Справа № 199/2510/17(2-а/199/112/17)
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2018-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

19 червня 2018 рокусправа № 199/2510/17(2-а/199/112/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючий суддя: Ясенова Т.І.
судді: Суховаров А.В. Головко О.В.

секретар судового засідання: Троянов А.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2017 року (суддя суду 1 інстанції Скрипник О.Г.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Органу реєстрації відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради, третя особа - ОСОБА_2 , Територіальна громада в особі Дніпровської міської ради про визнання в реєстрації проживання протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Органу реєстрації відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради, третя особа - ОСОБА_2 , Територіальна громада в особі Дніпровської міської ради, в якому просила визнати рішення органу реєстрації відділу формування та ведення реєстру територіальної громади департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради від 11.11.2016 про відмову в реєстрації ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 протиправною. Зобов`язати орган реєстрації відділу формування та ведення реєстру територіальної громади департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради здійснити реєстрацію за місцем проживання ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 .

Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2017 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що згідно довідки ВАТ «Енергопостачальна компанія «Дніпрообленерго» від 06.05.2010 №3611 ОСОБА_2 є наймачем квартири за адресою АДРЕСА_1 згідно договору від 12.02.2007 і постійно з 2000 року там проживає разом з родиною.

11.11.2016 позивач отримала відмову відповідача у реєстрації її за місцем проживання за адресою АДРЕСА_1 , на підставі ненадання необхідних документів або інформації, передбачених п. 18.4 Правил реєстрації місяця проживання, затверджених 02.03.2016 постановою КМУ №207, однак ненадання яких саме документів не вказано.

На думку позивача, факт законного та постійного проживання в квартирі АДРЕСА_2 , доведено, що свідчить про обґрунтованість та доведеність позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу третя особа - ОСОБА_2 , підтримує доводи викладені в апеляційній скарзі, та просить її задовольнити, скасувавши рішення суду першої інстанції.

Представник позивача у судовому засіданні підтримує доводи, викладені в апеляційній скарзі, наполягає на її задоволенні.

Представник третьої особи - Дніпровської міської ради заперечує проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на її безпідставність, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неприбуття суду не повідомлено. Правом подати відзив на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

Відповідно до частини 1 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено, що 17.04.2000 року на підставі договору купівлі-продажу №12 ВАТ «Енергопостачальна компанія Дніпрообленерго» стало власником квартири за адресою АДРЕСА_1 . (а.с. 6-8)

Між ОСОБА_2 , яка була працівником підприємства у період з 23.03.1972 по 29.12.2014, та ВАТ «Енергопостачальна компанія Дніпрообленерго», 01.11.2001 року було укладено договір найму вищезазначеної квартири, яку передано в користування на підставі акту від 01.11.2001.

05 березня 2002 року відповідно до ордеру № 50 ОСОБА_2 , отримала право на зайняття двокімнатної квартири за адресою АДРЕСА_1 .

12.02.2007 року між ОСОБА_2 та ВАТ «Енергопостачальна компанія Дніпрообленерго» було укладено договір найму квартири за адресою АДРЕСА_1 . (а.с. 16-17)

Позивач - ОСОБА_1 є дружиною є дружиною ОСОБА_3 , який в свою чергу є рідним сином ОСОБА_2 .

10.11.2016 року ОСОБА_1 звернулась з заявою до органу реєстрації відділу формування та ведення реєстру територіальної громади ДАДП ДМР, про реєстрацію місця проживання за адресою АДРЕСА_1 посилаючись на те, що в квартирі вона мешкає з 01.11.2001 року, однак раніше зареєструватись в спірній квартирі не мала змоги, в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів у Наймодавця та судову тяганину стосовно права власності відносно будинку АДРЕСА_3 .

Проте, 11.11.2016 року відділом формування та ведення реєстру територіальної громади департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської Міської Ради було відмовлено ОСОБА_1 в реєстрації місця проживання за адресою АДРЕСА_1 з посиланням на те, що заявником не надано необхідних документів або інформації, передбачених п.18.4 Правил реєстрації місця проживання, затверджених 02.03.2016 року постановою КМУ №207.

Статтею 3 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно статті 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки.

Згідно статті 65 ЖК України наймач вправі вселити в займане ним жиле, приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселились в жиле приміщення як члені сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї користування жилим приміщенням.

Положеннями статті 61 ЖК України встановлено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою,

Відповідно до частини 1 статті 816 ЦКУ у договорі найму житла мають бути вказані особи, які проживатимуть разом із наймачем. Ці особи набувають рівних з наймачем прав та обов`язків щодо користування житлом.

Відповідно до матеріалів справи, 12.02.2007 року між ОСОБА_2 та ВАТ «Енергопостачальна компанія Дніпрообленерго» було укладено договір найму квартири за адресою АДРЕСА_1 . (а.с. 16-17)

Правила та підстави реєстрації місця проживання особи встановлено Правилами реєстрації місця проживання, затвердженими 02.03.2016 року постановою КМУ №207.

Відповідно до п.18.4 Правил реєстрації місця проживання, затверджених 02.03.2016 року постановою КМУ №207 для реєстрації місця проживання особа або її представник подає: документи, що підтверджують: право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників).

Положеннями статті 6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.

Для реєстрації особа або її представник подає органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг):

- письмову заяву;

- документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження;

- квитанцію про сплату адміністративного збору;

- документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації;

- військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).

Забороняється вимагати для реєстрації місця проживання подання особою інших, ніж передбачених цією статтею, документів.

Відповідно до статті 9-1 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» орган реєстрації відмовляє в реєстрації або знятті з реєстрації місця проживання, якщо:

- особа не подала передбачені цим Законом документи або інформацію;

- у поданих особою документах містяться недостовірні відомості або подані нею документи є недійсними;

- для реєстрації або зняття з реєстрації звернулася особа, яка не досягла 14-річного віку.

Рішення про відмову приймається в день звернення особи. Заява про реєстрацію чи зняття з реєстрації місця проживання повертається особі із зазначенням у ній причин відмови.

Матеріалами справи підтверджено, що підставою для відмови у реєстрації місця проживання позивачу вказано те, що особа не подала необхідних документів, або інформації, а саме: документи, передбачені п. 18.4.(а. с. 5 зворотній бік)

З викладеного вбачається, що відповідач, при прийнятті рішення про відмову ОСОБА_1 у реєстрації місця проживання, не вказав які саме документи не були надані позивачем, пославшись на загальну норму пункт 18.4.

При цьому, за твердженням позивача всі документи необхідність подання яких передбачено законодавством, позивачем було подано державному реєстратору.

Враховуючи встановлені обставини справи, оцінивши докази у справі в їх сукупності та норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Органу реєстрації відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради про відмову у реєстрації ОСОБА_1 місця проживання не вмотивовано, прийнято без обґрунтування підстав для його відмови, без зазначення переліку необхідних для відповідної реєстрації документів, які позивачем на думку відповідача не було надано.

Відповідно до частини 2 статті 11 КАС України (в редакції на час звернення позивача до суду з позовом), суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

За приписами частини 2 статті 5 КАС України (в редакції, що набрала чинності 15.12.2017) захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

За вказаних обставин, колегія суддів вважає за необхідне частково задовольнити апеляційну скаргу та позовні вимоги шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про реєстрацію місця проживання з наданими документами та прийняти рішення в порядку та строки встановлені чинним законодавством.

Згідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи встановлені обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, допущено порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 317, 321,322, 327, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2017 року у справі № 199/2510/17 (2-а/199/112/17) скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Органу реєстрації відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради, третя особа - ОСОБА_2 , Територіальна громада в особі Дніпровської міської ради задовольнити частково.

Визнати рішення органу реєстрації відділу формування та ведення реєстру територіальної громади департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради від 11.11.2016 про відмову в реєстрації ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 протиправним.

Зобов`язати Орган реєстрації відділу формування та ведення реєстру територіальної громади департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про реєстрацію місця проживання за адресою АДРЕСА_1 .

У задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Постанова набирає законної сили з 19.06.2018 року, та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 26.06.2018.

Головуючий: Т.І. Ясенова

Суддя: А.В. Суховаров

Суддя: О.В. Головко