Справа № 809/1901/17
Суддя: Макарик Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2018-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2018 рокуЛьвів№ 876/2594/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Макарика В.Я.

суддів Большакової О.О., Глушка І.В.

за участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2018 року (головуючий суддя в суді першої інстанції ОСОБА_1, м. Івано-Франківськ, повний текст рішення складено в повному обсязі 26 лютого 2018 року) у справі №809/1901/17 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради ОСОБА_3, Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_4 сільська рада Богородчанського району Івано-Франківської області про визнання протиправними та скасування рішень про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень №№38971149, 38970205 від 26.12.2017,-

В С Т А Н О В И В:

29 грудня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради ОСОБА_3, Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_4 сільська рада Богородчанського району Івано-Франківської області в якому просив визнати протиправними та скасувати рішення відповідача №№38971149, 38970205 від 26.12.2017 року, зобовязати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 19.12.2017 року про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,0358 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд розташовану по вул. Шевченка, 34 с. Глибівка, Богородчанського району Івано-Франківської області, та заяву позивача від 19.12.2017 року для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд розташовану по вул. Шевченка, 34 с. Глибівка, Богородчанського району Івано-Франківської області.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2018 року позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради ОСОБА_3 №38971149 від 26.12.2017 року про відмову в державній реєстрації права приватної власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: Івано-Франківська область, Богородчанський район, с. Глибівка, вул. Шевченка, 34, кадастровий номер :01:004:0168. Визнано протиправним та скасовано рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради ОСОБА_3 №38970205 від 26.12.2017 року про відмову в державній реєстрації права приватної власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: Івано-Франківська область, Богородчанський район, с. Глибівка, вул. Шевченка, 34, кадастровий номер :01:004:0167.

Зобовязано Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради (, вул. Грушевського. 21, м. Івано-Франківськ, 76004) повторно розглянути заяви ОСОБА_2 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19 грудня 2017 року щодо реєстрації права приватної власності на земельні ділянки, які розташовані за адресою: Івано-Франківська область, Богородчанський район, с. Глибівка, вул. Шевченка, 34, за кадастровими номерами :01:004:0167 (площею 0,0847 га) та :01:004:0168 (площею 0,0358 га).

Не погодившись із таким рішенням суду, його оскаржив відповідач, який в поданій апеляційній скарзі, покликаючись на те, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, просить таке скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права. Апелянт зазначає, що позивач не надав свідоцтво про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката, визначених пунктом 3 частини 1 статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" для реєстрації права власності як спадкоємця померлої матері у порядку спадкування землі. Також, позивач не подав відповідну заяву і весь необхідний пакет документів для реєстрації речового права власності на землю за померлою матірю - ОСОБА_5, як цього вимагають частина 2 статті 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та пункт 66 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Сторони даної адміністративної справи на апеляційну скаргу відзивів не подавали.

Учасники справи в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи у їх відсутності за наявними в справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави в межах апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням ОСОБА_4 сільської ради від 29.12.1993 вирішено приватизувати земельні ділянки для ведення особистого підсобного господарства ОСОБА_5 площею 0,47 га, що підтверджується копією архівного витягу Архівного відділу Богородчанської районної державної адміністрації Івано-Франківської області за №3 25/04-01 від 07.08.2017.

Пунктом 1 рішення ОСОБА_4 сільської ради від 24.12.1997 відмінено вказане рішення сільської ради від 29.12.1993 "Про передачу у приватну власність земельних ділянок с. Глибівка" та пунктом 2 даного рішення вирішено передати у приватну власність земельні ділянки громадянам для обслуговування житлових будинків та господарських споруд, а також для ведення підсобного господарства згідно списків, які складені на основі матеріалів інвентаризації.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до змісту копії архівного витягу Архівного відділу Богородчанської районної державної адміністрації Івано-Франківської області за №Л 27/04-01 від 20.12.2016, який виготовлений із протоколу одинадцятої сесії ОСОБА_4 сільської ради від 24.12.1997 "Списки громадян с. Глибівка, які подали заяви на приватизацію присадибних ділянок", за порядковим номером 147 визначено прізвище "Лунів П.О. " та площа землі "0,4703 га".

16.10.2007 померла матір позивача ОСОБА_5, єдиним спадкоємцем майна якої є її син ОСОБА_2, що підтверджується довідкою Богородчанської районної державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Івано-Франківській області №02-14/756 від 20.12.2017.

На підставі рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 01.11.2016 року у справі №338/1132/16-ц за позивачем визнано право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 на домоволодіння №34, яке розташоване по вул. Шевченка в с. Глибівка Богородчанського району Івано-Франківської області.

ОСОБА_2 19 грудня 2017 року звернувся у Відділ з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Управління реєстраційних процедур Виконавчого комітету Івано- Франківської міської ради із заявами про державну реєстрацію прав на земельні ділянки :01:004:0168 площею 0,0358 га та :01:004:0167 площею 0,0847 га.

Державним реєстратором прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради ОСОБА_3 (далі - відповідач -1) при прийнятті від позивача заяв оформлено картки прийому заяви №№108531988, 108178204, 108183061, 108197190, якими від представника позивача, серед іншого, отримано ОСОБА_6 із Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-017 від 18.12.2017 і НВ-017 від 18.12.2017, архівний витяг Архівного відділу Богородчанської районної державної адміністрації Івано-Франківської області за №Л 27/04-01 від 20.12.2016, рішення ОСОБА_4 сільської ради від 24.12.1997, довідки Богородчанської районної державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Івано-Франківській області №02-14/756, відомості з Державного земельного кадастру за №№442890 і 444034, а також Технічну документацію із землеустрою по земельних ділянках площами 0,0358 га та 0,0847 га.

Відповідач-1 26.12.2017 за наслідками розгляду заяви і підтверджуючих документів позивача прийняла рішення №38971149 і №38970205 про відмову в державній реєстрації права приватної власності на земельні ділянки за кадастровими номерами :01:004:0168 та :01:004:0167.

Дані спірні правовідносини врегульовані Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" №1952-ІУ від 01.07.2004 (надалі також Закон №1952-ІУ), Земельним кодексом України (надалі також - ЗК України), Декретом Кабінету Міністрів України №15-92 від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок" (надалі також - Декрет №15-92) та Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015 (надалі також - Порядок №1227).

Відповідно до частин 1 і 2 статті 18 Закону №1952-ІУ державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про обєкти та субєктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Державні реєстратори зобовязані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 27 Закону №1952-ІУ однією з підстав для державної реєстрації права приватної власності є свідоцтво про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката.

У частині 1 статті 24 Закону №1952-ІУ зазначено вичерпний перелік підстав відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, яка може бути здійснена, а саме: 1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; 7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; 9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, обєктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; 11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав; 12) заявника, який звернувся із заявою про державну реєстрацію прав, що матиме наслідком відчуження майна, внесено до Єдиного реєстру боржників.

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону №1952-ІУ за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав. Рішення про відмову в державній реєстрації прав повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття.

Відповідно до пункту 23 Порядку №1127 за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державний реєстратор приймає відповідне рішення, яке повинне містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття, з відповідним обгрунтуванням їх застосування.

Із рішень №№38971149, 38970205 від 26.12.2017 позивач не надав свідоцтво про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката, визначених пунктом 3 частини 1 статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" для реєстрації права власності як спадкоємця померлої матері у порядку спадкування землі. Також, позивач не подав відповідну заяву і весь необхідний пакет документів для реєстрації речового права власності на землю за померлою матірю - ОСОБА_5, як цього вимагають частина 2 статті 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та пункт 66 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Державний реєстратор визначив, що позивач звернувся за державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно (земельні ділянки) без проходження встановленої законом процедури спадкування за ним такого майна та/або без проходження процедури реєстрації такого речового права за померлою матірю.

Суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції про те, що відповідач-1 у мотивувальній частині оскаржуваних рішень як на правову підставу відмови в реєстрації послався виключно на статтю 24 Закону №1952-ІУ і пунктами 14, 18, 23 Порядку №1227. Жодну конкретну із 12 обставин із вичерпного переліку, визначеного частиною 1 статтю 24 Закону №1952-ІУ не зазначив. А правовий зміст пунктів 14,18 Порядку №1227 взагалі немає відношення до спірних правовідносин.

В описовій частині рішень зазначено дві обставини, а саме: "подані документи для проведення державної реєстрації прав не відповідають вимогам" та/або "не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують".

Суд першої інстанції вірно звернув увагу на те, що перша обставина визначена пунктом 3 частини 1 статтю 24 Закону №1952-ІУ, втім друга ("подані документи не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують") за своїм змістом взагалі відсутня серед вичерпного переліку обставин, передбачених вказаною нормою Закону №1952-ІУ.

Підстави, які визначені в пунктах 1-13 частини 1 статті 27 Закону №1952-ІУ, містять чітке визначення і перелік правоустановчих документів (за їх назвою, змістом і субєктом виготовлення, видання, оформлення чи складання), на підставі яких проводиться відповідна державна реєстрація права власності.

Пункт 14 частин 1 статті 27 Закону №1952-1V визначає можливу наявність інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Вказана норма є бланкетною і відсилає до нормативно-правових актів, які можуть містити положення щодо інших документів, на підставі яких допускається реєстрація речового права, за умови, що вони відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що системний аналіз положень ЗК України свідчить про те, що спадкоємці померлих громадян, щодо яких відповідною сільською радою у відповідності до положень Декрету №15-92 прийнято рішення про передачу безоплатно у приватну власність земельної ділянки, мають право зареєструвати за собою право приватної власності на таку землю виключно на підставі такого рішення органу місцевого самоврядування, виготовленого у встановленому законом поряду технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а також із повним дотриманням правил і процедур, визначених Законом №1952-ІУ, однак, відповідач-1 у оскаржуваних рішеннях від 26.12.2017 не навів жодної обставини і відповідного обґрунтування неможливості застосування пункт 14 частин 1 статті 27 Закону №1952-ІУ та абзац 2 пункту 1 розділу X Земельного кодексу України із урахуванням вищевказаного.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону №1952-ІУ рішення про державну реєстрацію прав приймається у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви. Вказаному в обовязковому порядку передує здійснення перевірки документів на наявність підстав для зупинення розгляду відповідної заяви.

Відповідно до п. 14 Порядку №1127 у разі коли під час розгляду заяви встановлено наявність підстав, передбачених законом для зупинення розгляду заяви, державний реєстратор невідкладно приймає рішення щодо зупинення розгляду заяви.

Розгляд заяви про державну реєстрацію прав може бути зупинено державним реєстратором у виключних випадках, серед яких, є подання документів для державної реєстрації прав не в повному обсязі, передбаченому законодавством (абзац 1 частини 1 статті 23 Закону №1952-ІУ).

Не зважаючи на наявні підстави застосувати у спірних правовідносинах пункту 14 частини 1 статті 27 Закону №1952-ІУ первинний відповідач в порушення пунктів 4, 5 частини 1 статті 18, абзацу 1 частини 1 статті 23 Закону №1952-ІУ, не здійснив перевірку документів на наявність підстав для зупинення розгляду відповідних заяв ОСОБА_2 від 19.12.2017.

З матеріалів справи встановлено, що позивач подав до відповідача-1, поряд з іншим, Технічну документацію із землеустрою по земельних ділянках площами 0,0358 га та 0,0847 га, архівний витяг Архівного відділу Богородчанської районної державної адміністрації Івано-Франківської області за №Л 27/04-01 від 20.12.2016 і рішення ОСОБА_4 сільської ради від 24.12.1997.

Саме вказані документи мали б стати підставою для їх вивчення і вирішення на предмет можливості їх застосування із урахуванням пункту 14 частин 1 статті 27 Закону №1952-1V та абзацу 2 пункту 1 розділу X Земельного кодексу України.

Відповідно до абзацу 2 пункту 14 статті 186 ЗК України технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) погодженню не підлягає і затверджується, серед інших, органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у разі якщо земельна ділянка перебуває у державній або комунальній власності.

Відповідно до абзацу 3 пункту 81-1 Порядку №1127 "Особливості державної реєстрації речових прав на земельні ділянки" державна реєстрація права власності на земельну ділянку, реєстрацію якого не проведено до 1 січня 2013 року відповідно до законодавства, що діяло на момент його набуття, якщо такі права набуті згідно з рішенням органу влади чи органу місцевого самоврядування, проводиться за умови встановлення факту відсутності відомостей про речові права інших осіб на таку земельну ділянку в Державному земельному кадастрі.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачем-1 таких дій не було здійснено.

Також суд першої інстанції зазначив, що згідно наявних у матеріалах справи письмових доказів і пояснень представника третьої особи, ОСОБА_4 сільська рада 15.09.2011 після смерті ОСОБА_5 прийняла рішення №78-8/2011 "Про занесення земель померлих громадян в землі запасу", яким, поряд з іншими померлими громадянами, земельні ділянки померлої ОСОБА_5, окрім землі площею 0,0358 га, загальною площею 0,43 га перенесено у землі запасу сільської ради, про що внесені відповідні зміни в земельно-облікові документи сільської ради (а.с. 154).

Рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 01.03.2017 у справі №338/7/17, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 30.05.2017 у тій же справі, ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні позову до ОСОБА_4 сільської ради про визнання недійсним і скасування рішення сільської ради №78-8/2011 від 15.09.2011 в частині вилучення земельної ділянки площею 0,43 га та переведення її в землі запасу (а.с. 156-160). Згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень вказані рішення судів першої і апеляційної інстанції залишені без змін ухвалою суду Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.08.2017.

Так як одна із земельних ділянок площею 0,0847 га входить до складу земель (0,43 га), які рішення сільської ради від 15.09.2011 вилучені в запас, то в силу вимог частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, дана обставина, як така, що встановлена щодо позивача, не підлягають доказуванню у даній справі і також повинна була б враховуватися відповідачем-1.

Судом першої інстанції з пояснень третьої особи встановлено, що земельна ділянка площею 0,0847 га, в 2017 році після вказаного вище судового розгляду була передана у власність іншому громадянину територіальної громади.

Взявши до уваги викладене вище, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідно до вимог Закону №1952-ІУ і Порядку №1227 первинний відповідач зобовязаний був перевірити наявність чи відсутність в позивача всіх необхідних документів.

З урахуванням наведеного оскаржувані рішення первинного відповідача від 26.12.2017 окрім вказаного вище висновку суду є передчасними і такими, що прийняті без урахування усіх обставин, які маю значення для обєктивного вирішення питання щодо наявності усіх підстав для реєстрації за позивачем права власності на земельні ділянки 0,0358 га та 0,0847 га.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 229 ч. 4, 243, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2018 року у справі №809/1901/17 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_6
судді ОСОБА_7
ОСОБА_8
Повний текст постанови складений 27 червня 2018 року.