Справа № 823/2412/18
Суддя: А.В. Руденко
Дата ухвалення: 2018-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

25 червня 2018 року справа №823/2412/18

м. Черкаси

Суддя Черкаського окружного адміністративного суду Руденко А.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», служба у справах дітей виконкому Соснівського РДА у м.Черкаси, про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 18000) з позовом до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_2 (вул. В.Чорновола, буд. 118, оф. 8, м. Черкаси, 18003), в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_2 від 16.10.2016 №32017847 від 24.10.2016 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), відповідно до якого проведено державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 за ПАТ КБ «Приват Банк».

Позовну заяву позивач мотивує тим, що державним реєстратором - приватним нотаріусом ОСОБА_2 при винесенні оскаржуваного рішення було порушено встановлений чинним законодавством порядок звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття останнього у власність. По-перше, не дотримано вимог п.п. 2 п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015, адже під час державної реєстрації права власності на спірну квартиру представниками ПАТ КБ «Приватбанк» не було підтверджено факт отримання боржником застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. По-друге, порушено п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», адже на час державної реєстрації квартири ОСОБА_1 за ПАТ КБ «Приватбанк» існувало зареєстроване обтяження речових прав на нерухоме майно арешт, згідно постанови Соснівського відділу ДВС у виконавчому провадженні №48774991. По-третє, не враховано положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», адже будинок за адресою: Черкаська область, м. Ватутіне, с. Скаливатка, вул. Тітова, 38, не являється житловою нерухомістю в розумінні ч. 1 ст. 1 даного Закону.

Дослідивши матеріали позовної заяви, суддя дійшов висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у п. 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у п. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Згідно із ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Отже, до юрисдикції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, іншим суб'єктом при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Зі змісту поданого адміністративного позову вбачається, що 16.03.2007 між ЗАТ КБ "Приватбанк" (правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк») та позивачем було укладено кредитний договір №CSIPGK00000054.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 16.03.2007 між ЗАТ КБ "Приватбанк" та позивачем було укладено договір іпотеки, предметом іпотеки за яким є квартира загальною площею 30,4 кв.м., житловою площею 16,7 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_3.

Позивачем вказано, що квартира належить йому на підставі договору купівлі-продажу від 16.03.2007.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, рішенням приватного нотаріуса ОСОБА_2 від 24.10.2016 №32017847 зареєстровано право власності на спірну квартиру за ПАТ КБ "Приватбанк" на підставі договору іпотеки №1029 від 16.03.2007.

Зі змісту позову встановлено, що в обґрунтування протиправності даного рішення відповідача про державну реєстрацію прав та їх обтяжень вказано на порушення Закону України "Про іпотеку", Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" та в цілому прав власника майна та іпотекодавця. Зокрема, позивач зазначає, що не враховано положення Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", адже будинок за адресою: Черкаська область, м. Ватутіне, с.Скаливатка, вул. Тітова, 38, не являється житловою нерухомістю в розумінні ч. 1 ст. 1 даного Закону.

Відповідно до ст. 36 Закону України №898-IV від 05.06.2003 «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відтак, спірні правовідносини виникли у звязку з реалізацією прав іпотекодержателя на предмет іпотеки, а отже, існує спір про право.

Згідно позиції, викладеної в постанові Великої палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №815/6956/15 (№11-192апп18) (http://reyestr.court.gov.ua/Review/73500749) за позовом ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 (далі - Нотаріус), третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (далі - Товариство) про визнання неправомірним та скасування рішення, зазначено, що спірні правовідносини виникли з невиконання договірних зобов'язань і реалізацією прав іпотекодержателя на предмет іпотеки, а отже, існує спір про право, що виключає можливість розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства. Крім того, вказано, що обґрунтовуючи рішення, суди також виходили з протиправності такого переходу права власності з огляду на встановлену Законом України від 3 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» заборону примусового стягнення (відчуження без згоди власника) нерухомого житлового майна, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, вказавши на наявність у спірних правовідносинах визначених цим Законом умов для його застосування, а саме відсутність у ОСОБА_3 іншого нерухомого майна та відсутність згоди останньої на відчуження квартири. Внаслідок чого Велика палата Верховного Суду дійшла висновку, що спір не є публічно-правовим, а випливає з договірних відносин і має вирішуватися судами за правилами ЦПК України, внаслідок чого провадження у справі закрито.

Аналогічна позиція викладена в постанові Великої палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі №802/1792/17-а (провадження №11-109апп18) (http://reyestr.court.gov.ua/Review/73054799) за позовом ОСОБА_3 до державного реєстратора приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року (суддя Воробйова І.А.) та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2017 року (у складі колегії суддів: Смілянця Е.С., Сушка О.О., Залімського І.Г.), в якій зазначено, зокрема, що неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб'єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Враховуючи те, що у справі, яка розглядається, спірні правовідносини пов'язані із реєстрацією майнових прав, невиконанням умов цивільно-правової угоди, що випливають із договірних відносин, то за таких обставин спір у цій справі не є публічно-правовим і не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з частиною 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

З огляду на вищевикладене, суд зазначає, що спір пов'язаний із реалізацією цивільного права фізичної особи, згідно зі статтею 19 Цивільного процесуального кодексу України розглядається в порядку цивільного судочинства.

Посилання позивача на порушення приватним нотаріусом порядку державної реєстрації прав, а саме: відсутність отримання позивачем застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки та на наявність арешту нерухомого майна згідно постанови державного виконавця, не є підставою для відкриття провадження в адміністративній справі, оскільки визначальним є саме правомірність переходу права власності за наявності мораторію, встановленого Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Частиною 6 статті 170 КАС України закріплено, що у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз'яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

Враховуючи вищевикладене, суддя вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження у справі та зазначити, що даний спір повинен розглядатись за правилами Цивільного процесуального кодексу України, тобто в порядку цивільного судочинства.

Керуючись статтями 170, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

1. У відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», служба у справах дітей виконкому Соснівського РДА у м. Черкаси, про визнання протиправним та скасування рішення, відмовити.

2. Роз?яснити позивачу, що він має право звернутися за захистом порушеного права в порядку цивільного судочинства до Придніпровського районного суду м. Черкаси (вул. Гоголя, 316, м. Черкаси).

3. Копію ухвали разом із позовною заявою та доданими до неї матеріалами направити позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею. Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом пятнадцяти днів з дня її підписання до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд. Позивач має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя А.В. Руденко