Справа № 804/1290/18
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2018-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2018 року Справа № 804/1290/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, -
ОСОБА_2 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Павлоградського обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, в якому просить:
- визнати неправомірними дії відповідача щодо переведення позивача з 04.01.2018 року з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» на пенсію за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням ч.2 ст. 40 із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників зайнятих у галузі економіки України за три календарні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком, а саме за 2016 рік;
- зобов'язати відповідача призначити позивачу пенсію за віком з 04.01.2018 року відповідно до ст.26 з урахуванням ч.2 ст. 40, ч.4-4 прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням заробітної плати (доходу) для призначення пенсії, яка визначається із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки, провести перерахунок та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що у зв'язку з досягненням пенсійного віку в січні місяці 2018 року вона звернулась до Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою, встановленого Пенсійним фондом України зразка, щодо призначення їй пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІУ із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузі економіки України за три календарні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком, як встановлено ч.2 ст. 40 цього Закону. Проте з листа відповідача №1648/07/18 від 24.01.2018 року, вбачається, що відповідачем їй переведено на пенсію за віком з 04.01.2018 року на підставі заяви із застосуванням середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за 2016 рік, яка складає 3764,40 грн. Але з таким розрахунком відповідача позивач не погоджується, оскільки показник середньої заробітної плати при призначенні їй пенсії за віком в 2018 році має бути за 2016 та 2017 роки, відповідно до п. 4-4 Прикінцевих положень Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», адже у її випадку має місце призначення іншого виду пенсії за іншим Законом тобто, їй було призначено пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу», котрий передбачав інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» вона звернулась вперше.
28 березня 2018р. від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначено, що на час призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" 22.04.2005 року, позивач досягла віку, передбаченого ст. 26 Законом України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" (55 років), мала вибір між пенсією за віком та пенсією державного службовця (80% від заробітної плати службовця), але обрала найбільш вигідну на той час пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу". Таким чином, відсутні підстави щодо зобов'язання управління призначити пенсію за віком з 04.01.2018 року відповідно до статті 26 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування з урахуванням частини 2 статті 40 із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників зайнятих у галузі економіки Украйни за три календарні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії, оскільки пенсія за віком позивачу призначена із зменшенням пенсійного віку відповідно до ЗУ «Про державну службу» з 22.04.2005 року
Крім того, відповідач звернувся із заявою в якій просив замінити сторону по справі відповідача Новомосковське обєднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області на його правонаступника Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2017 року № 821 "Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України", реорганізовано деякі управління Пенсійного фонду України шляхом приєднання їх до ОСОБА_3 управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. Згідно переліку територіальних органів який міститься в постанові Кабінету міністрів України № 821: Новомосковське обєднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області було реорганізовано шляхом приєднання до ОСОБА_3 управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Статтею 52 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії адміністративного процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов'язкові для особи, яку він замінив.
На підставі ст.52 КАС України, суд вважає за необхідне допустити процесуальне правонаступництво, та замінити відповідача по справі Новомосковське обєднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області його правонаступником ОСОБА_3 управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Ухвалою суду від 23.02.2018 року відкрито провадження у справі та згідно п.2 ч.1 ст. 263 КАС України ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Дослідивши чинне законодавство та матеріали справи, суд доходить наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, знаходиться на обліку в Павлоградському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, та отримує пенсію за віком, призначену з 22.04.2005 року відповідно до Закону України «Про державну службу».
У звязку з досягненням пенсійного віку в січні місяці, 04 січня 2018 року позивач звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року №1058-ІV.
ОСОБА_3 управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №1648/07/18 від 24.01.2018 року позивача повідомлено, що загальний розмір пенсійної плати станом на 01.10.2017 року при автоматичному перерахунку становив би 2035,11 грн., що менше розміру пенсійної виплати ОСОБА_2 нарахованої відповідно до Закону України «Про державну службу», тому не було проведення автоматичного, без звернення, переведення на пенсію на умовах, передбачених Законом, за матеріалами пенсійної справи. На підставі наданої заяви від 04.01.2018 року ОСОБА_2М переведено на пенсію відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". ОСОБА_2 повідомлена, що розмір пенсійної виплати при переведенні буде менше розміру пенсійної виплати нарахованої відповідно до Закону України «Про державну службу».
Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно дост.1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІУ від 09.07.2003 року, пенсією є щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.
Статтею 9 вказаного Закону визначено виключний перелік видів пенсійних виплат і соціальних послуг за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі та призначаються наступні пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.
Згідно з ч.1 ст.10 Закону України №1058-ІV, особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Відповідно до частини першої статті 40 Закону №1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.
Частиною другою статті 40 Закону №1058-IV передбачено, що заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики.
Отже, у випадку призначення пенсії на підставі Закону №1058-IV, при обчисленні пенсії враховується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.
За правилами ст.45 вищевказаного закону переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду України.
При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Разом з тим, відповідно до ч.3 ст.2 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», для окремих категорій громадян законами України можуть встановлюватися умови, норми і порядок їх пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування і недержавного пенсійного забезпечення.
відповідно до п. 4-4 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІУ від 09.07.2003 року із змінами та доповненнями, з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року при призначенні пенсії застосовується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2016 та 2017 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною третьою статті 45 Закону №1058-ІV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом № 1058-ІV.
Вказане відповідає позиції, викладеній Верховним Судом України у постановах від 31 березня 2015 року у справі № 21-612а14, від 22.12.2015 року по справі №2а/199/138/14, від 29.11.2016 року у справі №133/476/15-а.
Водночас, позивачу було призначено пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу», який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» позивач звернулася вперше 04.01.2018р.
Таким чином, суд звертає увагу, що показник середньої заробітної плати при призначенні позивачу пенсії за віком в 2018 році має бути за 2016 та 2017 роки, відповідно до п. 4-4 Прикінцевих положень Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки у даному випадку має місце призначення іншого виду пенсії за іншим Законом тобто, позивачу було призначено пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу», котрий передбачав інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» вона звернулась вперше.
Частина 2 ст.19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Положеннями ст.90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Також, при вирішені цього спору, суд, відповідно до частин першої-другої статті 6 КАС України, керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
У відповідності до частини третьої статті 23 Загальної Декларації прав людини та пункту 4 частини першої Європейської Соціальної хартії, кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.
З огляду на вимоги Конвенції та практику Європейського суду з прав людини (Спорронг та Льонрот проти Швеції) до правовідносин щодо отримання пенсії слід застосовувати засади юридичної визначеності, зокрема в частині права особи на розумні очікування мирного володіння майном.
У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об'єднаного Королівства Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.
Таким чином, суд доходить висновку, що дії відповідача щодо переведення позивача на пенсію за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не відповідають вимогам вищевказаного законодавства України, у звязку з чим, є протиправними.
З урахуванням вищевикладеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що адміністративний позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню.
Згідно ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 704,80грн., що документально підтверджується квитанцією ПАТ КБ «ПриватБанк» №0.0.962001823.1 від 13.02.2018р.
Отже, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 704,80грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст.ст. 241-250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправними дії ОСОБА_3 управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо переведення ОСОБА_2 з 04.01.2018 року з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» на пенсію за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників зайнятих у галузі економіки України за три календарні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком, а саме за 2016 рік.
Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити позивачу пенсію за віком з 04.01.2018 року відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням ч.2 ст.40, ч.4-4 прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням заробітної плати (доходу) для призначення пенсії, яка визначається із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки, а також здійснити перерахунок та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією з 04.01.2018р.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_3 управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_2 (рнокпп НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 704,80 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_1