Справа № 2а-0770/4032/12
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2018-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

19 червня 2018 року

Київ

справа №2а-0770/4032/12

касаційне провадження №К/9901/820/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Бившевої Л.І.,

суддів: Шипуліної Т.М., Хохуляка В.В.,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Плосківський завод мінеральних вод» (далі - Товариство, позивач) на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.01.2013 (головуючий суддя - Савицька Н.В., судді - Довга О.І., Шавель Р.М.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Плосківський завод мінеральних вод» до Свалявської міжрайонної державної податкової інспекції Закарпатської області ДПС (далі - Інспекція, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

УСТАНОВИВ:

У листопаді 2011 року Товариство звернулось до суду із позовом до Інспекції, у якому просило визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення від 25.06.2011 № та № .

На обґрунтування позовних вимог зазначило, що податкові повідомлення-рішення винесені з порушенням норм чинного законодавства, оскільки Товариство має усі необхідні первинні бухгалтерські документи, які дають йому право на формування валових витрат та податкового кредиту по господарських операціях з ПП «Універсалбуд». Також Товариство послалась на те, що оскільки Інспекція не надала доказів ухвалення судом обвинувального вироку відносно директора ПП «Універсалбуд» - ОСОБА_2, то відсутні законні підстави вважати доведеним факт спрямованості правочину на порушення публічного порядку. Крім іншого, Товариство вказало, що постановами Свалявського районного суду від 27.07.2011 відмовлено у притягненні директора та начальника служби обліку та звітності Товариства до адміністративної відповідальності у зв'язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Закарпатський окружний адміністративний суд постановою від 07.06.2012 позов задовольнив повністю: визнав протиправними та скасував податкові повідомлення-рішення Інспекції від 25.06.2011 № та №. Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що господарські операції, здійснені між позивачем та ПП «Універсалбуд» у березні 2010 року, підтверджуються документами, які відповідають вимогам, що встановлені Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», тоді як акт перевірки не містить об'єктивного аналізу господарських операцій, а ґрунтується на припущеннях про те, що вони не могли відбутись.

Львівський апеляційний адміністративний суд постановою від 30.01.2013 рішення суду першої інстанції скасував і ухвалив нове, яким у задоволенні позову відмовив. Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що реальність здійснення господарських операцій між позивачем та ПП «Універсалбуд» не підтверджуються представленими документами, а дії позивача спрямовані виключно на отримання податкової вигоди, оскільки постановою Сихівського районного суду міста Львова від 29.12.2011 року у кримінальній справі № 1-104/11, якою ОСОБА_2 було звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої статтею 27, частиною третьої статті 28, частиною другою статті 205 Кримінального кодексу України, на підставі пункту «в» статті 1, статті 6 Закону України «Про амністії у 2011 році», було встановлено, що ОСОБА_2 - директор ПП «Універсалбуд» у період з 2009 року по 2010 рік, діючи у співучасті з іншими особами, зареєстрували та використовували на території Львівської області підприємства з ознаками фіктивності з метою прикриття незаконної діяльності.

Товариство оскаржило рішення суду апеляційної інстанції до Вищого адміністративного суду України, який ухвалою від 07.03.2013 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою та витребував матеріали справи із суду першої інстанції. В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник вказує на те, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки постанова Сихівського районного суду міста Львова від 29.12.2011 року у кримінальній справі № 1-104/11 є рішенням суду про звільнення підсудних від кримінальної відповідальності із застосуванням амністії і не містить покликань на розглядувані господарські операції між позивачем та ПП «Універсалбуд».

Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 02.06.2016 №1401-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, статтю 125 Конституції України викладено в редакції, згідно з якою Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України.

Згідно з пунктом 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року №1402-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, з дня початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, Верховний Суд України, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищий господарський суд України, Вищий адміністративний суд України припиняють свою діяльність та ліквідуються у встановленому законом порядку.

Відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, постановою Пленуму Верховного Суду від 30.11.2017 № 2 «Про визначення дня початку роботи Верховного Суду» днем початку роботи Верховного Суду визначено 15.12.2017.

Законом України від 03.10.2017 №2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017, Кодекс адміністративного судочинства викладено в новій редакції.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями у справі визначено склад колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: Бившева Л.І. (суддя-доповідач, головуючий суддя), Хохуляк В.В., Шипуліна Т.М.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017) касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 14.06.2018 прийняв касаційну скаргу Товариства до провадження та призначив справу до розгляду у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на 19.06.2018.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду перевірив наведені у касаційній скарзі доводи та дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У справі, що розглядається, суди встановили, що у березні 2010 року на підставі усної домовленості позивач придбав у ПП «Універсалбуд» товар - гвинтову пару та ремкомплект згідно податкових та видаткових накладних товар. Оплата за поставлений товар здійснювалась в порядку безготівкового розрахунку.

Інспекція провела документальну позапланову невиїзну перевірку Товариства щодо підтвердження відомостей, отриманих від особи, яка мала правові відносини з ПП «Універсалбуд» за березень 2010 року, за результатами якої був складений акт № 67/712300/01730673 від 07.06.2011, за висновками якого встановлено порушення Товариством вимог: пункту 5.1 статті 5, підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5, підпункту 11.2.1 пункту 11.2 статті 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», пунктів 1, 2 статті 215, пунктів 1, 5 статті 203, частин першої, другої статті 216, статті 228 Цивільного кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток за березень 2010 року на суму 8680,00 грн.; вимог підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7, підпункту 7.7.2 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», пунктів 1, 2 статті 215, пунктів 1, 5 статті 203, частин першої, другої статті 216, статті 228 Цивільного кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість за березень 2010 року на суму 6944,00 грн.

Зокрема, в акті перевірки було вказано, що позивач неправомірно сформував валові витрати та податковий кредит по господарських операціях з ПП «Універсалбуд», оскільки фінансово-господарська діяльність зазначеного підприємства здійснюється поза межами правового поля, з огляду на те, що СВ ПМ ДПА у Львівській області розслідується кримінальна справа № 179-0467, порушена відносно ОСОБА_2 за ознаками злочинів, передбачених статтею 27, частиною другою статті 205, частиною 2 статті 366 Кримінального кодексу України, та пособництві в умисному ухиленні від сплати податків в особливо великих розмірах. В процесі досудового слідства у кримінальній справі було встановлено, що у період 2009-2010 років на території Львівської області ОСОБА_2 - директор ПП «Універсалбуд», діючи у співучасті та разом з іншими невстановленими особами, зареєстрували, придбали та використовували низку підприємств з ознаками фіктивності з метою незаконної діяльності, що виразилось у внесенні службовими особами до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, з подальшим наданням їх реально діючим суб'єктам підприємницької діяльності для незаконного формування податкового кредиту, а також конвертацію безготівкових коштів в готівкові.

На підставі вказаного акта перевірки Інспекція 25.06.2011 прийняла податкові повідомлення-рішення: № , яким збільшила Товариству суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на 10850,00 грн., з яких 8680,00 грн. - за основним платежем, 2170,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); № , яким збільшила Товариству суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 8680,00 грн., з яких 6944,00 грн. - за основним платежем, 1736,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

За визначенням, наведеним у пункті 5.1 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Згідно з підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до складу валових витрат включаються Суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Відповідно до абзацу 4 підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Положеннями підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з абзацом 1 підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов'язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

За змістом частин першої та другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення валових витрат та податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов'язаний суб'єкт владних повноважень.

Разом з тим відповідно до принципу змагальності суб'єкт господарювання зобов'язаний заперечувати проти доводів суб'єкта владних повноважень.

У справі, що розглядається, суд апеляційної інстанції встановив, що первинні бухгалтерські документи, які надані позивачем, не відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та не являються такими, що підтверджують факт придбання товару у ПП «Універсалбуд», оскільки у матеріалах справи наявна копія постанови Сихівського районного суду міста Львова від 29.12.2011 року у кримінальній справі № 1-104/11, відповідно до якої ОСОБА_2, обвинуваченого у скоєнні злочинів, передбачених частиною третьою статті 27, частиною третьої статті 28, частиною другою статті 205 Кримінального кодексу України (створення та використання ряду фіктивних підприємницьких структур, у тому числі й ПП «Універсалбуд»), було звільнено від кримінальної відповідальності на підставі пункту «в» статті 1, статті 6 Закону України «Про амністії у 2011 році».

Ця обставина була правомірно врахована судом апеляційної інстанції, оскільки статус фіктивного підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, навіть за формального підтвердження її первинними документами.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що первинні документи, які стали підставою для формування податкового кредиту та валових витрат, виписані контрагентом, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів.

Таким чином, доводи Товариства, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків, наведених у постанові Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.01.2013, оскільки суд апеляційної інстанції правильно застосував норми матеріального права до встановлених у справі правовідносин, а тому у задоволенні його касаційної скарги слід відмовити. Посилання Товариства на відсутність саме обвинувального вироку стосовно директора ПП «Універсалбуд» - ОСОБА_2 є безпідставними, оскільки наявність судового рішення, прийнятого за результатами розгляду кримінальної справи про злочин, предметом якої є податки, збори, а саме - рішення про закриття кримінальної справи за нереабілітуючими підставами щодо ОСОБА_2, свідчить про нереальність господарських операцій між позивачем і ПП «Універсалбуд» та, як наслідок, неправомірність формування позивачем валових витрат та податкового кредиту по господарських операціях з вказаним контрагентом.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15.12.2017) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15.12.2017) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи зазначене, касаційна скарга Товариства підлягає залишенню без задоволення, а постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.01.2013 - без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 349, ст. 350, ч.ч. 1, 5 ст. 355, ст.ст. 356, 359, підпунктом 4 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Плосківський завод мінеральних вод» залишити без задоволення, а постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.01.2013 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду Л.І. Бившева

В.В. Хохуляк

Т.М. Шипуліна