Справа № 820/6240/16
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2018-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
Іменем України

27 червня 2018 року

Київ

справа №820/6240/16

провадження №К/9901/15546/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого Смоковича М. І.,

суддів: Білоуса О. В., Стрелець Т. Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження у касаційній інстанції адміністративну справу № 820/6240/16

за позовом ОСОБА_1 до Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання бездіяльності незаконною, стягнення грошової компенсації, визнання дій неправомірними, скасування наказу, поновлення на посаді, зобов`язання вчинити певні дії, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 20 липня 2017 року, прийняту у складі головуючого судді Тітова О.М., та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2017 року, постановлену у складі колегії суддів: головуючого Бондара В.О, суддів: Калитки О.М., Калиновського В.А.,

в с т а н о в и в :
У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України, в якій з урахуванням уточнень до позовної заяви просив суд:

визнати бездіяльність відповідача щодо ненарахування і не виплату ОСОБА_1 грошової компенсації замість належного до видачі речового майна незаконною;

зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію замість належного до видачі речового майна;

визнати дії відповідача щодо виключення зі списків особового складу військової частини ОСОБА_1 - неправомірними;

скасувати наказ відповідача від 12 жовтня 2016 року щодо виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу та всіх видів забезпечення в частині що стосується позивача;

провести розрахунки з позивачем за всіма видами забезпечення згідно чинного законодавства, а саме виплатити відповідне грошове забезпечення за вимушений прогул, грошову компенсацію замість належного до видачі речового майна та інше, після чого видати новий наказ, яким включити позивача зі списків особового складу та всіх видів забезпечення;

зобов`язати відповідача зарахувати період вимушеного прогулу до вислуги років позивача на військовій службі (в календарному та пільговому обчисленні) та до терміну, встановленого для присвоєння чергового військового звання.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 11 жовтня 2016 року його звільнено в запас з Державної прикордонної служби України.

12 жовтня 2016 року наказом по Харківському прикордонному загону позивач був виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

10 жовтня 2016 року позивачем було написано рапорт щодо розрахунку його за всіма видами забезпечення до моменту виключення його зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 . Але станом на 11 листопада 2016 року позивача не розраховано по речовому майну.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, ОСОБА_1 , з метою захисту своїх прав, звернувся до суду із наведеними вище вимогами.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 20 липня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2017 року, у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління державної прикордонної служби України про визнання бездіяльності незаконною та стягнення грошової компенсацій, визнання дій неправомірними, скасування наказу, поновлення на посаді і зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Статтею 327 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі КАС України), обумовлено, що судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд.

За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У своїй касаційній скарзі представник позивача Рубежанський І.В., посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати їх рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача.

В обґрунтування вимог касаційної скарги зазначає, що судами неповно з`ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки судів першої та апеляційної інстанції не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим суди прийшли помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідач подав заперечення на касаційну скаргу, в яких, із посиланням на необґрунтованість останньої, просить залишити її без задоволення, а постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції без змін.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Згідно з частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 09 липня 2015 року був призваний на військову службу під час мобілізації, в особливий період, відповідно до Указу Президента України Про часткову мобілізацію та низки інших правових документів.

Відповідно до статті 1 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Мобілізацією є комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу.

Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано (Закон України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію).

За Конституцією України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію, а відповідний указ Президента України підлягає затвердженню Верховною Радою України (пункт 31 частини першої статті 85, пункт 20 частини першої статті 106).

Таким чином, контрактів на проходження військової служби між ОСОБА_1 та Державною прикордонною службою України не укладалось, а позивач проходив службу по мобілізації, що не заперечується позивачем.

У подальшому, Президентом України був виданий Указ від 26 вересня 2016 року №411 про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних під час третьої черги часткової мобілізації, на підставі якого був виданий наказ Начальника Східного регіонального управління Держприкордонслужби України від 11 жовтня 2016 року №547-ос.

На виконання вищевказаного наказу був виданий наказ начальника Харківського прикордонного загону від 12 жовтня 2016 року №375-ос По особовому складу, яким виключено ОСОБА_1 зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення.

Питання про речове забезпечення військовослужбовців Державної прикордонної служби регулюються Постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2008 року №727 Про речове забезпечення військовослужбовців Державної прикордонної служби у мирний час.

Відповідно до пункту 1 Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Державної прикордонної служби у мирний час, положення визначає порядок речового забезпечення офіцерів, а також солдатів і матросів, сержантів і старшин, що проходять службу за контрактом, та курсантів вищих військових навчальних закладів.

Пунктом 24 Положення визначено, що військовослужбовцям звільненим у запас або відставку після закінчення строку контракту, за не отримане протягом дії контракту речове майно виплачується грошова компенсація пропорційно часу, який минув з дня виникнення права на отримання майна до дати закінчення контракту, або видається інше речове майно на суму грошової компенсації.

Враховуючи вищезазначене, право на отримання грошової компенсації за не отримане речове майно мають військовослужбовці за контрактом, на військовослужбовців призваних по мобілізації ця норма не поширюється.

Разом з цим відповідно до пункту 1 наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України від 28 вересня 2016 року №477 Про забезпечення речовим майном військовослужбовців, які підлягають звільненню військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, які підлягають звільненню, забезпечувати формою одягу за сезоном, що знаходиться в їхньому користування.

За зазначені предмети речового майна кошти з військовослужбовців, які були призвані на військову службу під час мобілізації, при їх звільнені не утримуються. Решту предметів повинно здаватись на речовий склад органу Державної прикордонної служби України (прикордонного загону)

В Арматурно-алфавітному журналі обліку речового майна яке знаходиться у особового складу в/ч НОМЕР_1 призову 2015-1, який міститься в матеріалах справи, зазначено яке саме військове майно за час проходження служби за призовом під час мобілізації отримував майор ОСОБА_1 під час розрахунку з військовою частиною НОМЕР_1 його було забезпечено речовим майном з урахуванням сезону звільнення військовослужбовця, відповідно до вищевказаного наказу, іншу частину отриманого ним речового майна, що не відповідає сезону звільнення він здав на речовий склад військової частини.

Відповідно наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України від 07 квітня 2014 року №13Т категорії військовослужбовців, які були призвані на військову службу під час мобілізації предмети речового майна видаються в тимчасове користування, облік такого майна проводиться із дня його фактичної видачі. Видане речове майно не переходить у власність військовослужбовця та в разі недозабезпечення його згідно із встановленими нормами речового забезпечення окремими предметами він не набуває права на отримання за них грошової компенсації.

На підставі вищевикладеного, позовні вимоги позивача викладені в позовній заяві стосовно невиплати грошової компенсації замість належного до видачі речового майна є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Щодо визнання дій щодо виключення зі списків особового складу військової частини ОСОБА_1 неправомірними та скасування наказу Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління державної прикордонної служби України від 12 жовтня 2016 року щодо виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу та всіх видів забезпечення в частині що стосується позивача, необхідно зазначити таке.

Судами встановлено, що позивач проходив військову службу за призовом під час мобілізації. Відповідно до підпункту "є" пункту 1 частини восьмої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також які вислужили встановлені строки строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу у строки, визначені рішенням Президента України.

Президентом України був виданий Указ від 26 вересня 2016 року №411 про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних під час третьої черги часткової мобілізації на виконання якого і був звільнений з військової служби (демобілізований) ОСОБА_1 .

На виконання зазначеного Указу Президента України Начальником Східного регіонального управління Держприкордонслужби України був виданий Наказ від 11 жовтня 2016 року №547-ос, на даний час зазначений наказ є чинним та не скасованим.

Отже, у зв`язку з тим, що контракт з ОСОБА_1 на проходження військової служби в Державній прикордонній службі України не укладався, будь-яких підстав та/або обставин не звільняти даного військовослужбовця та не виконувати вищезазначений Указ Президента України та наказ Начальника Східного регіонального управління Держприкордонслужби України та інші вимоги чинного законодавства України, що регулюють ці правовідносини у начальника Харківського прикордонного загону не було.

Таким чином, відповідачем правомірно був виданий наказ від 12 жовтня 2016 року №375-ос По особовому складу яким виключено ОСОБА_1 зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення, а тому дії Харківського прикордонного загону відповідають вимогам чинного законодавства.

Як наслідок, відсутні підстави для виплати відповідного грошового забезпечення за вимушений прогул, грошової компенсацію замість належного до видачі речового майна, видання нового наказу, яким включити позивача зі списків особового складу та всіх видів забезпечення та зобов`язання відповідача зарахувати період вимушеного прогулу до вислуги років позивача на військовій службі.

З огляду на вищезазначені обставини справи, Верховний Суд вважає правомірними висновки суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Харківський апеляційний адміністративний суд, який здійснював перегляд постанови суду першої інстанції дійшов аналогічних висновків та обґрунтовано залишив її без змін.

Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на викладене, висновки судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків судів та обставин справи не спростовують.

Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд

п о с т а н о в и в :
Касаційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 Рубежанського Ігоря Вікторовича залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 20 липня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. І. Смокович

Судді О. В. Білоус

Т. Г. Стрелець