Справа № 823/2203/18
Суддя: В.П. Тимошенко
Дата ухвалення: 2018-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2018 року справа № 823/2203/18
м. Черкаси
Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Тимошенко В.П.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:
04 червня 2018 року до суду з позовною заявою звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (вул. Смілянська, 23, м. Черкаси, 18001), в якій просить:

1) визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії учаснику ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження позивачем дійсної строкової служби, у зв`язку із зміною частини 3 статті 59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи №796-ХІІ від 28.02.1991;

2) зобов`язати відповідача відповідно до статті 59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи здійснити з 01.10.2017 перерахунок пенсії з інвалідності позивача, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом на 01 січня відповідно року та виплатити різницю між належною до сплати та фактично виплаченою пенсією за період з 01.10.2017 до моменту здійснення перерахунку.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що має статус учасника ліквідації аварії Чорнобильській АЕС 1 категорії та є інвалідом війни 3 групи, отримує пенсію по інвалідності, призначену відповідно до ст. ЗУ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а також додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю особам, віднесеним до категорії І. Вважає, що у відповідності до ст.59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи має право на перерахунок пенсії в п`ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати. Для отримання такого перерахунку звернувся до відповідача з відповідною заявою, проте отримав відмову в проведення перерахунку.

Відповідно до відзиву на позов поданого до суду 21.06.2018, відповідач проти задоволення позову заперечує та просить відмовити у задоволенні позову повністю оскільки, що позивач віднесений до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та отримує пенсію по інвалідності відповідно до статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та він не має права на перерахунок пенсії відповідно до частини 3 статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки не проходив дійсну строкову службу під час ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи.

Також позивач зазначив, що позивач звернувся до суду з порушенням строків звернення, які встановленні КАС України.

Окрім того, відповідач зазначає, що позивач звернувся до управління із заявою від 11.04.2018, яку розглянуто згідно з вимогами ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» та надано обґрунтовану відповідь з роз`ясненнями.

Крім того, відповідач послався на ухвалу Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 820/1148/18, в якій зазначено, що право на отримання перерахунку пенсії виникає у таких осіб лише за наявності у сукупності трьох умов, а саме: особа має статус особи з інвалідністю; особа отримала свій статус внаслідок участі у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та у військових навчаннях; особа брала участь у ліквідації відповідних наслідків та військових навчаннях лише під час проходження дійсної строкової служби.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає таке.

Судом встановлено, що з 23.12.1988 по 31.03.1989 позивач виконував службові обов`язки з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується довідкою від 05.04.1989 №2707/14, яка видана командиром військової частини НОМЕР_1 , довідкою від 23.09.2003 №9044, яка Галузевим державним архівом Міністерства оборони України. Крім того, факт участі позивача у ліквідації наслідків катастрофи на Чорнобильській АЕС підтверджується копією військового квитка НОМЕР_2 .

Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК серії 6ЧК №139033 позивачу 29.09.2008 встановлено ІІ групу інвалідності, захворювання так пов`язане з виконанням службових обов`язків із ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та у відповідності до копії посвідчення серія НОМЕР_3 - позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи першої категорії.

02.05.2018 позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії відповідно до постанови КМУ від 15.11.2017 №851 Про внесення змін до Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

У листі від 16.054.2018 №95/П-10, відповідачем зазначено, що позивач, як військовозобов`язаний був призваний на збори та направлявся для виконання робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Оскільки позивач проходив строкову військову службу з 09.11.1973 по 18.11.1974, а участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС відбувалась не під час проходження строкової військової служби, права на проведення перерахунку пенсії згідно постанови КМУ від 15.11.2017 №851 позивач не має.

Надаючи оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає, що згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 58 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV) Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 1058-IV за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Статтею 10 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28 лютого 1991 року № 796-XII (далі Закон № 796-XII), що визначає основи соціального захисту такої пільгової категорії осіб як учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, наведено визначення осіб, які належать до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а саме: учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з приміткою до цієї статті до військовослужбовців належать: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби, військовозобов`язані, призвані на військові збори, військовослужбовці-жінки, а також сержанти (старшини), солдати (матроси), які перебувають (перебували) на дійсній строковій службі у збройних силах, керівний і оперативний склад органів Комітету державної безпеки, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а також інших військових формувань.

Тобто, військовослужбовці та призвані на військові збори військовозобов`язані користувались всією повнотою соціально-економічних, політичних та особистих прав і свобод і несли усі обов`язки громадян СРСР, передбачені Конституцією СРСР.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України від 25.03.1992 № 2232-XII Про військовий обов`язок і військову службу, що набрав чинності з 12.05.1992.

Відповідно до частини 9 статті 1 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25 березня 1992 року № 2232-XII щодо військового обов`язку громадяни України поділяються, зокрема, на такі категорії: військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.

За правилами частини 1 статті 16 Закону України Про Збройні Сили України від 06.12.1991 № 1934-XII держава забезпечує соціальний і правовий захист військовослужбовців, резервістів, які виконують обов`язки служби у військовому резерві, та військовозобов`язаних, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, членів їх сімей, працівників ЗС України, а також членів сімей військовослужбовців, резервістів та військовозобов`язаних, які загинули (померли), пропали безвісти, стали інвалідами під час виконання службових обов`язків або постраждали у полоні в ході бойових дій (війни), в умовах надзвичайного стану чи під час виконання службових обов`язків за межами України в порядку військового співробітництва або у складі національного контингенту чи національного персоналу у міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки.

Відповідно до статті 59 Закону № 796-XII пенсії військовослужбовцям призначаються з їх грошового забезпечення згідно з цим Законом та іншими законодавчими актами.

Особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням таких осіб - з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.

Отже, частина 3 статті 59 Закону № 796-XII розділяє осіб, які мають право на призначення пенсії з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, а саме:

- особи, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи;

- особи, які брали участь в інших ядерних аварій та випробувань;

- особи, які брали участь у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби.

Позивач не брав участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби та не посилається на ці обставини, як на підставу призначення йому пенсії.

Натомість позивач вказує, що є ліквідатором наслідків Чорнобильської катастрофи, оскільки з 23.12.1988 по 31.03.1989 виконував службові обов`язки по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

На підставі викладеного, суд зазначає, що військовослужбовці та призвані на військові збори військовозобов`язані мають користуватись всією повнотою соціально - економічних, політичних та особистих прав і свобод громадян в рівній мірі, в зв`язку з чим, позивач має право на перерахунок пенсії відповідно до статті 59 Закону № 796-XII.

Підсумовуючи наведене, суд зазначає, що частина 3 статті 59 Закону № 796-XII передбачає призначення та виплату пенсії особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, в тому числі військовозобов`язаним, а не виключно військовослужбовцям строкової служби, як помилково вважає відповідач, у зв`язку з чим суд вважає, що позивач має право на отримання пенсії у вказаному в зазначеній нормі розмірі.

Суд при вирішенні справи по суті враховує також висновки Верховного Суду України, за подібних за своєю суттю правовідносин, викладених в постанові від 01.03.2016 у справі № 21-1887а15, згідно яких, громадяни з числа військовозобов`язаних в період проходження військових зборів вважаються такими, що проходять військову службу та користуються гарантіями держави на рівні з іншими військовослужбовцями.

Згідно з частиною 4 статті 45 Закону № 1058-IV перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки, зокрема, у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

02.05.2018 позивач звернувся до Головного управління із заявою про перерахунок пенсії. Отже, право на перерахунок пенсії у позивача виникає з 01.05.2018, у зв`язку з чим вимога позивача про зобов`язання здійснити перерахунок пенсії та виплатити різницю між належною до сплати та фактично виплаченою пенсією за період з 01.10.2017 до моменту подання заяви про перерахунок пенсії не може бути задоволена.

Щодо вимоги позивача про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо відмови у перерахунку пенсії позивачу, суд зазначає таке.

Відповідно до частини 5 статті 45 Закону № 1058-IV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Приписами чинного законодавства встановлено, що розгляд заяви про призначення або перерахунок пенсії повинно прийматися у формі рішення (протоколу). Чинне законодавство не наділяє суб`єкта владних повноважень приймати нормативні та інші акти у формі листів, в іншому випадку направлення листа кваліфікується як протиправна бездіяльність щодо неприйняття рішення про призначення (перерахунок) пенсії чи про відмову.

Як свідчать матеріали справи, позивач звернувся до Головного управління із заявою, в якій просив здійснити саме перерахунок пенсії відповідно до статті 59 Закону № 796-XII, однак, відповідачем не прийнято жодного рішення, передбаченого 5 статті 45 Закону № 1058-IV, а лише надіслало лист № 95/П-10 від 16.05.2018, який має інформаційний характер.

Окрім того, в самому листі № 95/П-10 від 16.05.2018 відповідач зазначає, що заява ОСОБА_1 від 02.05.2018 розглянута відповідно до статті 15 Закону України Про звернення громадян, в той час як позивач звернувся із заявою про перерахунок пенсії у порядку статті 59 Закону № 796-XII, а відтак Головне управління, не прийнявши рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії, проявило свою бездіяльність, яка в даному випадку є протиправною.

Отже, для належного захисту порушеного права позивача суд, у відповідності до вимог статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо не прийняття рішення про перерахунок ОСОБА_1 , ліквідатору аварії на Чорнобильській АЕС, пенсії у зв`язку зі зміною частини 3 статті 59 Закону № 796-XII.

Як наслідок, враховуючи встановлення судом права позивача на отримання пенсії у розмірі, встановленому частиною 3 статті 59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, суд дійшов висновку про необхідність зобов`язання відповідача здійснити позивачеві перерахунок пенсії з 01.05.2018 з виплатою різниці з виплатою різниці перерахованих сум із вказаної дати до моменту фактичного перерахунку.

Посилання відповідача на ухвалу Верховного Суду України від 08.05.2018 у справі № 820/1148/18 суд не бере до уваги, оскільки, ч. 5 ст. 242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладених в постановах Верхового Суду України. Тобто, такі висновки мають бути зроблені судом за наслідками розгляду справи по суті, в даному ж випадку відповідач посилається на ухвалу Верхового Суду України, якою Чугуївському об`єднаному управлінню ПФУ в Харківській області відмовлено у відкритті провадження у справі № 820/1148/18 про розгляд її, як зразкової.

Посилання відповідача на те, що позивачем пропущено строк звернення до суду, не приймається судом до уваги, оскільки позивач лише 02.05.2018 звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії відповідно до постанови КМУ від 15.11.2017 №851 «Про внесення змін до Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та отримав відмову (лист від 16.05.2018), а тому до суду позивач звернувся в строки встановлені КАС України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є частково обґрунтованими, а вимоги такими, що належить задовольнити частково.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 246, 255, 295 підпунктом 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

вирішив:
Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо не прийняття рішення про перерахунок пенсії ОСОБА_1 , ліквідатору аварії на Чорнобильській АЕС, відповідно до частини 3 статті 59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18000, м. Черкаси, вул. Смілянська, 23, ідентифікаційний код 21366538) відповідно до частини 3 статті 59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи здійснити з 01.04.2018 перерахунок ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) пенсії з інвалідності, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року та виплатити різницю між належною до сплати та фактично виплаченою пенсією за період з 01.05.2018 до моменту здійснення перерахунку.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог ст.255 КАС України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295-297 КАС України шляхом подання до суду першої інстанції до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з урахуванням п.п.15.5. п.15 ч.1 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.П. Тимошенко