Справа № 295/1229/18
Суддя: Чішман Л. М.
Дата ухвалення: 2018-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №295/1229/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2018 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

Головуючого судді Чішман Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Білінської Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області старшого лейтенанта ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить постанову серії БР №193754 від 23.01.2018 року про накладення на ОСОБА_3 адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення визнати протиправною та скасувати; справу про адміністративне правопорушення відносно позивача закрити. В обгрунтування позову позивач вказав, що вважає оскаржувану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню. Пояснив, що вказаного правопорушення не вчиняв, а інспектором визначене правопорушення, якого не існує в Правилах дорожнього руху. Постанова є незаконною тому, що винесена на місці зупинки, а не в приміщенні управління поліції та з порушенням процедури розгляду адміністративного провадження. Також позивач вказав про те, що на підставі п. 13.1 ст. 13 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» він звільнений від даного виду страхування та від укладення договору про таке страхування, тому він не можу бути притягнутий до адміністративної відповідальності за відсутність полісу страхування.

16.03.2018 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву де представник посилаючись на те, що обставини, зазначені в адміністративному позові не відповідають дійсності, позивач намагається уникнути адміністративної відповідальності, просив відмовити в задоволенні позову за безпідставністю.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив задовольнити з підстав викладених в адміністративному позові.

В судовому засіданні відповідач підтримав письмові заперечення приєднані до матеріалів справи.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 23.01.2018 року інспектором роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області ДПП ОСОБА_2 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР №193754, якою до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн., за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121, ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Адміністративні правопорушення полягали в тому, що номерний знак на транспортному засобі, яким керував позивач, був недостатньо освітленим, та позивачем не було предявлено поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Частиною шостою ст. 121 КУпАП передбачено відповідальність за керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в установленому порядку, його експлуатація без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим.

Згідно п. 2.9 Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обовязковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Інспектором Микитюком А.І. у постанові зазначено, що номерний знак був недостатньо освітленим, що на його думку було підставою для притягнення до адміністративної відповідальності.

Проте, проаналізувавши викладені вище норми можна зробити висновок про те, що за змістом ч. 6 ст. 121 КУпАП адміністративна відповідальність настає у тому випадку, якщо, зокрема, номерний знак транспортного засобу є неосвітленим.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутністьобставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч.ч. 1-2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідачем долучено до матеріалів справи диск з відеозаписом подій з нагрудної відеокамери інспектора, проте представник відповідача не наполягав на його огляді в судовому засіданні. Інших доказів, які підтверджували факт вчинення адміністративного правопорушення щодо експлуатації транспортного засобу з номерним знаком, що не дозволяє чітко визначити його символи з відстані двадцяти метрів чи неосвітленим номерним знаком суду не надано.

Частиною першою ст. 126 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

Відповідно до п. 13.1 ст. 13 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», учасники бойових дій та інваліди війни, що визначені законом, інваліди I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним інваліду I групи, у його присутності, звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України.

Разом з тим, рішенням Конституційного суду України від 23.12.2014 року № 7-рп 2014 у справі № 1-6/2014 щодо тлумачення положень пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» керуючись ст. 147, 150, 153 Конституції України , статтями 45, 51, 62, 66, 67, 69, 95 ЗУ «Про КСУ» , пунктом 1 параграфу 51 Регламенту КСУ, КСУ було ухвалено рішення: «В аспекті конституційного звернення положення пункту 13.1 статті 13 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року № 1961 - IV змінами необхідно розуміти так що транспортними засобами , які належать учасникам бойових дій, інвалідам війни та інвалідам І групи, є такі наземні транспортні засоби, якими зазначені особи володіють як на праві власності так і на будь-якій іншій правовій підставі». У мотивувальній частині цього рішення зазначено: «… таким чином КСУ вважає, що згідно з пунктом 13.1 статті 13 Закону України № 1961 транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій та інвалідам війни, що визначені законом інвалідами І групи, є такі наземні транспортні засоби, якими вони володіють не тільки на праві власності, а й на будь-якій іншій правовій підставі».

Встановлено, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії АА №263507, виданим 27.07.2015 року безтерміново (а.с. 7).

З урахуванням викладеного, а також Рішення Конституційного суду України від 23.12.2014 року № 7-рп 2014 у справі № 1-6/2014, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 не був зобовязаний предявляти поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, підстав для винесення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП у інспектора Микитюка А.І. не було.

Вимогами статті 280 КУпАП передбачено, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення субєкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи те, що відповідачем не доведено факту вчинення адміністративного правопорушення, суд приходить до висновку про незаконність та необґрунтованість постанови серії БР №193754 від 23.01.2018 року, необхідність її скасування та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Щодо посилання ОСОБА_1 у позові щодо місця розгляду справи про адміністративне правопорушення, суд зазначає наступне.

Частина перша ст. 222 КУпАП України визначає перелік справ адміністративні правопорушення, які можуть розглядати органи Національної поліції, а саме: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 89, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, пята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга, третя і пята статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та пята статті 133, частини третя, шоста, восьма, девята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, частини шоста і сьома статті 152-1, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 192, 194, 195).

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 278 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80, 81, 121 - 126, 127-1 - 129, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130 і статтею 139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.

Конституційний Суд України у рішенні від 26.05.2015 № 5-рп/2015 по справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення у пункті 2.4 мотивувальної частини цього рішення зазначив, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України. Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що словосполучення «за місцем його вчинення», яке міститься в положенні частини першої статті 276 Кодексу, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Конституційний Суд України у пункті 2.3 мотивувальної частини вказаного рішення зазначив, що у частинах першій, другій статті 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Проте, вказане Рішення Конституційного Суду України ухвалено до внесення змін до законодавства про адміністративні правопорушення Законом України від 14.07.2015 №596-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху», яким розширено перелік випадків, коли протокол про адміністративні правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення.

Таким чином, розгляд справи про адміністративне правопорушення, проведений за місцем вчинення такого правопорушення, було проведено відповідачем у відповідності до чинного законодавства.

Керуючись ст. ст. 242-246 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до інспектора роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області старшого лейтенанта ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити.

Постанову інспектора роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області ДПП ОСОБА_2 винесену 23.01.2018 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР №193754, якою до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн., за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121, ч. 1 ст. 126 КУпАП скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Богунський районний суд м.Житомира протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.М. Чішман