Справа № 818/4137/13-а
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2018-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

20 червня 2018 року

Київ

справа №818/4137/13-а

адміністративне провадження №К/9901/4145/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді-доповідача: Васильєвої І.А.,

суддів: Пасічник С.С., Юрченко В.П.,

при секретарі: Горбатюку В.С.,

за участю: представника позивача - Сокура О.О., представника прокуратури - Атаманюк І.О.,

розглянувши у судовому засіданні

касаційну скаргу Головного управління Міндоходів у Сумській області

на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 04.10.2013 (головуючий суддя: Осіпов О.О.)

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 28.01.2014 (головуючий суддя: Любчич Л.В., судді: Сіренко О.І., Спаскін О.А.)

у справі № 818/4137/13-а

за позовом Публічного акціонерного товариства «Сумихімпром»

до Головного управління Міндоходів у Сумській області

за участі: Прокуратури Сумської області

про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Сумихімпром» (далі - позивач, ПАТ) звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління Міндоходів у Сумській області (далі -відповідач), в якому просило скасувати податкове повідомлення- рішення від 16.07.2007 № /0/16 про нарахування податкового зобов'язання із податку на додану вартість (ПДВ) на 774540,00 грн. за основним платежем та 387270,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Постановою Господарського суду Сумської області від 16.02.2010, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 29.09.2010, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.04.2013 касаційну скаргу ПАТ задоволено, постанову Господарського суду Сумської області від 16.02.2010 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 29.09.2010 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 04.10.2013, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 28.01.2014, позов задоволено: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення- рішення від 16.07.2007 № /0/16.

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, а саме: підпунктів 7.2.3. 7.2.4 пункту 7.2, підпункту 7.4.5 пункту 7.4, підпункту 7.7.1 пункту 7.7 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» (далі - Закон № 168/97-ВР), ст.ст. 86, 159, 202 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на дати ухвалення оскаржуваних судових рішень).

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що судами було дано неправильну оцінку постанові Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 22.05.2008, яким звільнено ОСОБА_4. від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, передбачений частиною 2 ст. 28, частиною 2 ст. 205 Кримінального кодексу України (далі - КК України).

Заперечуючи проти касаційної скарги, позивач просив залишити її без задоволення як безпідставну.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Верховного Суду приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Фактичною підставою для збільшення у податковому обліку позивача грошового зобов'язання із ПДВ та застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) згідно з податковим повідомленням-рішенням, з приводу правомірності якого виник спір, стали висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки від 05.07.2007 № 73/23-606/05766356. Згідно з цим актом товариство порушило норми підпунктів 7.2.3. 7.2.4 пункту 7.2, підпункту 7.4.5 пункту 7.4, підпункту 7.7.1 пункту 7.7 ст.7 Закон № 168/97-ВР: завищив податковий кредит на загальну суму 774540,00 грн. у податковому обліку за липень, вересень, листопад 2004 року за податковими накладними, виписаними від імені ТОВ «Енергохолдинг», установчі документи якого визнано недійсними, у результаті чого занижено ПДВ на 774540,00 грн. у податковому обліку за липень, вересень, листопад 2004 року.

За наслідками перевірки відповідач стосовно позивача прийняв податкове повідомлення-рішення від 16.07.2007 № /0/16 про нарахування податкового зобов'язання із податку на додану вартість (ПДВ) на 774540,00 грн. за основним платежем та 387270,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

У судовому процесі встановлено, що на підставі податкових накладних, виписаних від імені ТОВ «Енергохолдинг» з посиланням на поставку позивачу природного газу позивач збільшив податковий кредит у податкових деклараціях з ПДВ за вище вказані податкові (звітні) періоди.

Абзацами першим, другим підпункту 7.4.1 пункту 7.4 от. 7 Закону № 168/97-ВР (втратив чинність з 1 січня 2011 року у зв'язку з набранням чинності Податковим кодексом України) встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону № 168/97-ВР) (абзац перший підпункту 7.4.5 пункту 7.4 цієї статті).

За змістом наведених норм право платника податків на збільшення валових витрат та на включення сум ПДВ до податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання цим платником податків товарів (послуг), основних фондів (необоротних активів) (щодо останніх, крім того, будівництво, спорудження, створення), призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям його господарської діяльності;

підтвердження обліковими, розрахунковими документами, зокрема податковою накладною, виписаною постачальником - платником ПДВ, митною декларацією (іншими подібними документами, перелік яких встановлений підпунктом 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону № 168/97-ВР) сум витрат на придбання товару (послуг) та ПДВ, нарахованого (сплаченого) в ціні придбання товару (послуг).

Згідно з підпунктом 7.2.1 пункту 7.2 статті 7 Закону № 168/97-ВР платник податку зобов'язаний надати покупцю податкову накладну, що має містити зазначені окремими рядками: а) порядковий номер податкової накладної; б) дату виписування податкової накладної; в) назву юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); д) місце розташування юридичної особи або місце податкової адреси фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; є) опис (номенклатуру) товарів (робіт, послуг) та їх кількість (обсяг, об'єм); є) повну назву отримувача; ж) ціну поставки без врахування податку; з) ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні; и) загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

Відповідно до пункту 18 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженої наказом Державної податкової адміністрації України від 30.05.1997 р. № 165, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 23.06.1997р. за № 233/2037 (втратив чинність з 10.01.2011 згідно з наказом Державної податкової адміністрації України від 21.12.2010 № 969), усі складені примірники податкової накладної підписуються особою, уповноваженою платником податку здійснювати поставку товарів (послуг), та скріплюються печаткою такого платника податку - продавця.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що факт поставки товару позивачу від ТОВ «Енергохолдинг» підтверджується документами бухгалтерського первинного обліку, податковими накладними, які містять всі обов'язкові згідно з правовими нормами реквізити та виписані від імені вказаного товариства, яке було належним чином зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців, а також як платник ПДВ на дати виписування податкових накладних.

Даючи оцінку доданій до матеріалів справи постанові Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 22.05.2008, яким звільнено ОСОБА_4. від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, передбачений частиною 2 ст. 28, частиною 2 ст. 205 КК України, суд першої інстанції вказав, що виключно вирок у кримінальній справі має приюдиційне значення для суду, а у цій постанові лише встановлено факт відсутності особистої участі колишнього керівника ТОВ «Енергохолдинг» при здійсненні господарської діяльності підприємства у період з 2003 до 2006 року та вона не містить будь-яких даних щодо фіктивності укладеного в цей період між ВАТ «Сумихімпром» та ТОВ «Енергохолдинг» договору №01-07-04 від 25.04.2004 про постачання природного газу. За висновком суду, вказаною постановою не було встановлено фактів невиконання ТОВ «Енергохолдинг» своїх зобов'язань за вищезазначеним договором, або відсутності постачання природного газу позивачу, або відсутності розрахунку за нього.

Однак із такими висновками судів попередніх інстанцій не можна погодитись.

Як встановлено у судовому процесі, постановою Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 22.05.2008 встановлено, що ОСОБА_4 (керівник ТОВ «Енергохолдинг», від імені якого підписані податкові накладні, на підставі яких позивач сформував податковий кредит ), за попередньою змовою групою осіб, у серпні 2003 року домовився про створення фіктивного підприємства, а саме ТОВ «Енергохолдинг», як суб'єкта підприємницької діяльності (юридичну особу) та здійснив його державну реєстрацію, засновниками якого став він та ОСОБА_5, внаслідок чого в період 2003-2006 років створив умови для здійснення невстановленим досудовим слідством особам з метою незаконної господарської діяльності від імені товариства, що заподіяло матеріальну шкоду державі шляхом легалізації коштів в розмірі 48 млн.662тис.504 грн.70 коп., яка більше ніж в тисячу разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян (т.1, а.с.89)

Відповідно до частини 1 ст. 205 КК України фіктивним підприємництвом є створення або придбання суб'єктів підприємницької діяльності (юридичних осіб) з метою прикриття незаконної діяльності або здійснення видів діяльності, щодо яких є заборона.

За змістом цієї норми злочинна діяльність особи, яка вчинила фіктивне підприємництво, не обмежується операціями з окремими суб'єктами господарювання, а охоплює всю діяльність та свідчить про використання фіктивного підприємства (виключно з метою здійснення злочинної діяльності).

Частиною 4 ст. 72 КАС України (у редакції, чинній на дати ухвалення оскаржуваних судових рішень) встановлено, що вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

У постанові Верховного Суду України від 05.03.2012 у справі за позовом ТОВ «Нафта» до Шосткинської МДПІ про визнання висновків перевірки неправомірними, визнання чинним договору, скасування податкових повідомлень-рішень (справа № 21-421a11) міститься правовий висновок, відповідно до якого податкові накладні, які стали підставою для формування податкового кредиту, виписані від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності контрагентів платника податків, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним

У постанові Верховного Суду України від 22.09.2015 у справі за позовом ТОВ «Ампір СВ» до ДПІ у Печерському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Верховний Суд України, застосовуючи норми підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4 ст. 7 Закону № 168/97-ВР, вказав, що обов'язковою умовою виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит є реальне здійснення операцій з придбання товарів (послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення операцій з поставки документами первинного бухгалтерського обліку та податкового обліку, щодо яких встановлена нормативна вимога. Наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування податкового кредиту за відсутності факту придбання товару (послуг).

Відповідно до частини 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (частина 2 цієї статті).

Даючи оцінку підставам звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, суди, однак не звернули увагу на такий зміст правового регулювання вищевказаних норм, а тому прийшли до помилкового висновку щодо наявності у податкових накладних, виписаних від імені ТОВ «Енергохолдинг», значення доказу формування сум податкового кредиту.

Заперечуючи проти касаційної скарги, представник позивача, у поданих до суду касаційної інстанції поясненнях, звертав увагу суду на іншу правову позицію Верховного Суду при оцінці обставин, встановлених вироком у кримінальній справі. Так, представник позивача наводить приклад постанови від 27.02.2018 у справі № 813/1974/17. Такий приклад не може бути взятий судом як приклад іншої правового висновку касаційного суду при застосуванні вищевказаних норм матеріального права у подібних правовідносинах, оскільки у цій справі висновок Верховного Суду про неприйняття до уваги вироку обґрунтований тим, що у ньому встановлювались обставини щодо фіктивності іншої юридичної особи, яка не була контрагентом позивача у справі.

Відповідно до частини 1 ст. 351 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частина З цієї статті)

Керуючись ст. ст. 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління Міндоходів у Сумській області задовольнити. Скасувати постанову Сумського окружного адміністративного суду від 04.10.2013 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 28.01.2014, у задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя:І.А. Васильєва
Судді: С.С. Пасічник
В.П. Юрченко