Справа № 820/2642/18
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2018-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

21.06.2018 р. справа №820/2642/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Сліденка А.В.,

за участі:

секретаря - Стрєлка О.В.,

представника позивача - Корякіної М.Є., Бережного О.Л.,

представника відповідача - Бабича Ю.В.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні справу за позовом

Науково-виробничого підприємства "Промтехснаб" Товариства інвалідів Київського району м. Харкова
до Головного управління ДФС у Харківській області
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №5 від 16.03.2018р., -

встановив:

Позивач, Науково-виробниче підприємство "Промтехснаб" Товариства інвалідів Київського району м. Харкова, у порядку адміністративного судочинства заявив вимогу про скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС у Харківській області №5від 16.03.2018 р.

Аргументуючи заявлені вимоги зазначив, що не вчиняв податкових правопорушень, які викладені в акті перевірки. Стверджував, що спірне рішення суб'єкта владних повноважень вмотивовано помилковими судженнями, факт вчинення податкового правопорушення є вигаданим, при справлянні податку на додану вартість платник неухильно дотримувався вимог закону. Посилаючись на ці міркування, представник позивача у судовому засіданні підтримав доводи, викладені в позовній заяві, просив суд ухвалити рішення про задоволення позову.

Відповідач, Головне управління Державної фіскальної служби у Харківській області, з поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення проти позову зазначив, що проведеною перевіркою не підтверджено реальності господарських зносин між платником та контрагентами - постачальниками з огляду на відомості узагальненої податкової інформації по контрагентам, а також існування розпочатого досудовим розслідуванням кримінального провадження за подією створення і діяльності контрагента. Стверджував, що фактично мало місце використання в господарській діяльності товарів, джерело походження яких не встановлено. Посилаючись на ці міркування, представник відповідача у судовому засіданні підтримав доводи, викладені у письмових запереченнях на позов, просив суд прийняти рішення про відмову у задоволенні позову.

Суд, вивчивши доводи позову та заперечень проти позову, повно виконавши процесуальний обов'язок зі збору доказів, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши добуті по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів.

За матеріалами справи судом встановлено, що контролюючий орган провів документальну позапланову виїзну перевірку Науково-виробничого підприємства "Промтехснаб" Товариства інвалідів Київського району м. Харкова з питань дотримання податкового законодавства України з податку на додану вартість щодо господарських взаємовідносин з контрагентами ТОВ «Фінкомплюс ЛТД» за період липень 2017 року та ТОВ «Крон ЖТФ» за період липень, серпень 2017 року, а також подальшого ланцюга постачання.

Результати перевірки оформлені актом від 26.02.2018 р. №729/20-40-14-05-19/30235387.

У вказаному акті відображені судження контролюючого органу про вчинення платником порушень: п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.4 ст. 201, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України за рахунок віднесення до обліку сум податку на додану вартість за податковими накладними, виданими контрагентами-постачальниками (ТОВ «Фінкомплюс ЛТД», ТОВ «Крон ЖТФ») у межах нереальних господарських операцій.

16.03.2018 р. з посиланням на названий акт відповідач, ГУ ДФС у Харківській області, прийняв податкове повідомлення-рішення №5 про збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 649.735,50 грн. (основний платіж - 433.157,00 грн., штраф - 216.578,50 грн.).

Як з'ясовано судом, юридичним мотивом для винесення оскарженого рішення владний суб'єкт обрав положення п. 198.1 ст. 198, п. 198.2 ст. 198, п. 198.3 ст. 198, п. 198.6 ст. 198, п. 201.4 ст. 201, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, а фактичним мотивом послугувало судження контролюючого органу про відсутність фактичного здійснення господарських операцій.

Фактичні мотиви владного суб'єкта ґрунтуються на відомостях Результатів опрацювання узагальненої податкової інформації відносно контрагентів-постачальників, на поясненнях директора ТОВ «Фінкомплюс ЛТД», наданих в рамках кримінального провадження №0000194, а також на обставинах відсутності товарно-транспортних накладних, сертифікатів на товари.

Перевіряючи відповідність закону оскарженого рішення владного суб'єкта, суд зазначає, що з 01.01.2011 року правовідносини з приводу справляння податку на додану вартість унормовані приписами розділу V Податкового кодексу України.

Аналізуючи положення норм розділу V Податкового кодексу України, в кореспонденції з приписами ст.ст. 215, 216, 228 Цивільного кодексу України, ст.ст. 207, 208 Господарського кодексу України суд дійшов висновку, що платник податків може правомірно реалізувати право на формування податкового кредиту з ПДВ у разі одночасного існування сукупності таких обставин як: 1) отримання від контрагента-постачальника первинних документів без дефекту форми, змісту (тобто відтворення всіх обов'язкових за законом реквізитів, з детальним описанням суті та показників господарської операції) чи походження (тобто створення документу реально існуючим суб'єктом права) або проведення операції списання безготівкових коштів з банківського рахунку в оплату вартості товару (роботи, послуги); 2) відсутність наміру на безпідставне одержання податкової вигоди; 3) реальне проведення платником податків господарської операції в умовах звичайної господарської діяльності, яка здійснюється з дотриманням засад розумності, виваженості, добросовісності, сумлінності та спрямована на отримання позитивного економічного результату; 4) настання події виникнення права на податковий кредит; 5) реєстрація контрагентом-постачальником податкової накладної в Реєстрі податкових накладних.

Відтак, до предмету доказування по справі входять перелічені вище обставини, а також обставини обґрунтованості, належності та достатності добутих контролюючим органом фактичних даних для доведення події скоєння податкового правопорушення - заниження грошового зобов'язання з ПДВ.

У розумінні п. 109.1 ст. 109 Податкового кодексу України податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Зі змісту п. 83.1 ст. 83 Податкового кодексу України вбачається, що подія скоєння цих протиправних діянь встановлюється владним суб'єктом за висновками посадових осіб контролюючих органів на підставі: 83.1.1. документів, визначених цим Кодексом; 83.1.2. податкової інформації; 83.1.3. експертних висновків; 83.1.4. судових рішень; 83.1.5. виключено; 83.1.6. податкових консультацій, інших матеріалів, отриманих в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи.

У ході розгляду справи судом встановлено, що в основу оскарженого рішення контролюючим органом покладено складену відносно контрагента-постачальника позивача податкову інформацію від 08.12.2017 р. №952/20-40-14-05-08 (стосовно ТОВ «Фінкомплюс ЛТД») та від 06.09.2017 р. №269/06-30-14-05/41311559 (стосовно ТОВ «Крон ЖТФ»).

Визначаючись стосовно кваліфікації використаних у даному спорі контролюючим органом Результатів опрацювання зібраної податкової інформації як доказу вчинення особою податкового правопорушення, суд відмічає, що у силу ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Для відповідача як контролюючого органу порядок, підстави та спосіб дій з реалізації контролю за додержанням податкової дисципліни з 01.01.2011 р. визначений Податковим кодексом України.

Норми вказаного акту законодавства не дають жодних правових підстав, приводів та повноважень контролюючим органам на складання офіційних письмових документів у формі Результатів опрацювання зібраної податкової інформації або будь-яких подібних документів.

Такого способу дій контролюючого органу Податковий кодекс України не визначає.

З огляду на викладене суд вважає, що контролюючий орган не позбавлений можливості для зручності чи в інших цілях оптимізації виконання функції контролю складати будь-які письмові документи (у тому числі і у вигляді Результатів опрацювання зібраної податкової інформації), але за жодних обставин ці документи не можуть слугувати доказами для висунення платнику податків претензій чи звинувачень у вчиненні податкового правопорушення.

Вказаний документ, на думку суду, також не може бути доказом обґрунтованості висунутого платнику податків обвинувачення у вчиненні податкового правопорушення також і з огляду на положення абз. 5 п. 86.6 ст. 86 Податкового кодексу України.

Так, відповідно до вказаної норми кодексу контролюючим та іншим державним органам забороняється використовувати акт перевірки як підставу для висновків стосовно взаємовідносин платника податків з його контрагентами, якщо за результатами складення акту перевірки податкове повідомлення-рішення не надіслано (не вручено) платнику податків або воно вважається відкликаним відповідно до статті 60 цього Кодексу.

Отже, законодавець чітко і однозначно вказав, що навіть той офіційний письмовий документ, складання якого прямо передбачено законом, а саме акт перевірки, не може бути доказом вчинення податкового правопорушення у разі, коли за ним не винесено податкового повідомлення-рішення.

Суд вважає, що оскільки акт перевірки без факту винесення податкового повідомлення - рішення не є доказом скоєння податкового правопорушення, то у силу ч. 7 ст. 9 КАС України таким доказом не може бути і письмовий документ у вигляді Результатів опрацювання зібраної податкової інформації.

З огляду на викладені міркування, суд приходить до переконання, що складений контролюючим органом офіційний письмовий документу у формі Результатів опрацювання узагальненої податкової інформації як доказу вчинення особою податкового правопорушення або у формі Узагальнення податкової інформації, або у формі Довідки про узагальнення податкової інформації не може бути кваліфікований як доказ вчинення особою податкового правопорушення як доказу вчинення особою податкового правопорушення

Окрім того, у ході розгляду справи судом встановлено, що в основу оскарженого рішення контролюючим органом покладено пояснення керівника контрагента-постачальника (ТОВ «Фінкомплюс ЛТД», надані у межах досудового розслідування у кримінальному провадженні.

Суд наголошує, що повноваження оперативних підрозділів та порядок їх виконання у межах кримінального провадження визначені ст. 41 КПК України, де вказано, що оперативні підрозділи органів Національної поліції, органів безпеки, Національного антикорупційного бюро України, Державного бюро розслідувань, органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового і митного законодавства, органів Державної пенітенціарної служби України, органів Державної прикордонної служби України здійснюють слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії в кримінальному провадженні за письмовим дорученням слідчого, прокурора, а підрозділ детективів, оперативно-технічний підрозділ та підрозділ внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України - за письмовим дорученням детектива або прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури (ч. 1 ст. 41); під час виконання доручень слідчого, прокурора співробітник оперативного підрозділу користується повноваженнями слідчого. Співробітники оперативних підрозділів (крім підрозділу детективів, підрозділу внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України) не мають права здійснювати процесуальні дії у кримінальному провадженні за власною ініціативою або звертатися з клопотаннями до слідчого судді чи прокурора (ч. 2 ст. 41); доручення слідчого, прокурора щодо проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій є обов'язковими для виконання оперативним підрозділом (ч. 3 ст. 41).

У розумінні ст. 224 КПК України допит є слідчою дією, а відтак, з огляду на імперативні приписи ст. 41 цього ж кодексу, може здійснюватись співробітником оперативного підрозділу виключно за письмовим дорученням слідчого або, як виняток із загального правила, у разі включення до складу слідчої групи.

Водночас із цим, з тексту пояснень від 27.10.2017 р. не вбачається, що пояснення одержувались на виконання письмового доручення слідчого чи прокурора або при виконанні повноважень слідчого як членом слідчої групи (а.с. 214 т. 2).

Таким чином, слід вважати, що оперативний уповноважений податкової міліції діяв за власною ініціативою, хоча за приписами ч. 2 ст. 41 КПК України співробітники оперативних підрозділів не мають права здійснювати процесуальні дії у кримінальному провадженні за власною ініціативою.

Іншої процедури (окрім як у межах триваючого досудового розслідування у кримінальному провадженні) одержання працівниками оперативних підрозділів пояснень громадян норми КПК України не передбачають.

Таким чином, письмові пояснення керівника контрагента - постачальника були добуті у невстановленому законом порядку, а відтак, не можуть визнаватися доказами по справі.

Окрім того, суд наголошує, що одержані у межах досудового розслідування в кримінальних провадженнях пояснення громадян є не податковою інформацією, а документами саме кримінального провадження. Такі пояснення у силу закону здатні лише спричинити виникнення у контролюючого органу сумнівів у правильності справляння податків. Разом із тим, такі пояснення не можуть слугувати беззаперечним доказом вчинення податкового правопорушення, адже правдивість і достовірність таких пояснень підлягає перевірці судом у межах кримінального судочинства за правилами Кримінального процесуального кодексу України з постановленням відповідного рішення, про що законодавцем прямо згадано у п. 83.1.4 ст. 83 Податкового кодексу України.

Суд зазначає, що доказів наявності такого рішення відповідач до суду не надав.

Відтак, згадані пояснення не можуть мати юридичної сили і доводити подію вчинення податкового правопорушення.

Суд вважає, що і відомості процесуальних документів досудового розслідування у кримінальному провадженні також не можуть бути кваліфіковані як належні та допустимі докази вчинення податкового правопорушення, адже означені документи містять не остаточну юридичну оцінку певних обставин органами судової влади, а лише визнання судом обґрунтованості припущень органів досудового розслідування про можливість (ймовірність) вчинення протиправних діянь.

Оскільки укладені з контрагентом правочини не визнані владним суб'єктом нікчемними чи недійсними у судовому порядку, а з огляду на сукупність добутих судом доказів ці правочини явно та однозначно не відповідають ознакам нікчемних правочинів згідно з ст. 228 Цивільного кодексу України та відповідно до ст.ст. 207 і 208 Господарського кодексу України, то суд вважає, що у силу ст.ст. 215, 216, 234, 235, 236 Цивільного кодексу України контролюючий орган не мав управлінських повноважень для іншої кваліфікації проведених у межах цих правочинів операцій до набрання законної сили судовим рішенням про визнання цих правочинів фіктивними або удаваними.

З огляду на викладені міркування, суд приходить до переконання, що використані контролюючим органом пояснення керівника контрагента - постачальника та процесуальні документи досудового розслідування у кримінальному провадженні у даному конкретному випадку не можуть бути кваліфіковані як належні та допустимі докази вчинення податкового правопорушення.

Отже, використані контролюючим органом у спірних правовідносинах аргументи та документи за своїм характером, змістом та призначенням об'єктивно не здатні довести факту вчинення особою податкового правопорушення.

З цих міркувань оскаржене рішення владного суб'єкта підлягає скасуванню.

Разом з тим, оскільки платником податків за власною волею подано до суду документи на спростування факту вчинення податкового правопорушення, суд не знаходить підстав для неврахування цих документів при розв'язанні спору по суті.

По епізоду взаємовідносин з ТОВ «Фінкомплюс ЛТД»

За наданими контролюючим органом поясненнями на даний епізод припадає нарахування основного платежу - 191.038,40 грн. та штрафу - 95.519,00 грн.

На підтвердження доводів про відсутність податкового правопорушення по епізоду взаємовідносин з ТОВ «Фінкомплюс ЛТД» позивачем подано до суду: 1) вчинені з ТОВ «Фінкомплюс» договори підряду: від 06.06.2017р. №06/06, від 11.07.2017р. №11/07, від 19.06.2017р. №12буд., від 05.06.2017р. №05/06, від 28.06.2017р. №21буд, від 14.07.2017р. №17/07, від 01.06.2017р. №01/06, від 05.06.2017р. №9буд; 2) виписані даним постачальником акти здачі-прийняття робіт: б/н від 23.06.2017р., б/н від 23.06.2017р., б/н від 26.06.2017р., б/н від 30.06.2017., б/н від 05.07.2017р., б/н від 05.07.2017р., б/н від 06.07.2017р., б/н від 10.07.2017р., б/н від 15.07.2017р., б/н від 15.07.2017р., б/н від 15.07.2017р., б/н від 15.07.2017р., б/н від 15.07.2017р., б/н від 15.07.2017р.; 3) документи про виконання зобов'язань з оплати вартості послуг, а саме банківські виписки про перерахування безготівкових коштів.

Оскільки контролюючим органом і у ході перевірки, і у ході розгляду справи визнані обставини реєстрації виписаних контрагентом-постачальником податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних (№2 від 03.07.2017р. на суму 32.660,0 грн. (у т.ч. ПДВ-5.443,33 грн.), №4 від 23.06.2017р. на суму 41.770,0 грн. (у т.ч. ПДВ - 6.961,67грн.), №5 від 03.07.2017р. на суму 33.490,0 грн. (у т.ч. ПДВ-5.581,67 грн.), №6 від 30.06.2017р. на суму 258.350,0 грн. ( у т.ч. ПДВ - 43.058,33 грн.), №1 від 05.07.2017р. на суму 50.305,0 грн. (у т.ч. ПДВ - 8.384,17 грн.), №23 від 05.07.2017р. на суму 36.560,0 грн. (у т.ч. ПДВ - 6.093,33 грн.), №24 від 06.07.2017р. на суму 29.350,0 грн (у т.ч. ПДВ - 4.891,67 грн.), №26 від 10.07.2017 р. на суму 27.525,0 грн. (у т.ч. ПДВ - 4.587,50 грн.), №25 від 15.07.2017р. на суму 210.000 грн. (у т.ч. ПДВ - 35.000,0 грн.), №27 від 15.07.2017р. на суму 21.370,0 грн. (у т.ч. ПДВ - 3.561,67 грн.), №28 від 15.07.2017 р. на суму 132.300,0 грн. (у т.ч. ПДВ - 22.050,0 грн.), №29 від 15.07.2017р. на суму 17.730,0 грн. (у т.ч. ПДВ -2.955,0 грн.), №30 від 15.07.2017р. на суму 50.070,0 грн. (у т.ч. ПДВ - 8.345,0 грн.), №31 від 15.07.2017р. на суму 204.750,0грн. (у т.ч. ПДВ - 34.125,0грн.)), не заперечені обставини належності оформлення цих накладних, а також не заперечені обставини проведення повного розрахунку по оплаті вартості робіт, то суд не знаходить підстав для додаткового дослідження цих обставин.

Контролюючим органом визнані обставини того, що придбані у ТОВ «Фінкомплюс ЛТД» роботи НВП «Промтехснаб» були реалізовані в подальшому третім особам, а саме: відповідно до договору підряду №003302 від 04.04.2017р. та №003624 від 26.06.2017р. - ТОВ «Сучасні Архітектурні системи», відповідно до договору генпідряду №001880 від 01.12.2014р. - ПАТ «Харківська бісквітна фабрика», відповідно до договору №003580 від 16.06.2017р. - ТОВ «Стерх», відповідно до договору №003676 від 18.07.2017 р. - Черкасько-Лозівської сільської ради, відповідно до договору надання послуг №003467 від 07.06.2017 р. - Інститут радіофізики та електроніки ім..О.Я. Усикова Національної академії наук України, відповідно до договору №003420 від 19.05.2017р. - ТОВ «Строй Груп Інвест», відповідно до договору підряду №003575 від 14.07.2017р. - Благодійний Фонд Медицина Слобожанщини (Комунального закладу охорони здоров'я «Харківська міська клінічна лікарня №27», договору підряду №001166 від 03.06.2013 р. - ПАТ «Хімфармзавод «Червона зоря», відповідно до договору підряду №28 від 21.04.2016р. - ТОВ «Інтербуд», відповідно до договору підряду №0034500 від 01.06.2017р. - Інститут проблем машинобудування ім. А.М. Підгорного Національної академії наук України (а.с.60-158 т.2).

Суд відмічає, що перелічені вище документи не мають явних очевидних та непереборних дефектів у формі, змісті, чи походженні, котрі б у силу ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст. 44 Податкового кодексу України, ст.ст. 215, 216, 228 Цивільного кодексу України, ст.ст. 207, 208 Господарського кодексу України спричиняли втрату юридичної сили і доказовості.

Зауважень до виконання позивачем зобов'язань з оплати контролюючий орган в акті перевірки не виклав, таких мотивів в основу оскарженого рішення не поклав.

Фактів вжиття позивачем та контрагентом - постачальником взаємоузгоджених, зловмисних дій, спрямованих на безпідставне набуття податкової вигоди до тексту акту перевірки контролюючим органом не включено, таких мотивів в основу оскарженого рішення не покладено. Належних та допустимих доказів (як-то: обвинувальних вироків суду по кримінальному провадженню, котрі набрали законної сили за ст.191, 205, 209, 212 Кримінального кодексу України тощо) ведення контрагентом - постачальником незаконної діяльності контролюючим органом не виявлено, в основу оскарженого рішення таких мотивів не покладено. Доказів обізнаності позивача з обставинами та умовами ведення контрагентом - постачальником господарської діяльності матеріали справи не містять.

Видані контрагентом - постачальником податкові накладні зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних. Доказів про те, що така реєстрація відбувалась з порушенням закону владним суб'єктом до суду не подано. Доказів виключення цих податкових накладних з Єдиного реєстру податкових накладних до матеріалів справи не подано.

На відсутність у дійсності об'єктів нерухомого майна, на яких здійснювались роботи, контролюючий орган ані у ході перевірки, ані під час розгляду справи не посилався.

Натомість у тексті акту перевірки контролюючий орган визнав, що результати одержаних у зносинах з контрагентом - постачальником робіт були використані платником шляхом передачі третім стороннім особам.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить переконання, що за цим епізодом контролюючим органом за правилами ч.2 ст.77 КАС України не доведено події скоєння позивачем податкового правопорушення.

По епізоду взаємовідносин з ТОВ «Крон ЖТФ»

За наданими контролюючим органом поясненнями на даний епізод припадає нарахування основного платежу - 242.118,77 грн. та штрафу - 121.059,50 грн.

На підтвердження доводів про відсутність податкового правопорушення по епізоду взаємовідносин з ТОВ «Крон ЖТФ» позивачем подано до суду: 1) вчинений з ТОВ «Крон ЖТФ» договір постачання: від 19.07.2017р. №К/800ЖТФ; 2) виписані даним постачальником податкові накладні: №10 від 24.07.2017р. на суму 261.405, 60 грн. ( у т.ч. ПДВ - 43.567,60 грн.), №2 від 26.07.2017р. на суму 198.900.0 грн. (у т.ч. ПДВ - 33.150,0 грн.), №8 від 02.08.2017 р. на суму 220.047,50 грн. (у т.ч. ПДВ - 36.674,58 грн.), №6 від 04.08.2017р. на суму 272.366,50 грн. (у т.ч. ПДВ - 45.394,42 грн.), №6 від 09.08.2017р. на суму 267.019,75 грн. (у т.ч. ПДВ - 44.503,29 грн.), №6 від 15.08.2017р. на суму 232.973,28 грн. (у т.ч. ПДВ - 38.828,88 грн.); 3) видаткові накладні: №10 від 24.07.2017р. на суму 261.405, 60 грн. ( у т.ч. ПДВ - 43.567,60 грн.), №2 від 26.07.2017р. на суму 198.900.0 грн. (у т.ч. ПДВ - 33.150,0 грн.), №8 від 02.08.2017 р. на суму 220.047,50 грн. (у т.ч. ПДВ - 36.674,58 грн.), №29 від 15.08.2017р. на суму 232.973,28 грн. (у т.ч. ПДВ - 38.828,88 грн.), №12 від 04.08.2017р. на суму 272.366,50 грн. (у т.ч. ПДВ - 45.394,42 грн.), №17 від 09.08.2017р. на суму 267.019,75 грн. (у т.ч. ПДВ - 44.503,29 грн.); 4) документи про виконання зобов'язань з оплати вартості послуг, а саме: банківські виписки про перерахування безготівкових коштів.

Оскільки контролюючим органом і у ході перевірки, і у ході розгляду справи визнані обставини реєстрації виписаних контрагентом-постачальником податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових, не заперечені обставини належності оформлення цих накладних, а також не заперечені обставини проведення повного розрахунку по оплаті вартості робіт, то суд не знаходить підстав для додаткового дослідження цих обставин.

Контролюючим органом у тексті акту перевірки визнані обставини того, що придбані у ТОВ «Крон ЖТФ» товари були реалізовані в подальшому третім особам, а саме: відповідно до договорів №107 від 24.07.2017р., №2/2110 від 30.01.2017р., - ПАТ «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укрнафта», відповідно до видаткових накладних №1236 від 11.08.2017р. та №1203 від 07.08.2017р. - ТОВ «Корпорація бугські кар'єри», відповідно до договору поставки №003438 від 22.05.2017р. - ДП «Науково-виробниче об'єднання «Павлоградський хімічний завод» Філія «Карпативибухпром», відповідно до договору поставки №002030 від 26.01.2015р. - ПАТ «Кіровоградграніт», відповідно до договору поставки №001450 від 28.11.2013р. - ТОВ «Союз Транс лайн-1», відповідно до договору постачання №001600 від 11.04.2014р. - ПАТ «Бластко», відповідно до договору постачання №001811 від 06.10.2014р. - ТОВ «Мідас» (а.с.199-250 т.1, а.с.1-39 т.2).

Розв'язуючи спір, суд бере до уваги, що обставини правоздатності та дієздатності контрагентів - постачальників, належності оформлення первинних документів, обставини реєстрації складених контрагентом - постачальником податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, обставини оплати вартості товару контролюючим органом ані в ході проведення перевірки, ані у ході судового засідання не заперечувались.

Суд додатково повторює, що надані платником документи не містять дефектів форми, змісту, підстав походження, котрі б у силу приписів ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні", ст.44 Податкового кодексу України, ст.ст.215, 216, 228 Цивільного кодексу України, ст.ст.207, 208 Господарського кодексу України позбавляли ці документи юридичної сили і доказовості.

Суд не знаходить підстав для залишення поза увагою того факту, що відносно зазначених договорів контролюючим органом не реалізовувалась управлінська функція згідно з п.20.1.30 ст.20 Податкового кодексу України, позов про визнання договору недійсним або про застосування наслідків нікчемного правочину не подавався, а відтак, зазначені правочини є діючим.

Тому суд вважає, що обрані контролюючим органом мотиви для кваліфікації події зносин як податкового правопорушення та зібрані ним фактичні дані не доводять нікчемності цих правочинів.

Більше того, самостійно визнана контролюючим органом обставина реальності товарів та відсутність жодних (навіть щонайменших) ознак пов'язаності сторін правочину та узгодженості свідомих навмисних дій сторін правочинів, спрямованих на реалізацію наміру з безпідставного одержання податкової вигоди, на думку суду, має бути урахована як недоведеність факту вчинення податкового правопорушення за цим епізодом.

Відсутність товарно-транспортних накладних з огляду на характер та зміст зазначених у первинних документів товарів у даному конкретному випадку не може бути визнана судом підставою для висновку про заниження податку.

Оскільки контролюючим органом у тексті акту перевірки визнані ті обставини, що придбаний товар не залишився у розпорядженні або володінні платника податків, а був переданий покупцю, то суд не знаходить правильним висновок владного суб'єкта про відсутність сертифікатів на товар, адже за загальним правилом такі сертифікати підлягають передачі разом із товаром.

Окремо суд вважає за необхідне наголосити на визнаній контролюючим органом обставині реєстрації виписаних контрагентом-постачальником податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, що неможливо без одержання уповноваженими службовими чи посадовими особами платника податків електронного цифрового підпису, укладання договору про визнання електронних документів та невжиття податковою інспекцією будь-яких заходів з припинення дії згаданого договору.

Так, положення п.198.6 ст.198, абз.1 п.201.1 ст.201, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України у системному поєднанні з ст.ст. 42, 46, 49, 200-1 Податкового кодексу України, свідчать про запровадження Державою такого механізму адміністрування податку на додану вартість, при якому Держава в особі контролюючого органу здатна здійснювати майже тотальний контроль за діяльністю платників податків, котрі виконують податкові зобов'язання платників ПДВ за допомогою засобів телекомунікаційного зв'язку у межах укладених договорів про визнання електронних документів.

Таким чином, суд вважає, що наявність в Єдиному реєстрі податкових накладних складеної постачальником та зареєстрованої податкової накладної звільняє покупця - отримувача цієї накладної від будь-якої відповідальності як платника ПДВ за виключенням випадку вжиття з цим постачальником взаємоузгоджених зловмисних (тобто протиправних) свідомих дій з неправомірного одержання податкової вигоди, тобто за своєю правовою суттю співучасті у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст.191, 205, 209, 212 Кримінального кодексу України.

Доказів наявності таких обставин у спірних правовідносинах сторонами справи до суду не подано, а судом самостійно при виконанні вимог ст.ст. 11 і 69 КАС України не виявлено.

Доводи платника про подальше використання товару у власній господарській діяльності не спростовані контролюючим органом у ході розгляду справи за правилами ч. 2 ст. 71 КАС України. Владний суб'єкт не подав до суду переконливих, достатніх, належних та допустимих доказів одержання позивачем товару з іншого джерела, ніж від контрагента - постачальника.

За таких обставин, суд не знаходить підстав для визнання доведеним факту вчинення особою податкового правопорушення у спосіб заниження податкового зобов'язання з податку на додану вартість за цим епізодом.

Підсумовуючи викладене вище, суд доходить до переконання, що покладені в основу спірного рішення судження контролюючого органу не підтверджені належними та допустимими у розумінні ст.ст. 73, 74 КАС України доказами, а за правилом ст.ст. 76 КАС України зібрані контролюючим органом докази є недостатніми для висновку про вчинення особою податкового правопорушення у розумінні ст.109 Податкового кодексу України.

У силу приписів ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ч. 3 ст. 2 КАС України, ст.ст. 86, 109 Податкового кодексу України суду при вирішенні спору з приводу відповідності закону рішення контролюючого органу про визначення платнику податків грошових зобов'язань належить перевірити чи достатнім поза розумним сумнівом є обсяг добутих контролюючим органом доказів для підтвердження факту вчинення податкового правопорушення.

Положення ст. 9 КАС України цього правила не змінюють і змінювати не можуть, позаяк у такому випадку замість судової перевірки правильності виконання управлінської функції суб'єктом владних повноважень суд вдаватиметься до збору доказів проти платника податків, а вказане прямо суперечить завданню адміністративного судочинства згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України.

З огляду на викладене, суд не знаходить підстав для визнання правильним судження контролюючого органу про використання позивачем в господарській діяльності товарів, джерело походження яких не встановлено, адже, по-перше, придбаний у контрагентів товар був оплачений позивачем шляхом проведення безготівкових розрахунків (що не створює для Держави в особі компетентних органів управління, контролю чи нагляду будь-яких перешкод чи ускладнень у відслідковуванні руху безготівкових коштів), по-друге, придбаний товар у подальшому був використаний у власній господарській діяльності позивача, по-третє, доказів взаємопов'язаності платника та контрагентів платника ані матеріали перевірки, ані матеріали справи не містять.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст. 72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить висновку, що у спірних правовідносинах владний суб'єкт не забезпечив реалізацію управлінської функції відповідно до ч. 2 ст. 19 КАС України при винесенні оскарженого рішення.

Натомість факт порушення прав та інтересів позивача у спірних правовідносинах у галузі податкової справи знайшов підтвердження проведеним судовим розглядом, що є визначеною процесуальним законом обставиною для задоволення заявлених вимог про скасування оскарженого рішення владного суб'єкта.

Розподіл судових витрат належить провести за правилами ст.ст. 139, 143 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 6-9, ст.ст. 72-77, 211, 241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позов - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області №5 від 16.03.2018р.

Роз'яснити, що рішення підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного адміністративного суду у порядку п.15.5 Розділу VII КАС України та у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України, а саме: протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Роз'яснити, що рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України, а саме: після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду.

Судове рішення виготовлено у повному обсязі у порядку ч.3 ст.243 КАС України 25 червня 2018 року.

Суддя Сліденко А.В.