Справа № 344/4113/15-а
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2018-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

26 червня 2018 року

м. Київ

справа №344/4113/15-а

адміністративне провадження №К/9901/10624/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді Мороз Л.Л.,

суддів: Бучик Ю.А., Гімона М.М., -

розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у касаційній інстанції адміністративну справу № 344/4113/15-а

за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську (далі - управління ПФУ) про визнання дій протиправними та зобов'язання до вчинення дій, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1

на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 червня 2015 року у складі судді Бабій О.М. та

ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2016 року у складі колегії суддів: головуючого судді Бруновської Н.В., суддів Каралюса В.М., Улицького В.З., -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила:

- визнати протиправним дії управління ПФУ щодо зменшення відсоткового відношення при перерахунку пенсії на виконання рішення суду;

- зобов'язати управління ПФУ перерахувати та виплачувати пенсію із застосуванням 90 відсотків від суми заробітної плати на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування з дати, зазначеної в постанові Іваново-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 серпня 2014 року;

- зобов'язати управління ПФУ при подальших перерахунках враховувати відсоткове відношення в розмірі 90 відсотків від суми заробітної плати на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що пенсійний орган провів перерахунок пенсії позивача на виконання рішення суду з порушенням вимог чинного законодавства, чим порушено її права.

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області постановою від

11 червня 2015 року відмовив в задоволенні позовних вимог.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції керувався тим, що оскільки за правилами статті 37-1 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-XII «Про державну службу» (далі - Закон № 3723-XII) перерахунок пенсії здійснюється на момент виникнення такого права на перерахунок пенсії, а такий момент в даних правовідносинах виник за рішенням суду з визначеною датою проведення перерахунку - 08 травня 2014 року, тому положення статті 37 Закону № 3723-XII мають застосовуватись в тій редакції, яка чинна на час проведення перерахунку пенсії, а не призначення.

Львівський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 14 вересня 2016 року залишив без змін рішення суду першої інстанції.

При цьому, своє рішення суд апеляційної інстанції мотивував тим, що в порядку здійснення судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах не передбачено звернення позивача з окремим позовом щодо зобов'язання виконання судового рішення по іншій справі, тому дійшов висновку про те, що позивач під час звернення до суду обрав неправильний спосіб захисту порушеного права а тому, відсутні підстави для задоволення позову.

30 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Іванов-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 червня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2016 року, ухвалити нове рішення - про задоволення позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що норми статті 37 Закону № 3723-XII в редакції Закону України від 27 березня 2014 року № 1166-VII «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» (далі - Закон № 1166-VII) застосовуються лише для призначення пенсії держслужбовцям, що звернулись за її призначенням після набрання чинності вказаним законом, тобто після 01 травня 2014 року, а не для перерахунку уже призначеної пенсії. При цьому позивачу пенсію призначено у 2009 році з розрахунку 90 % від заробітної плати, і в такому ж відсотковому значенні вона повинна виплачуватись з 08 травня 2014 року. До того ж зазначила, що посилання суду апеляційної інстанції на статтю 267 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є безпідставним, оскільки відповідач фактично виконав рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 березня 2014 року, однак відсоткове відношення притінено із застосуванням Закону № № 1166-VII.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 04 жовтня 2016 року відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою та витребував матеріали справи.

Відповідач заперечень на касаційну скаргу не подав.

15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким КАС України викладено в новій редакції.

Пунктом 4 частини першої розділу VII «Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (частини третя статті 3 КАС України).

Касаційний адміністративний суд заслухав доповідь судді-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, та, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Суди встановили, що ОСОБА_1 є пенсіонером та з 03 листопада 2009 року отримує пенсію державного службовця відповідно до Закону № 3723-XII. Однак, при призначенні пенсії не були враховані виплачені їй суми матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, внаслідок чого пенсія виплачується в меншому розмірі.

Стаж позивачки на державній службі становить 23 роки, тому пенсію їй було призначено у розмірі 90 відсотків від суми заробітної плати.

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 серпня 2014 року у справі № 876/8504/14 позов задоволено частково: визнано неправомірними дії відповідача щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні перерахунку та виплаті пенсії державного службовця з урахуванням сум виплаченої допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги; зобов`язано управління ПФУ провести позивачу перерахунок пенсії державного службовця з 08 травня 2014 року з врахуванням сум виплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення та допомоги на вирішення соціально-побутових питань та виплатити недоплачену суму пенсії з урахуванням фактично отриманих ним сум, починаючи з 08 травня 2014 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У березні 2015 року позивач звернулася до відповідача з приводу виконання зазначеного рішення суду від 12 серпня 2014 року та отримала 16 березня

2015 року відповідь про те, що на виконання вказаного судового рішення проведено перерахунок розміру пенсії позивача, з урахуванням вимог статті

37 Закону № 3723-XII в редакції Закону, що діяла на дату з якої проводиться перерахунок пенсії на виконання рішення суду тобто, в розмірі 70 відсотків від заробітку, а не 90 відсотків.

Дослідивши спірні правовідносини, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За правилами частини першої статті 37 Закону № 3723-XII (в редакції, чинній на момент проведення перерахунку з 08 травня 2014 року) пенсія державним службовцям призначається в розмірі 70 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 70 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до частини другої статті 37 Закону № 3723-XII [в редакції, чинній на час призначення пенсії (03 листопада 2009 року)] пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі. Частиною п'ятою вказаної статті передбачено, що за кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати.

Отже, з урахуванням стажу роботи на державній службі позивач отримувала пенсію у розмірі 90 відсотків від заробітку.

У рішенні від 5 квітня 2001 року Конституційний Суд України зазначив, що Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до частини першої статті 9 КАС України ( в редакції чинній на момент ухвалення оскаржуваних рішень) суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів зазначає, що оскільки перерахунок пенсії позивачу пов'язаний з переглядом розміру вже призначеної їй пенсії та здійснюється на підставі судового рішення, при визначенні розміру не може поширюватися законодавство, яке прийняте після призначення вказаної пенсії, крім випадків покращення становища позивача.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї ж категорії міститься у постанові Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 564/2288/16-а.

Отже, застосувавши відсоток - 70 при визначенні розміру пенсії після проведення перерахунку, відповідач порушив право позивача, оскільки при призначенні пенсії первісно встановлено для її обрахунку розмір 90 відсотків від заробітку.

Крім того, на думку колегії суддів, суд апеляційної інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що оскільки фактично позивач не погоджується з діями пенсійного органу щодо проведеного перерахунку його пенсії, то це є підставою для звернення до суду у порядку, передбаченому статтею 267 КАС України, адже за змістом останньої позивач, на користь якого ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду, й аналіз наведених норм дає підстави вважати, що саме позивач має право обирати спосіб захисту свого порушеного або невизнаного права.

Колегія суддів вважає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Водночас, вимога позивача зобов'язати управління ПФУ вчиняти певні дії в майбутньому не може бути задоволена, оскільки захисту підлягає тільки порушене право

З урахуванням викладеного, колегія суддів Верховного Суду вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на мотиви викладені у цій постанові.

Відповідно до частини першої та третьої статті 351 КАС України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Оскільки вирішуючи спір суди першої та апеляційної інстанції неправильно розтлумачили положення статті 37 Закону № 3723-XII та застосували її редакцію, яка не підлягала застосуванню, тому на думку колегії суддів ухвалені рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись пунктом 4 частини першої Розділу VII Перехідних положень, статтями 242, 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від

11 червня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Частково задовольнити позовні вимоги.

Визнати протиправним дії управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську щодо зменшення відсоткового значення при перерахунку пенсії на виконання постанови Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 серпня 2014 року у справі № 876/8504/14.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську перерахувати та виплачувати пенсію із застосуванням 90 відсотків від суми заробітної плати на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування з дати, зазначеної в постанові Іваново-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 серпня 2014 року у справі № 876/8504/14.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

Л.Л. Мороз

А.Ю. Бучик

М.М. Гімон,

Судді Верховного Суду