги.

Також, відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, відповідач зобов`язаний був з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Однак відповідачем даних вимог закону виконано не було, що призвело до передчасного висновку про винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 2115 КУпАП.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд вважає, що стороною відповідача не доведено правомірність притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 2115 КУпАП.

Суд наголошує, що лише винна особа може нести відповідальність за вчинення будь-якого правопорушення, а оскільки в діях ОСОБА_1 відсутня вина, тобто відсутній склад адміністративного правопорушення, то постанову про накладення на неї адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 2115 КУпАП необхідно визнати незаконною та скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладено, керуючись ст. ст. 6, 8, 9, 77, 242-246, 286, 295 КАС України, п. 1 ст. 247 КУпАП, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Визнати незаконною та скасувати постанову військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 №14 від 10 травня 2018 року щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 2115 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 51 гривня, а провадження по справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 2115 КУпАП закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 30 днів з дня складення в повному обсязі до Харківського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Карлівський районний суд Полтавської області.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: І.В. Лизенко