Справа № 821/1081/17
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2018-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2018 р.м.ОдесаСправа № 821/1081/17

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції: Войтович І.І.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді Турецької І.О.

суддів Стас Л.В., Косцової І.П.

за участі секретаря Скоріної Т.С.

представників:

від апелянта ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4;

від позивача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Херсонській області на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2017 року у справі за адміністративним позовом приватного підприємства «Дімакс ЛТД» до Головного управління ДФС у Херсонській області про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2017 року приватне підприємство «Дімакс ЛТД» (далі ПП «Дімакс ЛТД») звернулось до суду першої інстанції з позовом до Головного управління ДФС у Херсонській області (далі ГУ ДФС у Херсонській області), в якому просило визнати протиправними дії щодо проведення документальної позапланової перевірки після 25.04.2017 року та, відповідно, за її наслідками, визнати протиправними дії щодо складання акта перевірки №104/21-22-14-06/37542019 від 11.05.2017 року.

Також позивач просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення № від 11.07.2017 року про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 3 358 000 грн.

В обґрунтування позову підприємство зазначило, що контролюючий орган перевищив строк проведення перевірочного заходу, прийнявши протиправний наказ про продовження строків проведення документальної позапланової виїзної перевірки.

Складаючи акт перевірки та приймаючи податкове повідомлення-рішення поза межами дозволеного податковим законодавством строку, відповідач, на думку ПП «Дімакс ЛТД», діяв не в межах повноважень та не у законодавчо визначений спосіб.

Доповнюючи свої позовні вимоги, позивач проаналізував господарські операції зі своїми контрагентами, що не були визнані в акті перевірки як реальні, та наголосив на тому, що його податковий кредит підтверджений даними податкового обліку та звітності.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2017 року позов задоволено частково.

Суд визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення від 11.07.2017 року №, яким ПП «ДІМАКС ЛТД» зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в сумі 3 358 000,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог судом першої інстанції було відмовлено.

Вирішуючи справу по суті та задовольняючи позовні вимоги в частині скасування спірного податкового повідомлення-рішення, суд першої інстанції виходив із того, що позивач, здійснюючи господарську діяльність, дотримувався вимог ст. 44 Податкового кодексу України, а саме облік доходів, витрат здійснював на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дії щодо проведення документальної позапланової перевірки після 25.04.2017 року та відповідно за її наслідками також дій щодо складання акта перевірки, суд першої інстанції зазначив, що контролюючим органом фактично реалізована його компетенція на проведення перевірки та оформлення її результатів, тому оспорюванні дії не є такими, що порушують права та інтереси платника податків.

Роблячи такі висновки, суд першої інстанції також брав до уваги рішення Одеського апеляційного адміністративного суду від 09.08.2017 року, яким ПП «ДІМАКС ЛТД» було відмовлено у визнанні протиправним та скасування наказу №132 від 21.04.2017 року про продовження строку проведення документальної позапланової виїзної перевірки.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, на неповне з'ясування обставин справи, ГУ ДФС у Херсонській області в апеляційній скарзі ставить питання про скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Аргументуючи доводи апеляції, ГУ ДФС у Херсонській області наголосило на тому, що позивач, декларуючи поставку йому сільськогосподарської продукції від контрагентів, яких декларував, фактично її не отримував, а тому безпідставно здійснював її документальне оформлення.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що постачальники позивача не могли поставляти сільськогосподарську продукцію, оскільки її не придбавали та не займались її вирощуванням.

Окрім того, на думку апелянта, відповідними доказами підтверджений факт відсутності поставок з боку контрагентів позивача на зерновий склад, де зберігались придбані, останнім, зернові культури.

Представники апелянта в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримали доводи викладені в апеляції та просили її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції проти апеляційної скарги заперечила та просила рішення суду залишити без змін.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що є підстави для задоволення апеляції, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з наказом ГУ ДФС у Херсонській області від 14.07.2017 року, відповідно до приписів ст. 20, пп. 78.1.4 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України, було заплановано проведення документальної позапланової перевірки ПП «ДІМАКС ЛТД» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість по взаємовідносинам з контрагентами-постачальниками та контрагентами-покупцями за лютий, березень, липень-листопад 2016 року, та подальшого використання (реалізації) придбаних у контрагентів-постачальників ТМЦ (робіт, послуг), відображення здійснених фінансово-господарських операцій у податковій звітності з 14 квітня 2017 року, терміном 5 робочих днів.

Далі, наказом ГУ ДФС у Херсонській №312 від 21.04.2017 року було продовжено строк проведення документальної позапланової виїзної перевірки з 24 квітня 2017 року, терміном 5 робочих днів.

11.05.2017 року контролюючий орган за результатами проведення перевірки склав акт за № 104/21-22-14-06/37542019.

В акті перевірки зазначено про порушення ПП «ДІМАКС ЛТД» п.44.1, п. 44.6 ст. 44, п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України, що призвело до завищення підприємством за період із 01.11.2016 року по 30.11.2016 року відємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового періоду), різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду на загальну суму 3 358 000,0 грн.

Підставою для таких висновків стало неврахування контролюючим органом податкового кредиту позивача за операціями постачання йому сільськогосподарської продукції з боку контрагентів: ПП «Імпортавто» на суму 1 554 800,0 грн., ТОВ «Бостон Контракт» на суму 1 288 000,0 грн., ТОВ «Грант Капітал» на суму 515 200,0 грн.

11 липня 2017 року ГУ ДФС у Херсонській області прийняла податкове повідомлення-рішення № за формою «В4», яким зменшила позивачу розмір відємного значення суми податку на додану вартість, що відображений в Декларації з податку на додану вартість за листопад 2016 року на суму 3 358 000,0 грн.

Суд першої інстанції, дійшовши висновку про протиправність рішення контролюючого органу про зменшення позивачу розміру відємного значення суми податку на додану вартість, виходив із того, що наявні в матеріалах справи первинні документи щодо придбання сої у контрагентів, її зберігання та відповідно її подальша реалізація повністю відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (т.2 а.с.2-36; а.с.57-183).

Понад те, на думку суду першої інстанції, операції із придбання сої призвели до збільшення активів підприємства, які в подальшому були реалізовані, та за які, підприємством отримано прибутки, сплачено податки до бюджету.

Проведений судом апеляційної інстанції аналіз доводів апеляції та сформованої у судовому рішенні правової позиції суду першої інстанції, дозволяє зробити наступні висновки.

Частинами 1 та 2 статті 308 КАС України встановлені правила, що суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, але не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, вказаною правовою нормою беззаперечно встановлено, що законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції переглядається тільки в межах апеляції, за винятком істотного порушення норм процесуального права.

За таких умов, враховуючи неоскарження позивачем рішення суду першої інстанції в частині відмови йому в позові, колегія суддів не вбачає підстав для аналізу відповідних доводів суду, під кутом зору норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Досліджуючи доводи апеляції, колегія суддів встановила, що головним мотивом є те, що у ПП «Дімакс ЛТД» не виникло право на податковий кредит за операціями постачання йому контрагентами сої, оскільки здійснення таких господарських операцій відбувалось лише про людське око, тобто без наміру викликати юридичні наслідки та з метою одержання коштів за рахунок бюджетного відшкодування.

Провівши аналіз податкового кредиту позивача для цілей визначення об'єкта оподаткування ПДВ, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

Протягом жовтня-листопада 2016 року ПП «ДІМАКС ЛТД» як Покупцем та ПП «Імпортавто», ТОВ «Грант Капітал», ТОВ «Бостон Контракт» як Продавцями були укладені договори поставки, відповідно до яких Продавець зобовязується передати у власність Покупцю сільськогосподарську продукцію сою українського походження, врожаю 2016 року, а Покупець приймає у її власність та відповідно здійснює оплату Продавцю.

Пунктами 1,2 та 5.1. даних договорів встановлено, що товар повинен відповідати нормам і специфікаціям і дотримання вказаного обовязку покладається на Продавця.

Товар доставлявся Продавцем на умовах поставки DAT (Інкотермс - 2010), а саме на склад ТОВ «АПК» «ДОМ _ АГРО», м. Каховка.

Відповідно до вказаних умов, товар доставлявся засобами та за рахунок Продавця і право власності на товар у Покупця виникало з моменту підписання акта прийому-передачі товару або видаткових накладних (т.2 а.с.2-3,15-16, 19-21).

Постачання сої від наведених вище контрагентів позивач підтверджує видатковими, податковими накладними, даними бухгалтерського обліку за рахунками 281 та 631.

Так, підтверджуючи реальність господарської операції з ПП «Імпортавто» щодо поставки 845 тонн сої, позивач надав до перевірки видаткову накладну на суму 9 328 800,0 грн., у т.ч. ПДВ на суму 1 554 800,0 грн., відомості про реєстрацію 18.11.2016 року в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі ЄРПН) податкової накладної №3 від 04.11.2016 року (т.2 а.с.18).

Підтверджуючи реальність господарської операції від ТОВ «Грант Капітал», позивач надав видаткові накладні на поставку сої в кількості 280 тонн (т.2 а.с.9-14), відомості про реєстрацію 15.12.2016 року у ЄРПН податкових накладних, складених 30.11.2016 року на загальну суму ПДВ 515 200,0 грн.

На підтвердження реальності поставки сої з боку ТОВ «Бостон Контракт», в кількості 702 тонни, позивач надав видаткові накладні на суму 7 728 000,0 грн., у т.ч. ПДВ на суму 1 288 000,0 грн. відомості про реєстрацію 04.12.2016 року у ЄРПН податкових накладних, складених 24.11.2016 року на загальну суму ПДВ 1 288 000,0 грн.

Суд апеляційної інстанції, спираючись на наведені фактичні обставини справи, має, у цьому спорі, встановити, чи є обґрунтованими доводи контролюючого органу про те, що відомості, які містяться у первинної документації позивача, не відповідають реальному змісту господарської операції.

Аналіз податкового законодавства свідчить про наступне.

Відповідно до п.44.1 ст. 44 Податкового кодексу України (редакція чинна на момент спірних правовідносин) для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Водночас статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Пункти 198.1, 198.2, 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України (редакція чинна на момент спірних правовідносин) встановлюють, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій, зокрема з придбання або виготовлення товарів та послуг, а датою віднесення сум податку до податкового кредиту може вважатися дата отримання платником податку товарів/послуг та визначається він, виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування податкового кредиту з податку на додану вартість колегія суддів повинна перевірити доводи апелянта про те, що контрагенти позивача не мали фізичної, технічної та технологічної можливості для здійснення поставок вказаного виду сільськогосподарської продукції.

Так, апелянт стверджує та надає відповідні докази про те, що контрагент позивача ПП «Імпортавто», згідно інформації, що міститься в ЄРПН за період 2016 року, не придбавало такий товар як соя, а також не займалось вирощуванням вказаної сільськогосподарської продукції.

Основним видом діяльності даного підприємства є торгівля автомобілями та легковими автотранспортними засобами.

Також апелянт наполягає на тому, що у позивача відсутні документи щодо транспортування постачальником сільськогосподарської продукції, її якості та відповідності певним стандартам.

Окрім того, контролюючий орган наголошує на тому, що даний постачальник не задекларував за даною господарською операцією податкові зобовязання.

Суд першої інстанції, спростовуючи вказані доводи контролюючого органа погодився з поясненнями позивача, що документи, на підтвердження якості сільськогосподарської продукції, не відносяться до документів, що підтверджують податковий кредит, а у зв'язку з тим, що постачання сої здійснюється на умовах склад покупця, не було потреби підтверджувати постачання товарів.

До того ж, позивачем до суду першої інстанції був наданий статут ПП «Імпортавто» із якого вбачається, що предметом його діяльності, є в тому числі і неспеціалізована оптова торгівля (т.2 а.с.59).

Оцінюючи пояснення позивача, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апелянта про те, що у випадку з постачальником ПП «Імпортавто» відбулась імітація купівлі товару в особи, яка ніколи його не продавала, навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів.

На користь цього висновку свідчить наступні обставини.

Так, відповідно до задекларованих показників господарської діяльності ПП «Імпортавто» слідує, що підприємство не займається оптовою торгівлею, в тому числі і сільськогосподарською продукцією.

Як слідує з видаткової накладної №3 від 04.11.2016 року та картки рахунку 631 за 2016 рік ПП «Імпортавто» о 12 годині одразу поставило на користь позивача 845 тонн зерна, яке було прийнято представником позивача на склад ТОВ «АПК» «ДОМ _ АГРО» (т.2. а.с.17-18).

Зазначена обставина не може вважатися достовірною, адже таку кількість сої могли одночасно перевезти більш ніж 20 спеціалізованих для перевозки зерна вантажних автомобілів.

До вказаних висновків, суд апеляційної інстанції дійшов аналізуючи документацію позивача, яка була надана ним на підтвердження перевезення зернових культур, придбаних від перелічених вище контрагентів, від орендованого ним складу на адресу покупців.

Так, із специфікації на надання транспортних послуг вбачається, що звичайний тоннаж вантажного автомобіля для перевезення зернових культур складає 40,8 тонн.

Претензії щодо поставки позивачу сої від ТОВ «Грант Капітал» складаються в тому, що аналізом податкової інформації, що міститься в ЄРПН за 2016 рік встановлено, що дане товариство документувало придбання запчастин, будівельні, підрядні роботи та інше.

Штат ТОВ «Грант Капітал» складається із однієї особи. Розрахунки між позивачем та ТОВ «Грант Капітал» не здійснювались, оскільки був укладений договір відступлення права вимоги боргу новому кредитору ПП «Укрпромсильмаш».

Відповідно видаткових накладних поставка ТОВ «Грант Капітал» 280 тонн сої здійснювалась ним самостійно 30 листопада 2016 року, вказана продукція була прийнята представником позивача на зерновий склад ТОВ «АПК» «ДОМ _ АГРО».

Претензії щодо поставки позивачу сої в розмірі 700 тонн з боку ТОВ «Бостон Контракт», а також ТОВ «Грант Капітал» та ПП «Імпортавто» складаються в тому, що відсутні підтвердження транспортування продукції, підстави для її складського оприбуткування, підтвердження відповідності придбаної продукції відповідним стандартам.

Суд апеляційної інстанції вважає, що такі документи для підтвердження саме такого виду господарської операції, є обовязковими у звязку з наступним.

На виконання Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні», Кабінет Міністрів України затвердив типовий договір складського зберігання зерна.

Відповідно до умов типового договору, для приймання зерна кожен Поклажодавець повинен: укласти договір складського зберігання зерна з підприємством; надати товарно-транспортну накладну; при надходженні з іншого зернового складу документи, що засвідчують якість зерна.

До того ж, Поклажодавець повинен доставити зерно транспортом за власний рахунок по узгодженому сторонами графіку. Зерно має бути відповідної кондиції, без побічних запахів і незаражене шкідниками та хворобами.

При поставці зерна на зберігання Поклажодавець обов'язково на кожну партію зерна має надавати свідоцтво про вміст пестицидів, токсичних елементів, мікотоксинів та радіонуклідів і таке інше.

Зерновий склад повинен видати складські документи на зерно не пізніше наступного робочого дня після прийняття його на зберігання.

Як вбачається з акта перевірки ПП «ДІМАКС ЛТД» 20.10.2016 року уклав з ТОВ «АПК» «ДОМ _ АГРО» договір складського зберігання зерна №1, де виступає Поклажодавцем, а ТОВ «АПК» «ДОМ _ АГРО» виступає Зерновим складом.

Відповідно до умов цього договору Поклажодавець зобовязаний передати зернові та/або олійні культури врожаю 2016 року, а Зерновий склад зобовязаний прийняти зерно на зберігання та повернути його Поклажодавецеві.

Якість зерна, переданого на зберігання повинна відповідати вимогам державним стандартів та базисним кондиціям.

Далі, вказаний договір встановлює, що Поклажодавець доставляє своїм транспортом і за свій рахунок Зерно, яке не гріється, без стороннього запаху, ознак псування і зараженості, за якостями, що відповідають державним стандартам, в супроводі наступних документів:

товарно -транспортної накладної, за формою №1 - СГ або іншою формою;

свідоцтва про вміст пестицидів, токсичних елементів, карантинного сертифікату (при надходженні з інших областей);

фітосанітарного сертифікату (при імпорті продукції);

свідоцтва про зміст ГМО на кожну партію зерна, відповідно до умов п.5.1 даного договору.

Зерновий склад бере на себе обовязок надати Поклажодавецеві послуги із зберігання зерна для уникнення його псування і втрати якості.

Строк зберігання зерна визначається в специфікаціях до договору.

Отже, положення договору складського зберігання зерна встановлюють таку обовязкову вимогу, як те, що соя приймається на склад виключно від Поклажодавця за умови надання ним відповідних документів, у тому числі товарно-транспортної накладної і документів, що підтверджують якість сої.

Водночас зі змісту договорів слідує, що контрагентами позивача поставка сої на склад здійснювалась на умовах поставки DAT Инкотермс 2010, а це означає, що продавець вважається таким, що виконав свої обовязки тільки тоді, коли товар розвантажений з прибулого транспортного засобу та наданий в розпорядження покупця в узгодженому терміналі.

Видаткові накладні свідчать про те, що сою на зерновий склад безпосередньо поставляли контрагенти позивача, а саме продавці.

Очевидно, що така поставка суперечить умовам договору складського зберігання ПП «ДІМАКС ЛТД», адже зерновий склад не мав право приймати будь-яке зерно від вказаних осіб за відсутністю договору зберігання.

На підтвердження того, що ТОВ «АПК» «ДОМ _ АГРО» від контрагентів позивача не отримувало зернові культури свідчить його відповідь на запит контролюючого органу про те, що за спірний період, тобто листопад 2016 року ПП «ДІМАКС ЛТД» на підставі договору зберігання зерна завезено 468 220 кг сої нестандартної, врожаю 2016 року.

Далі, Зерновий склад зазначає, що відповідно до наявних у них товарно-транспортних накладних, перевізником був ФГ «Юкос і К», постачальником ПП «ДІМАКС ЛТД», вантажоодержувачем ПП «ДІМАКС ЛТД» (т.2 а.с.323-325).

Отже, як наслідок, слідує висновок, що ПП «ДІМАКС ЛТД» не отримував від ПП «Імпортавто», ТОВ «Грант Капітал» та ТОВ «Бостон Контракт» сою у загальній кількості 1 825 тонн, адже за межами Зернового складу це неможливо, а постачання безпосередньо на сам склад не підтверджено документально.

Верховний Суд України у своєї постанові №820/12960/13-а акцентував увагу на тому, що презумпція добросовісності платника податків означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об'єктивно відтворюють господарські операції, що є об'єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов'язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом.

У площині процесуального регулювання презумпції добросовісності платника податків, відповідає обов'язок доведення контролюючим органом правомірності прийнятого рішення в судовому процесі, порушеному за позовом платника податків про скасування рішення як неправомірного. У разі надання контролюючим органом доказів, які спростовують дійсність чи повноту даних поданої платником податків податкової звітності, платник податків, відповідно до встановленого частиною 1 ст.71 КАС України (редакція, чинна на дату постановлення судового рішення) обов'язку кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, повинен довести наявність законних підстав, для врахування задекларованих в податковому обліку даних при визначені суми його податкового обов'язку.

Оцінюючи докази, надані сторонами, суди повинні мати на увазі, що сам факт наявності у позивача податкових накладних та інших облікових документів, виписаних від імені постачальника, не є безумовним доказом реальності господарських операцій з ним, якщо інші обставини свідчать про недостовірність інформації в цих документах, а також те, що для податкового обліку значення має саме факт поставки тим постачальником, який вказаний в первинних документах, наданих платником податків на підтвердження задекларованих сум податкового кредиту.

Обов'язок суду встановити дійсні обставини справи при розгляді адміністративного позову безвідносно до позиції сторін випливає з офіційного з'ясування обставин справи як принципу адміністративного судочинства, закріпленого нормами статті 7, частин 4 та 5 ст. 11 КАС України (у редакції, чинній до внесення змін законом України від 03.10.2017) та закріплено також у частині 4 ст. 9 КАС України (у редакції, чинній після внесення змін законом України від 03.10.2017).

Беручи до увагу вказаний правовий висновок суду вищої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, дослідивши докази у справі, зробив висновки, які їм суперечать, оскільки помилково відхилив такі доводи ГУ ДФС у Херсонській області, як неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, про те, що відомості, які містяться в первинних документах, недостовірні та суперечливі і є наслідком укладення нікчемних правочинів.

Правову позицію про те, що недоведеність фактичного здійснення господарської операції (нездійснення операції) позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди, навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв'язку з цим юридично дефектних первинних документів, зробив у своєму рішенні від 20.02.2018 року Верховний Суд у справі за №809/117/13-а.

Згідно з ч. 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладених в постановах Верховного Суду.

За таких умов, рішення суду першої інстанції відповідно до п.3 ч.1 ст. 317 підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Херсонській області задовольнити.

Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2017 року скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову приватного підприємства «Дімакс ЛТД» до Головного управління ДФС у Херсонській області про скасування податкових повідомлень-рішень відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Доповідач - суддя І.О. Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя І.П. Косцова

Повне судове рішення складено 25.06.2018 року.