Справа № 500/540/18
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2018-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2018 р.м.ОдесаСправа № 500/540/18

Категорія: 5.2.1 Головуючий в 1 інстанції: Адамов А.С. час і місце ухвалення: не зазначено, м. Ізмаїл

ОСОБА_1 апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: ОСОБА_2

суддів: Потапчука В.О. , Шляхтицького О.І.

при секретарі ОСОБА_3

за участю сторін:
пред-к позивачаОСОБА_4 (адвокат, ордер)
Митниця ДФСОСОБА_5 (довіреність)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні ОСОБА_1 апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25.04.2018 р. по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 митниці ДФС про оскарження рішення митного органу у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 митниці ДФС, в якому просив скасувати постанову в справі про порушення митних правил № 1291/50000/17 по ст. 485 МК України від 10.01.2018 р. та закрити справу про адміністративне правопорушення, мотивуючи його тим, що в його діях відсутній склад порушення митних правил визначених ст. 485 МК України; він притягнутий до адміністративної відповідальності поза межами строку притягнення до адміністративної відповідальності, та при розгляді справи про ПМП відповідачем порушено його право на розгляд справи в його присутності та право на захист.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25 квітня 2018 року у задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з Рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати Рішення суду та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що задовольняючи позов, суд першої інстанції не врахував, що вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України, є триваючим у часі і постанова у справі порушення митних правил повинна бути прийнятою не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що 20 серпня 2017 р. о 21:30 в пункт пропуску «Нові-Трояни» митного поста «Ізмаїльський» ОСОБА_1 митниці ДФС по смузі руху «зелений коридор» прибув легковий автомобіль марки «AUDI А6 ALLROAD», д/н YX53ZFE, 2003 року випуску, країна реєстрації Великобританія, VIN код WAUZZZ4B33N1 05214, який прямував з України (м. Ізмаїл) до Молдови (м. Чадир-Лунга) під керуванням громадянина України ОСОБА_6

Під час проходження митних формальностей громадянин ОСОБА_6 надав паспорт громадянина ОСОБА_7 № 384290445, виданий 25.08.2016 року МВР Софія.

Автомобіль «AUDI А6 ALLROAD», д/н YX53ZFE, країна реєстрації Великобританія, було ввезено громадянином ОСОБА_6 на митну територію України 27.08.2016 року через пункт пропуску «Рені-Джюрджюлешти (авто)» митного поста «Ізмаїльський» ОСОБА_1 митниці ДФС в режимі «тимчасового ввезення до 1 року».

При здійсненні митного контролю та перевірці документів встановлено, що згідно інформації модулю «Орієнтування» АСМО «Інспектор» (орієнтування № 725/15-70-20-03 від 26.01.2017) зазначено, що позивач зареєстрований за адресою: Україна, Одеська область, Ізмаїльський район, смт. Суворове, вул. Красноармійська, буд. 4, та має паспорт громадянина України № КЕ 618512, виданий 28.03.1997 р.

20.08.2017 р. головним державним інспектором відділу митного оформлення №5 митного поста «Ізмаїльський» ОСОБА_1 митниці ДФС ОСОБА_8 в присутності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, складено протокол про порушення митних правил №1291/50000/17 відносно ОСОБА_6 про скоєння правопорушення, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України, а саме: маючи статус громадянина-резидента, громадянин ОСОБА_6, при ввезенні на митну територію України автомобіля з іноземною реєстрацією, заявив митному органу України, що він є громадянином ОСОБА_7 та нерезидентом, чим вчинив дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів.

У протоколі позивач зазначив, що не погоджується з ним, проживає у Великобританії більше 9 років та в Україні не зареєстрований. Примірник протоколу отримав.

Згідно протоколу про порушення митних правил № 1291/50000/17 від 20.08.2017 року розгляд справи про порушення митних правил ОСОБА_6 було призначено на 01.11.2017р. року на 10:00 год. 20.10.2017 р. представником позивача надано до митного органу письмові пояснення з додатками. ОСОБА_1 митниці ДФС від 17.11.2017 року за № 12455/10/15-70-20-08 ОСОБА_6 повідомлено проте, що у звязку із здійсненням провадження у справі № 1291/50000/17 розгляд справи про порушення ОСОБА_6 митних правил за ознаками ст. 485 Митного кодексу України, який був призначений на 01.11.2017р., відбудеться 13.12.2017 року о 10:00. ОСОБА_1 митниці ДФС від 29.11.2017 року за № 12899/10/15-70-20-08 ОСОБА_6 повідомлено проте, що у звязку із здійсненням провадження у справі № 1291/50000/17 за ст. 485 МК України, розгляд зазначеної справи, який був призначений на 01.11.2017р., відбудеться 10.01.2018 року о 10 годині 00 хвилин.

Згідно висновку експертного авто-товарознавчого дослідження № 155-1/7 про оцінку транспортного засобу від 22.11.2017р., експертом визначено вартість транспортного засобу АУДІ у розмірі 54 462, 11грн.

Враховуючи визначену експертним дослідженням вартість автомобіля, службовою запискою від 13.12.2017р. № 4317/115-70-68 визначено, що сума обовязкових митних платежів, які необхідно сплатити при ввезенні на митну територію України зазначеного вище транспортного засобу, складає 236 468, 07грн.

10.01.2018р. заступником начальника митниці начальника управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії ОСОБА_1 митниці ДФС прийнята постанова в справі про порушення митних правил № 1291/50000/17 відносно ОСОБА_6 про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 485 МК України, без його участі, з огляду на наявне у матеріалах справи про притягнення до адміністративної відповідальності клопотання про розгляд справи за відсутності притягуваного та належне повідомлення про дату, час та місце розгляду справи.

Не погоджуючись із вищевказаною постановою, позивач оскаржив її до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що при тимчасовому ввезені на територію України транспортного засобу (товару) іноземної реєстрації, надаючи паспорт громадянина ОСОБА_7, вчинив зазначені дії з метою ухилення від сплати митних платежів, які підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів, усвідомлював протиправний характер своїх дій та бажав настання шкідливих наслідків.

ОСОБА_1 апеляційний адміністративний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне:

Згідно з ч.1 статті 4 МК України, ввезенням транспортних засобів на митну територію України вважається сукупність дій, повязаних із переміщенням транспортних засобів через митний кордон України у будь-який спосіб у відповідному напрямку; дозвіл органу доходів і зборів - це надання особі усно, письмово (паперовим або електронним документом) чи шляхом проставляння відбитка особистої номерної печатки на супровідних документах (деклараціях, відомостях) права на вчинення певних дій.

Відповідно до ст. 103 Митного кодексу України тимчасове ввезення - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари, транспортні засоби комерційного призначення ввозяться для конкретних цілей на митну територію України з умовним повним або частковим звільненням від оподаткування митними платежами та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності і підлягають реекспорту до завершення встановленого строку без будь-яких змін, за винятком звичайного зносу в результаті їх використання.

Згідно із ч.ч. 1, 6 ст. 104 Митного кодексу України митний режим тимчасового ввезення може бути застосований до товарів, що надходять на митну територію України, та до товарів, що зберігаються під митним контролем або поміщені в інший митний режим, який передбачає їх перебування під митним контролем.

Для поміщення товарів у митний режим тимчасового ввезення особа, відповідальна за дотримання митного режиму, повинна: 1) подати органу доходів і зборів, що здійснює випуск товарів, транспортних засобів комерційного призначення у режимі тимчасового ввезення, документи на такі товари, транспортні засоби, що підтверджують мету їх тимчасового ввезення; 2) у випадках, передбачених законодавством, надати органу доходів і зборів зобов'язання про реекспорт товарів, транспортних засобів комерційного призначення, які тимчасово ввозяться, у строки, встановлені органом доходів і зборів; 3) подати органу доходів і зборів дозвіл відповідного компетентного органу на тимчасове ввезення товарів, якщо отримання такого дозволу передбачено законодавством; 4) сплатити митні платежі відповідно до статті 106 цього Кодексу або забезпечити виконання зобов'язання із сплати митних платежів відповідно до розділу X цього Кодексу.

Відповідно до статті 257 МК України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Статтями 277, 278 МК України передбачено, що обєктом оподаткування митом є товари, що ввозяться (пересилаються) на митну територію України в обсягах, які підлягають оподаткуванню митними платежами відповідно до розділу XII Митного Кодексу, а також розділів V та VI Податкового кодексу України. При цьому, датою виникнення податкових зобовязань із сплати мита разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання органу доходів і зборів митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобовязання органом доходів і зборів у випадках, визначених цим Кодексом та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 292 Митного кодексу України митні платежі не сплачуються у разі, якщо відповідно до цього Кодексу, Податкового кодексу України, інших законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України: 1) товари не є об'єктом оподаткування митними платежами; 2) щодо товарів надано звільнення або повне умовне звільнення від сплати митних платежів - у період дії такого звільнення і при дотриманні умов, у зв'язку з якими його надано; 3) при ввезенні товарів на митну територію України або вивезенні товарів з митної території України товари були поміщені у митний режим, який відповідно до положень цього Кодексу не передбачає сплату митних платежів, - на період дії цього режиму та при виконанні умов, що випливають з такого режиму; 4) коли загальна фактурна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України або вивозяться за межі митної території України громадянами, не перевищує обсягів, які не є об'єктом оподаткування митними платежами відповідно до розділу XII цього Кодексу.

Частинами 1, 2 ст. 380 МК України встановлено, що тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року. Обов'язковою умовою допуску зазначених транспортних засобів до тимчасового ввезення на митну територію України є реєстрація цих транспортних засобів в уповноважених органах іноземних держав, що підтверджується відповідним документом. Транспортні засоби особистого користування, що тимчасово ввозяться на митну територію України громадянами-нерезидентами, не підлягають письмовому декларуванню та звільняються від подання документів, що видаються державними органами, уповноваженими здійснювати види контролю, зазначені у статті 319 цього Кодексу. Пропуск таких транспортних засобів через митний кордон України здійснюється без застосування до них заходів гарантування, передбачених розділом Х цього Кодексу.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 380 МК України, тимчасове ввезення громадянами-резидентами транспортних засобів особистого користування, що класифікується за товарними позиціями 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно УКТ ЗЕД та причепів до них товарної позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕД дозволяється на строк до одного року під письмове зобов'язання про їх зворотне вивезення за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, після сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів.

Отже, умовою для отримання дозволу митниці на тимчасове ввезення на митну територію України транспортного засобу особистого користування громадянами-резидентами є оформлення митної декларації шляхом проставляння посадовою особою відтиску особистої номерної печатки та сплата обовязкових митних платежів. У разі невиконання цих умов, громадянин-резидент не має законних підстав, згідно з вимогами статті 380 МК України, на можливість застосування тимчасового ввезення автомобіля.

Транспортні засоби особистого користування, що тимчасово ввозяться на митну територію України громадянами-нерезидентами, не підлягають письмовому декларуванню та звільняються від подання документів, що видаються державними органами, уповноваженими здійснювати види контролю, зазначені у статті 319 цього Кодексу. Пропуск таких транспортних засобів через митний кордон України здійснюється без застосування до них заходів гарантування, передбачених розділом X цього Кодексу. Пальне, що міститься у звичайних (встановлених заводом-виробником) баках зазначених транспортних засобів, не підлягає письмовому декларуванню та не є об'єктом оподаткування митними платежами.

Статтею 292 МК України визначено, що тимчасове ввезення - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари, транспортні засоби комерційного призначення, зокрема, ввозяться для конкретних цілей на митну територію України з умовним повним або частковим звільненням від оподаткування митними платежами та підлягають реекспорту до завершення встановленого строку.

Відповідно до ст.30 ПК України податкова пільга - це передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов'язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі. Податкова пільга надається, зокрема, шляхом звільнення від сплати податку та збору.

Стаття 485 МК України визначає правопорушенням дії, спрямовані на неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, а також інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів.

Таким чином, необхідність сплати особою, при ввезенні на територію України транспортного засобу для особистого користування, митних платежів або звільненні від їх сплати залежить від того, чи є особа резидентом чи нерезидентом.

При подачі митної декларації позивачем було заявлено, що він є нерезидентом України.

Статтею 4 МК визначено, що нерезиденти це, зокрема іноземці та особи без громадянства, громадяни України, які мають постійне місце проживання за межами України, у тому числі ті, які тимчасово перебувають на території України (п. «в» ч.33); резиденти це, зокрема, громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які мають постійне місце проживання в Україні, у тому числі ті, які тимчасово перебувають за кордоном (п. «в» ч.50); постійне місце проживання - місце проживання на території будь-якої держави не менше одного року громадянина, який не має постійного місця проживання на території інших держав і має намір проживати на території цієї держави протягом будь-якого строку, не обмежуючи таке проживання певною метою, і за умови, що таке проживання не є наслідком виконання цим громадянином службових обов'язків або зобов'язань за договором (контрактом) (ч.45).

Згідно пп.14.1.213 ст.14 ПК України, фізична особа - резидент - фізична особа, яка має місце проживання в Україні. У разі якщо фізична особа має місце проживання також в іноземній державі, вона вважається резидентом, якщо така особа має місце постійного проживання в Україні.

Отже, резидентом вважається особа, яка має постійне місце проживання в Україні. В даному випадку, місце проживання ОСОБА_6 на території Великобританії може вважатися постійним місцем проживання лише у разі його належного оформлення відповідно до вимог законодавства та у разі відсутності постійного місця проживання на території України.

Відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Статтею 6 вказаного Закону визначено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

Як встановлено судом першої інстанції, згідно наявних у матеріалах судової справи та адміністративної справи про порушення митних правил довідок Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області, ОСОБА_6 станом на 27.08.2016 р. мав зареєстроване постійне місце проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Як вбачається з положень Закону України від 21.01.1994 року № 3857-ХІІ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», а також п. 5.3 Порядку розгляду в дипломатичних представництвах або консульських установах України за кордоном клопотань громадян України, які виїхали за її межі тимчасово, про залишення на постійне проживання за кордон, затвердженого наказом Міністерства закордонних справ України від 22.11.1999р. № 201, документом, що підтверджує постійне проживання громадянина України за кордоном, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон зі штампом «Постійне проживання» або таким написом (з відміткою про дату внесення та із зазначенням посади і прізвища особи, яка його внесла), який скріплюється підписом посадової особи та печаткою відповідного територіального підрозділу Міністерства закордонних справ України або дипломатичного представництва чи консульської установи України за кордон.

Доказів дотримання вказаних вимог та наявності відповідного штампу у паспорті громадянина України для виїзду за кордон позивачем не надано.

Відповідно до п. 1 ст. 2 Закону України "Про громадянство України", якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.

За таких обставин, оскільки у позивача станом на 20.08.2017 року наявний був як паспорт громадянина України так і паспорт громадянина ОСОБА_7, та він мав зареєстроване постійне місце проживання на території України, отже він у правових відносинах з Україною визнається лише громадянином України та має статус громадянина - резидента.

Статтею 485 МК України передбачено адміністративну відповідальність у випадку заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою митному органу документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що ОСОБА_6 при тимчасовому ввезені на територію України транспортного засобу (товару) іноземної реєстрації, надаючи паспорт громадянина ОСОБА_7, вчинив зазначені дії з метою ухилення від сплати митних платежів, які підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів, усвідомлював протиправний характер своїх дій та бажав настання шкідливих наслідків.

Щодо тверджень апелянта про притягнення його до адміністративної відповідальності оскарженою постановою поза межами встановлених МК України строків накладення адміністративних стягнень у справах про порушення митних правил, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.467 МК України, якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені статтями 469, 477 - 481, 485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.

Тобто, адміністративне стягнення за порушення, передбачене ст.485 МК України, яке було допущено ОСОБА_6, повинно бути накладено не пізніше ніж через шість місяців з дня виявлення цього правопорушення. Порушення, вчинене позивачем було виявлено 20.08.2017р., отже накладення адміністративного стягнення постановою від 10.01.2018р. здійснено до спливу встановленого шестимісячного рубежу з дня виявлення цього правопорушення, як то встановлено ч.1 ст.467 МК України.

Посилання позивача на правову позицію Верховного Суду яку викладено в постанові від 20.03.2018 року № 640/7258/17, - є безпідставним, оскільки вказана постанова не враховує приписів п. 1 ст. 2 Закону України "Про громадянство України" за якою громадянин України, що набув громадянство (підданство) іншої держави або держав у правових відносинах з Україною визнається лише громадянином України.

Доводи апеляційної скарги дублюють адміністративний позов (а.с. 2-7), були предметом дослідження в суді першої інстанції та висновків останнього не спростовують.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 272, 286, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, - залишити без задоволення.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25 квітня 2018 року по справі № 500/540/18, - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили у порядку ст. ст. 272, 325 КАС України та відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України не може бути оскаржена.

суддя-доповідач: ОСОБА_2
судді: ОСОБА_9 ОСОБА_10