Справа № 826/15751/17
Суддя: Кузьменко А.І.
Дата ухвалення: 2018-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2018 року № 826/15751/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Кузьменко А.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Латінвест»
доМіністерства юстиції України
про визнання протиправним та скасування наказу №3292/5 від 24 жовтня 2017 року, зобов'язання вчинити дії, -
В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Поділля Латінвест» (далі по тексту - позивач, ТОВ «Поділля Латінвест») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України (далі по тексту - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України №3292/5 від 24 жовтня 2017 року «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень»;

- поновити скасовані наказом Міністерства юстиції України №3292/5 від 24 жовтня 2017 року рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що питання, порушені в скарзі та доповненні до неї, за результатами розгляду якої видано оскаржуваний наказ, безпосередньо стосувались прав та інтересів ТОВ «Поділля Латінвест» та знаходились поза межами компетенції відповідача. Також, позивач стверджує, що копія рішення, прийнятого комісією за результатами розгляду скарги, на адресу ТОВ «Поділля Латінвест» надіслана відповідачем з порушенням Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1128 від 25 грудня 2015 року.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог представник відповідача зазначив, що державним реєстраторам для проведення державної реєстрації права оренди земельних ділянок надавались договори оренди без копій правовстановлюючих документів на земельні ділянки, а також без актів приймання-передачі земельних ділянок, які є невід'ємними частинами вказаних договорів. При цьому, вказані документи не були державними реєстраторами відскановані та розміщені у відповідному Державному реєстрі. Крім того, представник відповідача повідомив, що державними реєстраторами не було виготовлено шляхом сканування всіх електронних копій документів, що посвідчують особу (паспорта), яка звертається для подання заяв для проведення державної реєстрації прав, та документів, що підтверджують повноваження такої особи (довіреності), а також самих заяв про державну реєстрацію іншого речового права та документів про сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав. Додатково представник Міністерства юстиції України стверджував, що договори оренди землі, подані державним реєстратором для проведення державної реєстрації права оренди земельних ділянок не містили у своїх реквізитах відомостей про установчий документ, на підставі якого діє позивач, відомостей про назву такого документу та відомостей ким і коли він був затверджений, а також відомостей про нормативно-грошову оцінку земельних ділянок на дату укладення таких договорів, що, на думку відповідача, свідчить про порушення порядку державної реєстрації права оренди земельних ділянок.

У відповіді на відзив на позовну заяву представник позивача зазначив, що у висновку Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України від 23 жовтня 2017 року взагалі проігноровані аргументи скаржників, якими вони обґрунтовували порушення своїх прав, а відповідач всупереч положенню пункту 8 Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, не вчинив жодних дій, направлених на встановлення наявності чи відсутності обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення скаржників. На думку позивача, відповідач не зазначає, яким чином виявлені ним порушення порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно порушують права або законні інтереси скаржників.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 січня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання (суддя Дегтярьова О.В.).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від09 лютого 2018 року справа прийнята до провадження суддею Кузьменко А.І. та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 квітня 2018 року закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судове засідання 07 травня 2018 року представники сторін не з'явились, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

На підставі частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні судом прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

25 липня 2017 року до Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації при Міністерстві юстиції України (далі по тексту - Комісія) надійшла колективна скарга ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 №25/07 (зареєстрована за вх. №23080-0-33-17 від 02 серпня 2017 року) на рішення державного реєстратора Могилів-Подільської районної державної адміністрації Винницької області Таваліки Ольги Миколаївни, Анцута Олександра Анатолійовича про державну реєстрацію прав.

В обґрунтування даної скарги скаржники зазначили, що ними не укладались договори оренди земельних ділянок, а відтак проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень на підставі таких договорів є безпідставним та необґрунтованим. Також скаржники зазначили, що прийняття оскаржуваних рішень про державну реєстрацію прав порушує право власності скаржників на належні їм земельні ділянки, що згідно з положеннями статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та пункту 3 Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1128, надає їм право на звернення з такою скаргою.

Скаржники просили скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо державної реєстрації інших речових прав (оренди) за орендарем - Товариством з обмеженою відповідальністю «Поділля Латінвест», а саме:

- від 02 лютого 2017 року №33689112, прийняте державним реєстратором Могилів-Подільської районної державної адміністрації Вінницької області Анцутом О.А.;

- від 21 березня 2017 року №34358520, прийняте державним реєстратором Могилів-Подільської районної державної адміністрації Вінницької області Тавалікою О.М.;

- від 03 лютого 2017 року №33695874, прийняте державним реєстратором Могилів-Подільської районної державної адміністрації Вінницької області Тавалікою О.М.;

- від 03 лютого 2017 року №33698636, прийняте державним реєстратором Могилів-Подільської районної державної адміністрації Вінницької області Тавалікою О.М.;

- від 02 лютого 2017 року №33689739, прийняте державним реєстратором Могилів-Подільської районної державної адміністрації Вінницької області Анцутом О.А.;

- від 21 березня 2017 року №34364196, прийняте державним реєстратором Могилів-Подільської районної державної адміністрації Вінницької області Тавалікою О.М.;

- від 28 березня 2017 року №34485354, прийняте державним реєстратором Могилів-Подільської районної державної адміністрації Вінницької області Тавалікою О.М.;

- від 28 березня 2017 року №34488481, прийняте державним реєстратором Могилів-Подільської районної державної адміністрації Вінницької області Тавалікою О.М.;

- від 28 березня 2017 року №34490118, прийняте державним реєстратором Могилів-Подільської районної державної адміністрації Вінницької області Тавалікою О.М.;

- від 28 березня 2017 року №34494658, прийняте державним реєстратором Могилів-Подільської районної державної адміністрації Вінницької області Тавалікою О.М.;

- від 28 березня 2017 року №34495763, прийняте державним реєстратором Могилів-Подільської районної державної адміністрації Вінницької області Тавалікою О.М.;

- від 03 лютого 2017 року №33691292, прийняте державним реєстратором Могилів-Подільської районної державної адміністрації Вінницької області Тавалікою О.М.;

- від 03 лютого 2017 року №33691842, прийняте державним реєстратором Могилів-Подільської районної державної адміністрації Вінницької області Тавалікою О.М.;

- від 28 березня 2017 року №34489647, прийняте державним реєстратором Могилів-Подільської районної державної адміністрації Вінницької області Тавалікою О.М.;

- від 28 березня 2017 року №34494314, прийняте державним реєстратором Могилів-Подільської районної державної адміністрації Вінницької області Тавалікою О.М.;

- від 21 березня 2017 року №34360503, прийняте державним реєстратором Могилів-Подільської районної державної адміністрації Вінницької області Тавалікою О.М.;

- від 28 березня 2017 року №34487677, прийняте державним реєстратором Могилів-Подільської районної державної адміністрації Вінницької області Тавалікою О.М.;

- від 28 березня 2017 року №34487955, прийняте державним реєстратором Могилів-Подільської районної державної адміністрації Вінницької області Тавалікою О.М.;

- від 21 березня 2017 року №34359764, прийняте державним реєстратором Могилів-Подільської районної державної адміністрації Вінницької області Тавалікою О.М.;

- від 21 березня 2017 року №34362263, прийняте державним реєстратором Могилів-Подільської районної державної адміністрації Вінницької області Тавалікою О.М.

Крім того, 18 жовтня 2017 року скаржниками подано доповнення до колективної скарги від 25 липня 2017 року, в яких наведено додаткові обґрунтування протиправності рішень державних реєстраторів.

За результатами розгляду даної скарги Комісією прийнято висновок від 23 жовтня 2017 року, яким скаргу задоволено в повному обсязі, вирішено скасувати зазначені вище рішення державних реєстраторів.

При прийнятті такого висновку Комісія виходила з того, що державними реєстраторами належним чином не перевірено документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, оскільки державними реєстраторами не було встановлено відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутністю суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації, та за наявності підстав для відмови в державній реєстрації державними реєстраторами не було прийнято відповідних рішень, чим порушено пункти 1, 2 частини 3 статті 10, а також частину 1 та 2 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

На підставі вказаного висновку Комісії Міністерство юстиції України видало наказ №3292/5 від 24 жовтня 2017 року «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень».

Незгода позивача із даним наказом зумовила його звернення до суду з відповідним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (тут і далі в редакції станом на момент прийняття оскаржуваних в скарзі рішень).

Відповідно до положень частин 1, 2 статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Міністерство юстиції України розглядає скарги:

1) на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі рішення суду, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір);

2) на рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України.

Згідно з частиною 6 статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», за результатами розгляду скарги Міністерство юстиції України та його територіальні органи приймають мотивоване рішення, зокрема про задоволення (повне чи часткове) скарги шляхом прийняття рішення про скасування рішення про державну реєстрацію прав, скасування рішення територіального органу Міністерства юстиції України, прийнятого за результатами розгляду скарги.

Водночас, відповідно до приписів частини 5 статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», скарга на рішення про державну реєстрацію прав розглядається в порядку, визначеному цим Законом, виключно за умови, що вона подана особою, яка може підтвердити факт порушення її прав у результаті прийняття такого рішення.

В ході перевірки Комісією встановлено, що на підтвердження порушення прав скаржниками надано копії державних актів на право власності та інформаційні довідки, з яких вбачається здійснення державними реєстраторами державної реєстрації речових прав та їх обтяжень.

Суд звертає увагу на те, що процедуру розгляду відповідно до Законів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації, територіального органу Мін'юсту (далі - суб'єкт оскарження), що здійснюється Мін'юстом та його територіальними органами (далі - суб'єкт розгляду скарги), визначає Порядок розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1128 (далі - Порядок №1128).

Відповідно до пункту 2 Порядку №1128, для забезпечення розгляду скарг суб'єктом розгляду скарги утворюються постійно діючі комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації (далі - комісія), положення та склад яких затверджуються Мін'юстом або відповідним територіальним органом.

Відповідно до пункту 12 Порядку №1128, за результатами розгляду скарги суб'єкт розгляду скарги на підставі висновків комісії приймає мотивоване рішення про задоволення скарги або про відмову в її задоволенні з підстав, передбачених Законами, у формі наказу.

Таким чином, відповідна Комісія з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації за результатами розгляду скарги на рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, встановивши, що оскаржувані рішення прийнято з порушенням вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» складає відповідний висновок, який є підставою для прийняття суб'єктом розгляду рішення про задоволення скарги у формі наказу.

В силу положень Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні адміністративних справ, предметом розгляду в яких є рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, обов'язково мають бути досліджені обставини дотримання порядку прийняття таких рішень/ вчинення дій, зокрема, через призму урахування права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Факт оповіщення позивача про дату, час та місце розгляду справи підтверджується наявними матеріалами реєстраційної справи, зокрема, наданими запереченнями на скаргу №24-10-1 від 24 жовтня 2017 року, в яких зазначено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Поділля Латінвест» отримало супровідний лист №17/23080-0-33-17/19К від 29 серпня 2017 року та додану до нього копію скарги групи осіб.

Так, відповідно до пунктів 8-10 Порядку №1128, під час розгляду скарги по суті комісія встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення скаржника, зазначених у скарзі, та інші обставини, які мають значення для об'єктивного розгляду скарги, у тому числі шляхом перевірки відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно чи Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - реєстри), та у разі необхідності витребування документів, пояснень тощо у суб'єкта оскарження, і вирішує:

1) чи мало місце прийняття оскаржуваного рішення суб'єктом оскарження, чи мала місце оскаржувана дія або бездіяльність суб'єкта оскарження;

2) чи було оскаржуване рішення прийнято суб'єктом оскарження на законних підставах, чи здійснювалася дія або вчинялася бездіяльність суб'єктом оскарження на законних підставах;

3) чи належить задовольнити кожну з вимог скаржника або відмовити в їх задоволенні;

4) чи можливо поновити порушені права або законні інтереси скаржника іншим способом, ніж визначено ним у своїй скарзі (зокрема внесення шляхом виправлення технічних помилок у записах реєстрів взамін скасування рішення державного реєстратора);

5) які рішення підлягають скасуванню або які дії, що випливають з факту скасування рішення або з факту визнання оскаржуваних дій або бездіяльності протиправними, підлягають вчиненню.

Умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об'єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна визначає Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 року №553) (далі по тексту - Порядок №1127, в редакції станом на момент прийняття рішень про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень).

Пунктом 8 Порядку №1127 визначено, що під час формування та реєстрації заяви у базі даних заяв державний реєстратор, уповноважена особа встановлює особу заявника на підставі передбаченого Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» документа, що посвідчує таку особу.

У разі подання заяви уповноваженою на те особою державний реєстратор, уповноважена особа перевіряє обсяг повноважень такої особи на підставі документа, що підтверджує її повноваження діяти від імені іншої особи. Обсяг повноважень особи, уповноваженої діяти від імені юридичної особи, перевіряється на підставі відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, за допомогою порталу електронних сервісів.

Відповідно до пункту 9 Порядку №1127 разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав, та документ, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав. У разі коли оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав, відповідно до законодавства залишаються у справах державних органів, органів місцевого самоврядування, що їх видають, заявник подає копії документів, оформлені такими органами відповідно до законодавства.

При цьому, згідно з пунктом 10 Порядку №1127 з оригіналів документів чи відповідно оформлених копій документів у випадку, передбаченому абзацом другим пункту 9 цього Порядку, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор, уповноважена особа обов'язково виготовляє електронні копії шляхом сканування таких документів, що долучаються до заяви, зареєстрованої у базі даних заяв.

Крім того, частиною 1 статті 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що формування заяв у сфері державної реєстрації прав та/або їх реєстрація проводиться у базі даних заяв. Під час прийняття заяви в паперовій формі обов'язково виготовляються електронні копії документів, поданих заявником для проведення державної реєстрації прав. Електронні копії документів виготовляються шляхом сканування оригіналів та копій документів, що пред'являються заявником для проведення державної реєстрації прав з подальшим розміщенням їх у Державному реєстрі прав.

Також пунктом 2 частини 1 статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація прав проводиться в такому порядку, зокрема, прийняття документів, що подаються разом із заявою про державну реєстрацію прав, виготовлення їх електронних копій шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та розміщення їх у Державному реєстрі прав.

Наведені норми чинного законодавства спростовують доводи позивача щодо відсутності такого обов'язку державного реєстратора. Крім того, безпідставними є твердження позивача, викладені у відповіді на відзив, щодо маніпулювання відповідачем інформацією та ненаданням до суду відповідних доказів, оскільки відповідач не може надати суду докази відсутніх сканкопій необхідних документів, які державними реєстраторами не виготовлялись.

При цьому, як повідомив відповідач, з відомостей Державного реєстру прав встановлено, що державними реєстраторами не було виготовлено всіх електронних копій шляхом сканування документів, що посвідчують особу (паспорта), яка зверталась для подання заяв для проведення державної реєстрації прав, та документів, що підтверджують повноваження такої особи (довіреності), а також самих заяв про державну реєстрацію іншого речового права та документів, що підтверджують сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав, що в сукупності свідчить про недотримання наведених вище вимог пункту 10 Порядку №1127 та статей 16, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

У висновку Комісії також зазначено, що з відомостей Державного реєстру прав встановлено, що державну реєстрацію інших речових прав (оренди) було проведено державними реєстраторами на підставі договорів оренди земельних ділянок, укладених позивачем.

Відповідно до вимог частини 4 статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Згідно пункту 40 Порядку №1127 державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», та цим Порядком.

Пунктом 1 частини 1 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.

При цьому, частиною 1 статті 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Як вбачається зі змісту пункту 6.2 договорів оренди земельної ділянки, укладених між скаржниками та Товариством з обмеженою відповідальністю «Поділля Латінвест», право власності орендодавця на земельну ділянку підтверджується правовстановлюючими документами, копії яких додаються до договору.

Крім того, пунктом 15.8 зазначених договорів оренди передбачено, що невід'ємними частинами договору є: копія правовстановлюючого документа на земельну ділянку та акт приймання-передачі земельної ділянки.

Водночас, як встановлено Комісією під час розгляду колективної скарги від 25 липня 2017 року, державним реєстраторам для проведення державної реєстрації права оренди земельних ділянок подавались договори оренди земельної ділянки за відсутності передбачених їх умовами невід'ємних частин такого договору та/або які не були відскановані державними реєстраторами з подальшим розміщенням їх у Державному реєстрі прав.

За таких обставин, суд погоджується з доводами скаржників та висновками Комісії в цій частині, що державна реєстрація інших речових прав (оренди) була проведена на підставі неналежних документів (договорів), оскільки останні були подані без усіх його невід'ємних частин.

Відповідно до вимог статті 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №220 від 03 березня 2004 року затверджено Типовий договір оренди землі, відповідно до якого обов'язковою є наявність у реквізитах сторін договору оренди відомостей, зокрема, про установчий документ, на підставі якого діє юридична особа, відомостей про назву такого документа, а також відомостей ким і коли затверджений такий документ.

Як уже зазначалось вище, подані на державну реєстрацію примірники договорів про оренду земельної ділянки містили положення про те, що копії правовстановлюючих документів є додатками до такого договору, однак останні державним реєстраторам не були надані, як і не надані до суду в ході розгляду даної справи. Крім того, в умовах даних договорів оренди відсутні обов'язкові відомості про нормативну грошову оцінку земельної ділянки на дату укладення такого договору.

Стосовно тверджень позивача, що вказана вище постанова Кабінету Міністрів України №220 затверджує лише типову форму договору оренди землі і її текст не містить ніяких вимог, суд зазначає наступне.

Цивільний кодекс України у статтях 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема, поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 208 Цивільного кодексу України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених частиною 1 статті 206 цього Кодексу.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина 1 статті 638 Цивільного кодексу України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у статтях 642 - 643 Цивільного кодексу України.

Частина 1 статті 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Розкриваючи зміст засади свободи договору у статтях 6, 627, Цивільний кодекс України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Закріпивши принцип свободи договору, Цивільний кодекс України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абзацу 2 частини 3 статті 6 та статті 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Зазначені положення узгоджуються з нормами частини 1 статті 203, частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства.

З аналізу змісту частини 3 статті 6, частини 1 статті 630 Цивільного кодексу України, статті 14 Закону України «Про оренду землі» вбачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

З урахуванням наведеного, судом відхиляються доводи позивача та вбачаються підстави для висновку щодо обґрунтованості висновку Комісії, що державна реєстрація інших речових прав (оренди) була проведена на підставі неналежних документів (договорів), за відсутності необхідних додатків до таких договорів, тобто з порушенням вимог пункту 40 Порядку №1127, частини 4 статті 18, пункту 1 частини 1 статті 22 та частини 1 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Наведене свідчить, що державними реєстраторами не перевірено подані їм документи на предмет їх повноти та наявності підстав для здійснення на їх основі державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, як і не здійснено перевірки наявності/відсутності підстав для відмови у проведенні такої державної реєстрації, що є порушенням вимог частини 3 статті 10 та частини 1, 2 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Стосовно доводів позивача, що Міністерством юстиції України не здійснено перевірку наявності порушених прав та законних інтересів позивача, суд їх відхиляє з огляду на те, що доданими до скарги документами підтверджується наявність майнових прав на земельні ділянки, які були предметом договорів оренди, а відтак і наявність порушеного права скаржників як власників землі.

В частині доводів позивача про порушення відповідачем вимог Порядку №1127 в частині надіслання рішення, прийнятого за результатами розгляду скарги, суд виходить з наступного.

Пунктом 17 Порядку №1128 передбачено, що копії рішення, прийнятого за результатом розгляду скарги, засвідчені в установленому законодавством порядку, надсилаються скаржнику, суб'єкту оскарження, а також заінтересованим особам, які брали участь у розгляді скарги по суті, протягом трьох робочих днів з дня його прийняття.

З матеріалів справи вбачається, що копія оскаржуваного наказу №3292/5 від 24 жовтня 2017 року скерована на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Латінвест» супровідним листом №6/31381-0-33-17/19к від 27 жовтня 2017 року, тобто у триденний строк з моменту прийняття відповідного рішення.

Факт отримання примірника оскаржуваного наказу №3292/5 від 24 жовтня 2017 року лише 15 листопада 2017 року не свідчить про порушення відповідачем норм чинного законодавства, оскільки останнім здійснено прив'язку саме до надсилання відповідачем протягом трьох робочих днів з дня прийняття рішення, а не до моменту отримання такого рішення.

Крім того, суд зазначає, що навіть у разі порушення порядку надсилання рішення, прийнятого за результатом розгляду скарги, така обставина не може бути беззаперечним фактом протиправності прийняття відповідного рішення.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог щодо протиправності оскаржуваного наказу Міністерства юстиції України №3292/5 від 24 жовтня 017 року та, як наслідок, відсутність підстав для задоволення позову повністю, оскільки вимога про зобов'язання вчинити дії є похідною від позовної вимоги, обґрунтовані та законні підстави для задоволення якої відсутні.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, покладений на нього обов'язок доказування правомірності свого рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виконав, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи, що у задоволенні позову сторони відмовлено, а іншими учасниками справи судові витрати не понесені, - судові витрати не підлягають розподілу відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Латінвест» відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.І. Кузьменко