Справа № 308/7521/17
Суддя: Ганько І. І.
Дата ухвалення: 2018-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/7521/17
Провадження № 2-а/304/7/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2018 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Ганька І. І.,

за участі секретаря судового засідання Соханич Л.Ю.,

представника позивача адвоката ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження адміністративну справу № 308/7521/17 за позовом ОСОБА_2 до інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в містах Ужгороді та Мукачеві лейтенанта поліції ОСОБА_3 про визнання дій незаконними та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що 10 грудня 2016 року інспектором роти № 2 Управління патрульної поліції в містах Ужгороді та Мукачеві лейтенантом поліції ОСОБА_3 відносно нього винесено постанову серії АР № 671520, згідно якої його визнано винним у тому, що 09 грудня 2016 року він по вул. Собранецькій в м. Ужгород керував транспортним засобом з неосвітленим номерним знаком та не мав при собі посвідчення водія відповідної категорії, у звязку з чим порушив вимоги п.п. 2.9 і 2.1«а» Розділу 2 Правил дорожнього руху України; притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 і ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. Про наявність оскаржуваної постанови він дізнався тільки 20 липня 2017 року з фотокопій матеріалів справи №308/13202/16-п, які зробив його представник ОСОБА_4, та з постанови апеляційного суду Закарпатської області 27 червня 2017 року. Однак він з вищезазначеною постановою не згідний, так як така винесена незаконно, з порушенням положень КУпАП, із перевищенням повноважень, а також відсутності будь-яких доказів порушення ним вимог ч. 1 ст. 121 та ч. 1 ст. 126 КУпАП, зокрема щодо керування автомобілем. Оскільки відповідач, притягуючи його до адміністративної відповідальності, проігнорувала заперечення щодо керування ним транспортним засобом (зазначає, що таким керував ОСОБА_5В.), не виконала вимоги щодо складання протоколу, а вказану постанову про притягнення до адміністративної відповідальності склала не на місці затримання, тому враховуючи, що дії працівників поліції спрямовані виключно на дискредитацію його як судді, просить позов задовольнити.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 серпня 2017 року відкрито провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в містах Ужгороді та Мукачеві лейтенанта поліції ОСОБА_3 про визнання дій незаконними та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 серпня 2017 року дану справу передано за територіальною підсудністю до Перечинського районного суду Закарпатської області для продовження розгляду.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_1 позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі з урахуванням доводів, викладених у адміністративному позові, письмових доповненнях до нього та судовій промові. У таких ОСОБА_2 свою позицію мотивував тим, що постановою судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 січня 2017 року, залишеною без змін постановою апеляційного суду Закарпатської області від 27 червня 2017 року, його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на шість місяців. В основу обґрунтування його винуватості у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, судами першої та апеляційної інстанції було покладено рапорт працівника поліції ОСОБА_3, протокол про адміністративне правопорушення серії АП № 416691 від 10 грудня 2016 року, постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, серії АР №671520 від 10 грудня 2016 року (яка є предметом оскарження у даній справі). Однак, вказані докази не відповідають таким процесуальним вимогам як достовірність та достатність. Судами також не зясовано у повному обсязі усіх обставин справи та не перевірено їх доказами. Так, між даними щодо обставин затримання автомобіля 09 грудня 2016 року, які значаться в протоколі про адміністративне правопорушення № 416691 від 10 грудня 2016 року, та обставинами затримання, викладеними у рапорті працівника поліції ОСОБА_3 містяться суттєві розбіжності (у протоколі вказано, що «автомобіль НОМЕР_1, було зупинено в с. Геївці шляхом переслідування на патрульному автомобілі Toyota Prius, д.н.з. 3223 в Ужгородському районі», тоді як у рапорті зазначено «доїхавши до кінця дороги в с. Великі Геївці, т/з BMW Х5 доїхав у поле та тікав надалі. Ми здійснили зупинку, так як службовий автомобіль там не проїде. Дечекавшись командира батальйону капітана ОСОБА_6 було прийнято рішення залишити авто і піти пішки на пошуки т/з BMW Х5 та його власника, які були знайдені неподалік. Водієм виявився ОСОБА_2В.». Разом з цим, він власником вказаного автомобіля ніколи не являвся та 09 грудня 2016 року водієм такого не був (ним керував ОСОБА_5В.), про що неодноразово наголошував і в момент затримання, і при розгляді справи, а будь-які інші дані у вигляді фото або відеофіксації (в тому числі повного відеозапису з нагрудних бодікамер екіпажу працівників поліції ОСОБА_3 та ОСОБА_6 з приводу подій, що мали місце 09 грудня 2016 року у проміжок часу з 23.00 год. по 00.25 год.) чи показань свідків, які б спростовували вказане відповідачем до протоколу не додано. Що стосується наявного відеозапису, наданого у якості доказу його вини, то про нього не зазначено у протоколі про № 416691 від 10 грудня 2016 року, оптичний диск із таким знаходиться у конверті, який не запечатано, не засвідчено підписами уповноважених осіб і свідків, а також не скріплено печаткою. Крім цього, відео зафіксовано без зазначення дійсних ідентифікуючих ознак, а саме дати і часу, та на ньому не видно чи знаходився він за кермом автомобіля. Всупереч п. 1 Розділу ІІІ та п. 7 розділу ІХ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року, оскаржувана постанова складена не на місці встановлення відповідних обставин, а тільки після його освідчення в ЗОНД на вміст в організмі алкоголю чи наркотичних речовин (отримано негативний результат); у якості доказу наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, апеляційним судом було взято покази поліцейського ОСОБА_6 як свідка. Враховуючи вищенаведене та те, що у момент його виявлення біля автомобіля, працівники поліції діяли з перевищенням їх повноважень, оскільки провели затримання з необґрунтованим застосуванням до нього фізичної сили та одяганням кайданків, хоча він ніякого супротиву у той момент не вчиняв, а апеляційний суд в обґрунтування його винуватості у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, однобоко та упереджено оцінив докази, не звернув увагу на доводи, висунуті ним на захист, внаслідок чого дійшов хибного та упередженого висновку про його вину, тому позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з'явилася, хоча про час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, причину неявки не повідомила, клопотання про відкладення розгляду справи не подавала, а тому суд розглядає справу у її відсутності, що відповідає положенням ст. 205 КАС України. Крім цього, представник Управління патрульної поліції у містах Ужгороді та Мукачеві Департаменту патрульної поліції подав письмові заперечення, у яких просив у задоволенні позову відмовити, оскільки вимоги позивача є безпідставними. Свою позицію мотивував тим, що відповідно до постанови у справі про адміністративне правопорушення серії АР № 671520 від 10 грудня 2016 року водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом марки «БМВ», д.н.з. НОМЕР_2, з неосвітленим номерним знаком в темну пору доби та не мав при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, чим порушив п. 2.9 в) та п. 2.1. а) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року. Так, відповідальність за керування водієм транспортним засобом з неосвітленим номерним знаком передбачена ч. 6 ст. 121 КУпАП, а керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не предявила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії ст. 126 КУпАП. За вказані правопорушення з врахуванням ч. 2 ст. 36 КУпАП на позивача було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. Оскаржувана постанова відповідно до Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, ст. 285 КУпАП була винесена без складання протоколу про адміністративне правопорушення, оголошена ОСОБА_2, його права йому детально розяснені. Більше того, право інспектора виносити постанову у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху без складання протоколу про адміністративне правопорушення також підтверджується ухвалами ВАСУ від 24 січня 2017 року (по справі № К/800/2272/17) та від 27 грудня 2016 року (по справі № К/800/35928/16). Крім цього, факт вчинення адміністративного правопорушення було помічено патрульними поліцейськими та здійснено законну вимогу про зупинку. Однак, водієм така виконана не була, тому відносно нього також було складено адміністративний протокол за ст. 122-2 КУпАП (копії постанов Мукачівського міськрайонного суду та апеляційного суду Закарпатської області додаються).

У судовому засіданні допитаний судом свідок ОСОБА_5 показав, що десь півтора року назад, а саме у грудні, в м. Ужгород він зайшов у гості до свого друга ОСОБА_6 (прізвище йому не відоме), де на той час вже знаходився ОСОБА_2 Згодом він запитав у ОСОБА_6 дозволу зїздити у м. Мукачево на його автомобілі, на що той погодився, але попросив по дорозі завезти ОСОБА_2 додому (такий випив близько 50 г, бо йому було погано, про наявність у нього прав він не питав). Так, вони (він та позивач) сіли в транспортний засіб марки «BMW X5» на українських номерах і поїхали. Перед одним із маневрів він забув увімкнути світловий покажчик повороту, після чого помітив, що за ними рухається патруль поліцейських. Налякавшись (не мав посвідчення водія), збільшив швидкість, а в с. Геївці Ужгородського району зїхав на поле. Там авто забуксувало і він втік з машини. ОСОБА_2 весь цей час знаходився на задньому сидінні та просив зупинити транспортний засіб.

Заслухавши представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У судовому засіданні встановлено, що 10 грудня 2016 року інспектором роти № 2 Управління патрульної поліції в містах Ужгороді та Мукачеві лейтенантом поліції ОСОБА_3 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії АР № 671520, згідно якої 09 грудня 2016 року о 23.10 год. ОСОБА_2 по вул. Собранецькій у м. Ужгороді керував транспортним засобом марки «BMW X5», д/н НОМЕР_3, в темну пору доби з неосвітленим номерним знаком та без посвідчення водія відповідної категорії, чим скоїв адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 126 та ч. 1 ст. 121 КУпАП, за що до нього застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн. (а. с. 11).

Так, ч. 1 ст. 126 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

Санкція ч. 1 ст. 121 цього Кодексу встановлює відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.

Разом з цим, як вбачається з оскаржуваної постанови, ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності, зокрема, за ч. 1 ст. 121 КУпАП, тобто за керування транспортним засобом у темну пору доби з неосвітленим номерним знаком, тоді як відповідальність за таке діяння визначено іншою нормою КУпАП, а саме ч. 6 ст. 121 керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в установленому порядку, його експлуатація без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим.

Крім цього, про необхідність кваліфікації діяння позивача за ч. 6 ст. 121 КУпАП також зазначає представник відповідача у письмових запереченях (а. с. 34).

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 цього Кодексу за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З вищенаведеної норми права вбачається вичерпний перелік повноважень суду за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності. При цьому вказана процесуальна норма права є спеціальною по відношенню до ст. 245 КАС України.

Таким чином, оскільки встановлені інспектором поліції під час розгляду справи обставини суперечать здійсненій ним кваліфікації дій ОСОБА_2 під час винесення оскаржуваної постанови, а чинні процесуальні норми не передбачають можливості їх перекваліфікації судом, тому постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії АР № 671520 за ч. 1 ст. 126 та ч. 1 ст. 121 КУпАП, винесену 10 грудня 2016 року інспектором роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в містах Ужгороді та Мукачеві лейтенантом поліції ОСОБА_3, слід скасувати та надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи).

На підставі вищенаведеного та керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 1, 2, 5, 19, 20, 73-74, 77-78, 90, 241-246, 286 КАС України, ст. ст. 222, 251, 258, 283, 288 КУпАП, суд, -

У Х В А Л И В :

позовну заяву ОСОБА_2 (89415, Закарпатська область, Ужгородський район, с. Худльово, вул. Миру, № 103; паспорт громадянина України серії ВО № 405698, виданий Ужгородським РВ УМВС України в Закарпатській області 26 січня 1998 року) до інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в містах Ужгороді та Мукачеві лейтенанта поліції ОСОБА_3 (88002, Закарпатська область, м.Ужгород, вул. О. Кошового, № 2) про визнання дій незаконними та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задовольнити частково.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії АР № 671520, винесену 10 грудня 2016 року інспектором роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в містах Ужгороді та Мукачеві лейтенантом поліції ОСОБА_3, скасувати і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу Управління патрульної поліції в містах Ужгороді та Мукачеві Департаменту патрульної поліції.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Апеляційна скарга на рішення суду у справах, визначених статтею 286 КАС України, подається у письмовій формі безпосередньо до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Повне рішення суду складене 27 червня 2018 року.

Головуючий:ОСОБА_7