Справа № 826/1585/16
Суддя: Каракашьян С.К.
Дата ухвалення: 2018-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

щодо розгляду заяви про встановлення способу і порядку виконання судового рішення

25 червня 2018 року м. Київ № 826/1585/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Каракашьяна С.К., розглянувши заяву представника Головного управління Національної поліції в м. Києві про встановлення способу і порядку виконання судового рішення в адміністративній справі

за позовомОСОБА_1
до Головного управління Національної поліції у місті Києві Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві
пропоновлення на роботі,
ВСТАНОВИВ:

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.01.2018 у справі №826/1585/16, залишеною без змін постановою апеляційного адміністративного суду від 29.03.2018, позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Суд вирішив визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління МВС України в місті Києві від 06.11.2015р. №1016 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з посади начальника 1 відділу міліції (з обслуговування житлового масиву "Біличи"), поновити ОСОБА_1 на посаді начальника 1 відділу міліції (з обслуговування житлового масиву "Біличи"), стягнути з Головного управління МВС України в місті Києві на користь ОСОБА_1 246972,33грн. (двісті сорок шість тисяч дев'ятсот сімдесят дві ) грн. 33 коп. заробітної плати за час вимушеного прогулу за час 06.11.2015р. по 15.01.2018р. без урахування обов'язкових податків та зборів, зобов'язати Головне управління Національної поліції у місті Києві розглянути кандидатуру ОСОБА_1 для зайняття посади у відповідності до пункту 9 Розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про Національну поліцію", допустити до негайного виконання постанову в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника 1 відділу міліції (з обслуговування житлового масиву "Біличи"), допустити до негайного виконання постанову суду в частині стягнення 6801,74грн.

Разом з тим, через відділ документального обігу, контролю та забезпечення розгляду звернень громадян (канцелярію) Окружного адміністративного суду міста Києва від представника Головного управління Національної поліції у м. Києві надійшла заява від 04.06.2018 (ДМ №1785) про встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.06.2018 призначено судове засідання щодо розгляду заяви Головного управління Національної поліції у м. Києві.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, перевіривши доводи заявника та оцінивши інші докази у їх сукупності суд дійшов висновку, що заява Головного управління Національної поліції у м. Києві задоволенню не підлягає з таких мотивів.

Відповідно до ч. 1 ст. 378 КАС України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Отже, встановлення чи зміна способу виконання рішення можливе за заявою стягувача чи державного виконавця, натомість Головне управління Національної поліції у м. Києві має статус відповідача (боржника).

Водночас в силу положень ст. 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Принцип обов'язковості судових рішень, як один з визначальних принципів здійснення правосуддя в Україні, полягає в обов'язковому виконанні на всій території України судових рішень, що набрали законної сили, а також у встановлені відповідальності за невиконання таких рішень.

Вказаний принцип обов'язковості судових рішень поряд із Конституцією України відображений і в багатьох кодифікованих законах України, зокрема в Кодексі адміністративного судочинства України (КАС України).

Так, відповідно до ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Крім того, згідно з практикою Європейського Суду з прав людини (п. 40 Рішення від 19.03.1997 року у справі "Горнсбі проти Греції") право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов'язкового судового рішення на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 Конвенції детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію (рішення у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року). Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

Як зазначив Європейський Суд з прав людини у Рішенні від 15.03.2001 року у справі "Піалопулос та інші проти Греції", якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс.

Згідно з п. 66 Рішення Європейського Суду у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії" (Immobiliare Saffi v. Italy) ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Також в Рішенні від 29.06.2004 року у справі "Войтенко проти України" Європейський суд з прав людини констатував, що саме на державу покладено обов'язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися.

Відтак суд доходить висновку, що невиконання боржником судового рішення, що набрало законної сили, може свідчити про порушення права особи, гарантованих пунктом 1 статті 6, статті 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

Однак, під зміною способу і порядку виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у встановленому раніше порядку і способу. При цьому суд не може змінювати рішення суду по суті, а зміна способу і порядку виконання судового рішення передбачати обраний судом при ухваленні рішення спосіб відновлення порушеного права.

З огляду на викладене суд доходить до висновку, що передбачені законом підстави для задоволення заяви про встановлення способу і порядку виконання судового рішення відсутні, оскільки змінює рішення суду по суті, а тому в її задоволенні належить відмовити.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 248, 378 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви Головного управління Національної поліції у м. Києві про встановлення способу і порядку виконання судового рішення в адміністративній справі № 826/1585/16.

Ухвала набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 294-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя С.К. Каракашьян