Справа № 752/7069/17
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2018-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 752/7069/17 Головуючий у 1 інстанції: Плахотнюк К.Г.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р. Беспалова О.О. Степанюка А.Г. Борейко Д.Е.
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 26 березня 2018 року у справі за заявою ОСОБА_5 про ухвалення додаткового судового рішення у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м.Києві про визнання незаконною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_5 звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового судового рішення у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про визнання незаконною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 26 березня 2018 року заяву ОСОБА_5 про ухвалення додаткового судового рішення по справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання незаконною бездіяльність та зобов'язати вчинити певні дії - залишено без задоволення.

Не погодившись з ухвалою суду, позивач - ОСОБА_5 звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву про ухвалення додаткового судового рішення та встановити судовий контроль; зобов'язати подати звіт про виконання судового рішення, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов'язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Києві, в якому просив: визнати протиправними бездіяльність посадових осіб Правобережного об'єднаного УПФУ в м. Києві; зобов'язати Правобережне об'єднане УПФУ в м. Києві вчинити дії що до видачі пенсійного посвідчення інваліда II групи, ОСОБА_5, термін дії якого, з 01.12.2016р. до 01.12.2018 р.;3) стягнути з Правобережного об'єднаного УПФУ в м. Києві на його користь у відшкодування моральної шкоди 5000 грн.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 07 червня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16 серпня 2017 року, позов ОСОБА_5 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання незаконною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії, було задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність посадових осіб Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо невидачі у встановлений термін пенсійного посвідчення ОСОБА_5 Зобов'язано Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві вчинити дії щодо видачі пенсійного посвідчення інваліда другої групи ОСОБА_6, терміном дії по 01.12.2018 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні заяви про прийняття додаткового судового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що встановлення судового контролю є правом суду, а не обов'язком, а клопотання про зобов'язання суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, не є позовними вимогами. Тому відсутні підстави для прийняття додаткового судового рішення.

За наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів доходить наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною 1 ст. 370 КАС України (в редакції з 15.12.2017 року), визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до ст. 252 КАС України (в редакції з 15.12.2017 року), суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу.

Пунктом 17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20 травня 2013 року «Про судове рішення в адміністративній справі» передбачено, що за правилами статті 168 КАС України, суд будь-якої інстанції може за заявою особи, яка брала участь у справі, чи з власної ініціативи прийняти додаткову постанову чи постановити додаткову ухвалу лише у випадках, передбачених частиною першою статті 168 КАС України (в редакції до 15.12.2017 року).

Таке судове рішення він ухвалює в тому провадженні (письмовому, скороченому, розгляді справи в судовому засіданні тощо), в якому й ухвалювалось основне судове рішення. Питання про ухвалення додаткового судового рішення може бути заявлено до закінчення строку на виконання судового рішення.

Додаткове судове рішення не може змінювати суті основного рішення або містити висновки про права й обов'язки осіб, які не брали участі у справі.

Додатковими судовими рішеннями є додаткова постанова чи додаткова ухвала, якими вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основним рішенням, та за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувались докази (для постанов) або вирішені не всі клопотання (для ухвал). Крім того, додаткові постанови (ухвали) можуть прийматися (постановлятися), якщо судом при ухваленні основного судового рішення не визначено способу його виконання або не вирішено питання про судові витрати.

Як зазначалося, постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 07.06.2017 року зобов'язано Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві вчинити дії щодо видачі пенсійного посвідчення інваліда другої групи ОСОБА_5, терміном дії по 01.12.2018 року.

З матеріалів справи, вбачається, що судом першої інстанції вирішено всі позовні вимоги позивача, зокрема, в частині зобов'язання відповідача вчинити дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

При цьому, згідно правової позиції Вищого адміністративного суду України, доведеної до відома суддів адміністративних судів постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.03.2017 № 3 "Про огляд практики застосування адміністративними судами статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України", встановлювати судовий контроль за виконанням рішення суб'єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд може під час прийняття постанови у справі.

З огляду на зазначене, зобов'язання суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання постанови, є правовим наслідком судового рішення і саме в його резолютивній частині повинно бути визначено обов'язок подати звіт, оскільки встановити судовий контроль за невиконанням рішення суб'єктом владних повноважень відповідачем у справі суд першої чи апеляційної інстанції може лише під час прийняття постанови у справі.

Одночасно, звернуто увагу, що статтею 267 КАС України (в редакції до 15.12.2017 року) встановлено право, а не обов'язок суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов'язати суб'єкта владних повноважень, проти якого ухвалено судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З наведеного слідує, що судовий контроль за виконанням рішення суб'єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд першої чи апеляційної інстанції може лише під час прийняття рішення по справі. При цьому, позивачем відповідні клопотання під час ухвалення рішень по справі не заявлялися.

Вірними є висновки суду першої інстанції про те, що, в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, як в редакції до 15.12.2017 року, так і після 15.12.2017 року, клопотання про зобов'язання суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, не є позовними вимогами.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_5 про прийняття додаткової постанови.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції вірно застосував положення чинного законодавства України при постановленні оскаржуваної ухвали із дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 26 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Судді Вівдиченко Т.Р. Беспалов О.О. Степанюк А.Г.
Повний текст постанови виготовлено 25 червня 2018 року