Справа № 815/221/16
Суддя: Аракелян М. М.
Дата ухвалення: 2018-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/221/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2018 року м. Одеса

Зала судових засідань №19

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Аракелян М.М.

За участю секретаря Гуманенко В.О.

За участю сторін:

Від позивача: ОСОБА_1

Від відповідачів:

Від Головного управління Національної поліції в Одеській області не зявився

Від Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_2 - за довіреністю

Від Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області - не зявився

Від третьої особи: не зявився

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Одеській області, Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області про визнання незаконним та скасування наказу, зобовязання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

16 січня 2016 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1, в якому позивач просить суд визнати незаконним та скасувати наказ начальника Головного управління МВС України в Одеській області № 1609 о/с від 04 листопада 2015 року про звільнення ОСОБА_1 згідно п. 10 та 11 розділу XI Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ" у запас Збройних сил за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів); зобов'язати Головне управління Національної поліції в Одеській області, призначити ОСОБА_1 на рівнозначну посаду тій, що він займав на час звільнення, у слідчому відділі Приморського відділу поліції у м. Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області; вважати вимушеним, у звязку з виданням наказу № 1609 о/с від 04.11.2015 p., прогул позивача та зобовязати Головне управління Національної поліції в Одеській області виплатити відповідне грошове забезпечення з моменту підписання вищевказаного наказу до моменту винесення відповідного судового рішення; стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 суму завданої моральної шкоди у розмірі 50 000 (пятдесят тисяч) гривень; допустити негайне виконання рішення суду.

Ухвалою суду від 25.01.2016 року позовну заяву ОСОБА_1 відповідно до ст.108 КАС України залишено без руху у звязку з невідповідністю вимогам ст.106 КАС України, та встановлено строк для усунення недоліків.

11 лютого 2016 року від позивача до суду надійшов уточнений позов (вх. №3225/16) з його копіями для відповідачів, в якому позивач просить суд визнати незаконним та скасувати наказ начальника Головного управління МВС України в Одеській області № 1609 о/с від 04 листопада 2015 року про звільнення ОСОБА_1 згідно п. 10 та 11 розділу XI Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ" у запас Збройних сил за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів); зобов'язати Головне управління Національної поліції в Одеській області, призначити ОСОБА_1 на рівнозначну посаду тій, що він займав на час звільнення, у слідчому відділі Приморського відділу поліції у м. Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області; вважати вимушеним, у звязку з виданням наказу № 1609 о/с від 04.11.2015 p., прогул позивача та зобовязати Ліквідаційну комісію ГУ МВС України в Одеській області виплатити відповідне грошове забезпечення з моменту підписання вищевказаного наказу до моменту винесення відповідного судового рішення; стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 суму завданої моральної шкоди у розмірі 50 000 (пятдесят тисяч) гривень; допустити негайне виконання рішення суду.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що наказом начальника Головного управління МВС України в Одеській області № 1609 о/с від 04 листопада 2015 року мене - капітана міліції ОСОБА_1, слідчого слідчого відділу Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, згідно п. 10 та 11 розділу XI Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ" було звільнено з 06 листопада 2015 року у запас Збройних сил за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів). Про своє звільнення, вказує позивач, він дізнався лише 14 грудня 2015 року, тобто тоді, коли фактично йому вручили витяг з наказу про звільнення та видали трудову книжку. Крім того, на дату винесення вищевказаного наказу про звільнення ОСОБА_1 знаходився на лікарняному, у звязку із травмою отриманою через свою професійну діяльність. Дана травма була отримана позивачем при здійснені нападу біля власного будинку ОСОБА_1 невідомими особами, які погрожували життю та вимагали припинити дії, направлені на розслідування позивачем кримінального правопорушення. На думку позивача, рішення про його звільнення є незаконним, оскільки прийнято відповідачем без погодження з профспілковим органом; без врахування переважного права на залишення на роботі в органах внутрішніх справ та без пропозиції щодо переведення на іншу роботу; без врахування тривалого безперервного стажу у Приморському РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, де позивач працював з березня 2007 року, без попередження позивача за два місяці про звільнення. У позовній заяві вказано, що наказ про звільнення позивача у звязку із скороченням штатів датований 04.11.2015 року, однак фактично витяг з наказу та трудову книжку ОСОБА_1 було видано лише 14.12.2015 року, що, на думку позивача, є навмисним затягуванням строку, відведеного законом та позбавленням його права у разі відмови в призначенні до Головного управління Національної поліції в Одеській області на подачу заяви про бажання проходити службу в будь-якому органі Національної поліції України. Крім того, персонального повідомлення позивача про скорочення не відбулось взагалі. На думку позивача, про незаконність його звільнення свідчить ще й той факт, що в трудовій книжці не вказана стаття КЗпП України, на підставі якої ОСОБА_1 було звільнено. ОСОБА_1А, вказує, що незаконними діями відповідача йому було завдано моральну шкоду, оскільки це спричинило порушення його нормальних життєвих звязків та породило невпевненість у майбутньому.

Враховуючи вищевикладене та з посиланням на положення п.1 ст.40, ст.42, ст.49-2 КЗпП України, п.9 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» постанову Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», постанову Верховного суду України від 04.03.2014 року у справі №21-8а14, позивач просить суд визнати незаконним та скасувати наказ начальника Головного управління МВС України в Одеській області № 1609 о/с від 04 листопада 2015 року про звільнення ОСОБА_1 згідно п. 10 та 11 розділу XI Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ" у запас Збройних сил за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів); зобов'язати Головне управління Національної поліції в Одеській області, призначити ОСОБА_1 на рівнозначну посаду тій, що він займав на час звільнення, у слідчому відділі Приморського відділу поліції у м. Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області; вважати вимушеним, у звязку з виданням наказу № 1609 о/с від 04.11.2015 p., прогул позивача та зобовязати Ліквідаційну комісію ГУ МВС України в Одеській області виплатити відповідне грошове забезпечення з моменту підписання вищевказаного наказу до моменту винесення відповідного судового рішення; стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 суму завданої моральної шкоди у розмірі 50 000 (пятдесят тисяч) гривень; допустити негайне виконання рішення суду.

Ухвалою суду від 12 лютого 2016 відкрито провадження у справі №815/221/16.

Ухвалою суду від 24.02.2016 року судом задоволено клопотання представника Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Одеській області, зупинено провадження у справі №815/221/16 до 09.03.2016 року та призначено судове засідання на 09.03.2016р. на 15:30 год.

11 березня 2016 року від представника Головного управління Національної поліції в Одеській області надійшли заперечення (вх. №5863/16), в яких зазначено, що відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, враховуючи їх необґрунтованість та невідповідність нормам чинного законодавства. На думку відповідача, позивач ототожнює службу в органах внутрішніх справи та в Національній поліції, однак ці твердження з огляду на положення ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію», п.1 Положення про Національну поліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2015 року №877, не відповідають дійсності, оскільки Національна поліції є окремим самостійним центральним органом виконавчої влади, який не входить до структури будь-якого міністерства чи відомства, і, відповідно, не є органом внутрішніх справ. Головне управління Національної поліції в Одеській області, яке є територіальним органом поліції, відповідно до ст.15 Закону України «Про Національну поліцію» ніколи не перебувало в трудових відносинах з позивачем. У запереченнях відповідач вказує, що вимоги позивача про поновлення його на рівнозначній посаді тій, яку він займав на час звільнення, у слідчому відділі поліції м.Одесі ГУНП в Одеській області є безпідставними, оскільки поновлення позивача на посаді працівника, якої останній не був звільнений, не передбачено жодним нормативно-правовим актом в Україні. Посилаючись на положення п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, ст.17, ст.47, ст.51, ст.52 Закону України «Про Національну поліцію», розяснення Міністерства юстиції України від 25.01.2011 року «Гарантії працівників у разі ліквідації або реорганізації підприємства, установи, організації», п.19 постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.1992 року, ГУ НП в Одеській області вказує, що оскільки позивачем не надано доказів щодо його переведення та призначення у новостворений Приморський відділ поліції у м.Одесі ГУ НП в Одеській області, відсутні підстави для поновлення ОСОБА_1 на посаді слідчого цього відділу поліції та стверджує, що повноваження відповідача щодо прийому на службу до Національної поліції є дискреційними та у МВС такі повноваження відсутні. Відповідач зазначає, що ГУНП в Одеській області не є правонаступником ГУМВС України в Одеській області, позивач ніколи не проходив службу в ГУНП в Одеській області. Зважаючи на вищевикладене, Головне управління в Одеській області просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

09 березня 2016 року від Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Одеській області до суду надійшло письмове клопотання про залучення до участі у справі другого відповідача Приморський РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, оскільки позивач перебував на посаді слідчого відділення розслідування злочинів лінії карного розшуку слідчого відділу Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області та грошове забезпечення отримував саме в Приморському районному відділі. Приморський РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області є самостійною юридичною особою. Крім того в клопотанні про залучення до участі у справі другого відповідача представник Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Одеській області просить суд зупинити провадження у справі до дати встановленої судом та розглянути означене клопотання за його відсутності.

Ухвалою суду від 23.03.2016 року, яка занесена до журналу судового засідання, зважаючи на те, що відпали обставини, які слугували підставою для зупинення провадження у справі, на підставі ч.5 ст. 156 КАС України поновлено провадження у справі.

Ухвалою суду від 23.03.2016 року судом задоволено клопотання представника Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Одеській області про залучення до участі у справі другого відповідача та зупинення провадження у справі; залучено до участі у справі №815/221/16 Приморський РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області як другого відповідача; зобовязано Приморський РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області та Ліквідаційну комісію ГУМВС України в Одеській області надати до суду матеріали особової справи ОСОБА_1 в належним чином завірених копіях, у тому числі повязані з його звільненням з посади; зупинено провадження у справі №815/221/16 до 06.04.2016 року та призначено судове засідання на 06.04.2016р. на 11:00 год.

У судовому засіданні 06.04.2016 року судом задоволено клопотання представника позивача про продовження строку зупинення провадження у справі та продовжено встановлений ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 23.03.2016 року строк зупинення провадження у справі №815/221/16 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Одеській області, Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області про визнання незаконним та скасування наказу, зобовязання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди до 21.04.2016 року та призначено судове засідання на 21.04.2016р. на 11:00год, про що постановлено відповідну письмову ухвалу.

21 квітня 2016 року від представника відповідача Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Одеській області до суду надійшли заперечення на позовну заяву ( №10472/16) в яких вказано, що на момент видання спірного наказу позивач проходив службу в органах внутрішніх справ України та мав спеціальне звання лейтенант міліції. З посиланням на положення ст. ст. 7, 16, 18 Закону України «Про міліцію», п.64 «г» Положення про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року №114, п.1 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про національну поліцію», ОСОБА_1 не було прийнято на службу до Національної поліції та на момент видання наказу було відсутнє будь-яке погодження (пропозиції, тощо) щодо прийняття позивача на службу до поліції. Зважаючи на вищевикладене, Ліквідаційна комісія ГУМВС України в Одеській області просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою суду від 21.04.2016 року судом поновлено провадження у справі №815/221/16 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Одеській області, Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області про визнання незаконним та скасування наказу, зобовязання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди.

У судовому засіданні 21.04.2016 року судом задоволено клопотання представника позивача, зупинено провадження у справі №815/221/16 до 19.05.2016 року та призначено судове засідання на 19.05.2016р. на 11:45год.

Судове засідання, призначене на 19.05.2016 року було перенесено на 06.06.2016 року.

Судове засідання, призначене на 06.06.2016 року було перенесено на 23.06.2016 року.

Ухвалою суду від 23.06.2016, яка постановлена на місці та занесена до журналу судового засідання, зважаючи на те, що відпали обставини, які слугували підставою для зупинення провадження у справі, на підставі ч.5 ст. 156 КАС України поновлено провадження у справі.

У судовому засіданні 23.06.2016 року судом задоволено клопотання представника позивача про зупинення провадження у справі, зупинено провадження у справі №815/221/16 до 10.08.2016 року та призначено судове засідання на 10.08.2016р. на 09:20год., про що постановлено відповідну письмову ухвалу суду.

Судове засідання, призначене на 10.08.2016 року було перенесено на 22.08.2016 року.

У судовому засіданні 22.08.2016 року судом задоволено клопотання представника позивача, продовжено встановлений ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 23.03.2016 року строк зупинення провадження у справі №815/221/16 та призначено судове засідання на 05.09.2016р. на 11:45год, про що постановлено відповідну письмову ухвалу.

Ухвалою суду від 05.09.2016 року, яка постановлена на місці та занесена до журналу судового засідання, зважаючи на те, що відпали обставини, які слугували підставою для зупинення провадження у справі, на підставі ч.5 ст. 156 КАС України поновлено провадження у справі.

У судовому засіданні 05.09.2016 року судом задоволено клопотання представника позивача про зупинення провадження у справі, зупинено провадження у справі №815/221/16 до 15.09.2016 року та призначено судове засідання на 15.09.2016р. на 14:30год., про що постановлено відповідну письмову ухвалу суду.

У судовому засіданні 22.08.2016 року судом задоволено клопотання представника відповідача, продовжено встановлений ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 05.10.2016 року строк зупинення провадження у справі №815/221/16 та призначено судове засідання на 05.10.2016р. на 16:00год.,

Ухвалою суду від 05.10.2016 року, яка постановлена на місці та занесена до журналу судового засідання, зважаючи на те, що відпали обставини, які слугували підставою для зупинення провадження у справі, на підставі ч.5 ст. 156 КАС України поновлено провадження у справі.

У судовому засіданні 05.10.2016 року судом зупинено провадження у справі №815/221/16 до 27.10.2016 року та призначити судове засідання на 27.10.2016р. на 11:30год.

Судове засідання, призначене на 27.10.2016 року було перенесено на 09.11.2016 року.

У звязку із неявкою позивача у судове засідання, призначене на 09.11.2016 року судом відкладено розгляд справи на 07.12.2016 року.

Судове засідання, призначене на 07.12.2016 року було перенесено на 13.12.2016 року.

Ухвалою суду від 13 грудня 2016 року призначено судову почеркознавчу експертизу та зупинено провадження у справі №815/221/16 до одержання результатів експертизи.

13 лютого 2018 року до суду надійшло повідомлення (вх.№4127/18) про неможливість надання висновку судово-почеркознавчої експертизи за матеріалами адміністративної справи №815/221/16, разом з яким повернуто матеріали даної справи.

Ухвалою суду від 15.03.2018 року судом поновлено провадження у справі №815/221/16, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначено розгляд справи по суті у судовому засіданні на 26.04.2018 року о 10:00 год. згідно з нормами КАС України в редакції, чинній з 15.12.2017р.

Ухвалою суду від 26.04.2018 року судом задоволено клопотання представника позивача, викликано у судове засідання на 21.05.2018 року о 10:00 год. для допиту свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, відкладено розгляд справи та призначено наступне судове засідання на 21.05.2018 року о 10:00 год.

23 березня 2018 року від представника Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Одеській області до суду надійшло клопотання про залишення позову без розгляду (вх.№8279/18).

У судовому засіданні 21.05.2018 року судом допитано у якості свідка ОСОБА_3 при розгляді клопотання про залишення позову без розгляду.

Ухвалою суду від 21.05.2018 року судом відмовлено у задоволенні клопотання представника Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Одеській області про залишення позову без розгляду.

У судовому засіданні 21.05.2018 року судом оголошено перерву до 04.06.2018 року о 10:40 год., про що постановлено відповідну ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання.

Судове засідання, призначене на 04.06.2018 року було перенесено на 12.06.2018 рокую у звязку з перебуванням судді Аракелян М.М. у відрядженні.

У судовому засіданні 12.06.2018 року позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача - Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Одеській області у судовому засіданні 12.06.2018 року заперечував проти задоволення позовних вимог.

Інші учасники справи у судове засідання 12.06.2018 року не зявились, про дату, час ті місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи та показання свідків, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення відповідача, перевіривши їх доказами, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 15.09.2006 року проходив службу в органах внутрішніх справ України та Наказом ОМУ ГУМВС України в Одеській області від 11.07.2014 року № 90 о/с ОСОБА_1 було призначено на посаду старшого слідчого СВ Приморського PB ОМУ ГУМВС України в Одеській області.

Наказом начальника Головного управління МВС України в Одеській області № 1609 о/с від 04 листопада 2015 року капітана міліції ОСОБА_1, слідчого слідчого відділу Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, згідно п. 10 та 11 розділу XI Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ" було звільнено з 06 листопада 2015 року у запас Збройних сил за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів).

Не погоджуючись з вказаним наказом, позивач звернувся до суду з позовом.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки регулюється Законом України від 20.12.1990 № 565-XII «Про міліцію», в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин.

Відповідно до статті 18 вказаного Закону України Про міліцію», порядок та умови проходження служби в міліції регламентується Положенням № 114, згідно з пунктом 8 якого дострокове звільнення зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ, провадиться, зокрема у зв'язку зі скороченням штатів - у разі відсутності можливості використання на службі.

Відповідно до п.10 розд. ХІ Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про Національну поліцію» № 580-VIII від 02.07.2015 р. працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Вказані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Відповідно до п.11 розд. ХІ Прикінцевих та перехідних положень зазначеного Закону, перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до "Прикінцевих та перехідних положень" цього Закону.

Пунктом 64 "г" Положення (в редакції постанови КМУ №885 від 28.10.2015 р. чинної на день звільнення) передбачено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Таким чином, вищезазначені норми розд. ХІ Прикінцевих та перехідних положень ЗУ "Про національну поліцію" та Положення, на які йдеться посилання у спірному наказі, містять три підстави для звільнення особи зі служби через скорочення штатів, а саме: при відмові працівника міліції від проходження служби в поліції; не прийнятті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення; при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Відповідно до пункту 9 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про Національну поліцію №580-VIII від 02.07.2015 року працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення зазначеного Закону з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Відповідно до пункту 1 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону про поліцію, цей Закон набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, крім: 1) пунктів 1,2,3,7-13,15,17-18 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування (перше опублікування 06.08.2015 року), таким чином пункт 9 набрав чинності з 07.08.2015 року.

Таким чином, оскільки Закон опубліковано 06.08.2015р. з цієї дати позивач вважається попередженим про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Всупереч вимогам п.9 розд. ХІ Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про Національну поліцію» №580-VIII від 02.07.2015 р., з моменту опублікування ЗУ "Про Національну поліцію" (з 06.08.2015 р.) та до прийняття спірного наказу (04.11.2015 р.) про звільнення позивача за п.64 "з" (через скорочення штату), ОСОБА_1 не виявив бажання (ні в письмовому, ні в усному вигляді) продовжити службу в органах Національної поліції, з відповідним рапортом до керівництва УМВС в області він не звертався, що ОСОБА_1 не заперечується.

Таким чином, працівники міліції можуть бути прийняті на службу до поліції за власним бажанням та у спосіб, визначений п.9 Прикінцевих та перехідних положень Закону №580-У111. Також, згідно з п. 64 «з» Положення, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації.

Нормами КЗпП України визначено, що для припинення трудового договору в порядку переведення та захисту прав працівника власник або уповноважений ним орган підприємства, куди переводиться працівник, повинен подати відповідний лист-запит власнику або уповноваженому ним органу підприємства, на якому працює працівник, з проханням звільнити його з роботи на підставі переведення (п.5 ст.36 КЗпПУ).

Відповідний рапорт про звільнення з ОВС у зв'язку з наміром проходити службу в поліції, позивачем не подавався.

Судом досліджено докази, наявні в матеріалах особової справи ОСОБА_1, та встановлено, що позивач упродовж трьох місяців з дня опублікування ЗУ «Про Національну поліцію» не подавав заяву про призначення на посаду в органі поліції, чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими.

Загальний перелік підстав для розірвання трудового договору та звільнення службовця з роботи, передбачений статтею 40 Кодексу законів про працю України.

Так, згідно положень вказаної статті, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом зокрема у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Як вже зазначалося раніше, у звязку з реформуванням органів внутрішніх справ, було розпочато процедуру ліквідації ГУМВС України в Одеській області та скорочено його штат, з урахуванням чого, суд приходить до висновку, що у відповідача дійсно мали місце реорганізація установи із скороченням чисельності або штату працівників.

Відповідно до статті 49-2 Кодексу законів про працю України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

З урахуванням того, що Закон опубліковано 06.08.2015р. та саме з цієї дати позивач вважається попередженим про майбутнє звільнення через скорочення штатів, суд дійшов висновку, що при його звільненні дотримано норми статті 49-2 Кодексу законів про працю України.

Посилання позивача на ту обставину, що його було звільнено на час перебування у стаціонарі, чим порушено вимоги статті 40 Кодексу законів про працю України, суд вважає необґрунтованими.

Згідно статті 40 Кодексу законів про працю України, не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Зважаючи на те, що скорочення відбулось у звязку із повною ліквідацією Головного управління МВС України в Одеській області, доводи позивача про протиправність наказу № 1609 о/с від 04.11.2015 p. з підстав прийняття його в період його тимчасової втрати працездатності до уваги суд не приймає, беручи до уваги також і пряму вказівку на це в п.11 розділу ХІ ЗУ «Про Національну поліцію».

Отже, вимога позивача про визнання незаконним та скасування наказу начальника Головного управління МВС України в Одеській області № 1609 о/с від 04 листопада 2015 року про звільнення ОСОБА_1 згідно п. 10 та 11 розділу XI Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ" у запас Збройних сил за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів) не підлягає задоволенню.

Згідно з п.23 ч.1 ст.4 КАС України похідна позовна вимога - вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Оскільки вимоги позивача про зобов'язання Головного управління Національної поліції в Одеській області призначити ОСОБА_1 на рівнозначну посаду тій, що він займав на час звільнення у слідчому відділі Приморського відділу поліції у м. Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області; вважати вимушеним, у звязку з виданням наказу № 1609 о/с від 04.11.2015p., прогул позивача та зобовязати Головне управління Національної поліції в Одеській області виплатити відповідне грошове забезпечення з моменту підписання вищевказаного наказу до моменту винесення відповідного судового рішення є похідними від вимоги про визнання незаконним та скасування наказу начальника Головного управління МВС України в Одеській області № 1609 о/с від 04 листопада 2015 року, такі вимоги не можуть бути задоволені судом за їх безпідставністю.

Також, оскільки судом встановлено відсутність підстав для скасування наказу № 1609 о/с від 04.11.2015 pоку, тобто відсутність порушення прав ОСОБА_1, суд вважає, що не підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 суму завданої моральної шкоди у розмірі 50000 (пятдесят тисяч) гривень.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, (п.58) якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "ОСОБА_2 Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Інші доводи ОСОБА_1 у своїй сукупності не спроможні вплинути на висновки суду, оскільки не спростовною є та обставина, що позивач не виявив бажання проходити службу в поліції шляхом подання відповідної заяви (рапорту).

Суд відхиляє посилання позивача на постанову Верховного суду у справі №П/811/193/16 при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин, оскільки згідно ч.5 ст.242 КАС України в чинній редакції має враховувати висновки щодо застосування норм права у постановах Верховного суду саме виходячи із підстав та предмету позову (спірних правовідносин).

Проте у постанові Верховного суду від 16.05.2018р. у справі №П/811/193/16 йшлося про недотримання гарантій обмеження звільнення для жінок, які мають дітей віком до трьох років, які згідно ч.3 ст.184 КЗпП України можуть бути звільнені виключно у разі повної ліквідації підприємства та за умови обовязкового працевлаштування.

Отже у згаданій постанові ВС обрано та застосовано норму права при задоволенні позовних вимог позивачки, що до спірних у даній справі правовідносин не може бути застосована (позивачка на момент звільнення за п.9 розділу ХІ Закону №580-VIII та п.64 «г» (скорочення штатів) 06.11.2015р. перебувала у відпустці по догляду за дитиною віком до трьох років).

Таким чином, суд вважає, що обґрунтованість позовних вимог не була підтверджена під час розгляду справи.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.ч.1.2 ст. 76 КАС України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

У відповідності до частини 2 цієї статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Згідно зі ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Розглянувши справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Одеській області, Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області про визнання незаконним та скасування наказу, зобовязання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди в межах заявлених позовних вимог, суд не вбачає підстав для його задоволення та ухвалює рішення про відмову у позові у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 241-243, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Одеській області, Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області про визнання незаконним та скасування наказу, зобовязання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. 293,295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Повний текст рішення складено та підписано 25.06.2018 року у звязку із тимчасовою непрацездатністю судді з 21.06.2018р. по 23.06.2018р. включно.

Суддя М.М. Аракелян

.