Справа № 805/3208/18-а
Суддя: Толстолуцька М.М.
Дата ухвалення: 2018-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2018 р. Справа№805/3208/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Толстолуцької М.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1) до Словянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (юридична адреса: 84122, Донецька область, м. Словянськ, площа Соборна, буд. 3, ) про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Словянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (надалі відповідач, управління, пенсійний орган), в якій просить суд:

- визнати протиправними дії Словянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо припинення з 01 серпня 2017 року виплати пенсії віком;

- зобовязати відповідача поновити виплату пенсії за віком з 01 серпня 2017 року довічно;

- зобовязати Словянське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у звязку з порушенням строків виплати пенсії;

- відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 371 КАС України допустити негайне виконання постанови суду в частині виплати пенсії у межах суми за один місяць;

- зобовязати Словянське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області подати у встановлений судом строк звіт про виконання постанови суду відповідно до статті 382 КАС України.

Ухвалою від 11 травня 2018 року позовну заяву залишено без руху з наданням строку для усунення виявлених недоліків позовної заяви, шляхом сплати судового збору у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок та надання суду оригіналу документу про сплату судового збору у визначеному розмірі, або надання доказів на підтвердження матеріального становища позивача станом на дату подання позову.

На виконання зазначеної ухвали суду, позивачем до суду надано оригінал квитанції про сплату судового збору у розмірі 704,80 грн.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 31 травня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі № 805/3208/18-а.

За правилами пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Згідно з нормами частини третьої зазначеної статті у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Щодо позиції позивача та заперечень відповідача.

У позовній заяві позивач зазначила, що 01.08.2016 року вона зареєструвала своє місце проживання у м. Словянську, що стало підставою для звернення до відповідача із заявою про запит пенсійної справи до нового місця проживання. З вересня 2016 року по липень 2017 року відповідачем здійснювалось нарахування та виплату належної пенсії на картковий рахунок, відкритий ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк», проте у серпні 2017 року виплату пенсії їй було припинено. Як вбачається з наданого відповідачем листа на її звернення, виплата пенсії була припинена у звязку з відсутністю у позивача довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Вмотивовуючи свої позовні вимоги позивач посилалась на норми статті 46 Конституції України, які гарантують право на соціальний захист.

Також, в обґрунтування своєї позиції позивач зазначила, що припинення виплати пенсії було здійснено відповідачем з підстав, не передбачених нормами статті 49 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Окрім того, позивач зауважила, що з моменту взяття її на пенсійний облік відповідача після зміни місця реєстрації проживання до спірних правовідносин не підлягає застосуванню законодавство, яким врегульовані питання виплати (відновлення) пенсії внутрішньо переміщеним особам.

Відповідач заперечив проти задоволення зазначених вимог позивача, просив у їх задоволенні відмовити в повному обсязі.

Так, згідно наданого відзиву від 18.06.2018 року вих. № 15709/07, який надійшов на адресу суду 19 червня 2018 року, як аргумент для відмови у задоволенні позову відповідач зазначив, що особа, яка прописалась на підконтрольній українській владі території після початку антитерористичної операції вважається внутрішньої переміщеною особою.

Отже, на думку відповідача, на позивача поширюється норми постанов Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року № 637, від 08.06.2016 року № 365.

Окрім того, відповідач зауважив що починаючи з 01 липня 2016 року виплата соціальних виплат за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, коштів Пенсійного фонду України, фондів загальнообовязкового державного соціального страхування, що призначені внутрішньо переміщеним особам, здійснюється через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України».

На виконання ухвали суду від 31 травня 2018 року в частині витребування доказів, відповідачем надано засвідчені матеріали пенсійної справи позивача.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

Позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянка України (паспорт серії ЕМ № 297316, виданий 25 серпня1999 року Алчевським МВ УМВС України в Луганській області) РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрована за адресою проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3. Позивач є пенсіонером, що підтверджується відповідним посвідченням серії ААА № 44266, перебуває на обліку в Словянському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області, що не спірним у справі /арк. справи 19-21/.

Відповідач Словянське обєднане управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області () є субєктом владних повноважень органом виконавчої влади, основним завданням якого, згідно вимог чинного законодавства, зокрема, є реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення.

Положенням про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про обєднані управління, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2 на управління покладені повноваження, зокрема, щодо призначення (здійснення перерахунку) і виплати пенсії, щомісячного довічного грошове утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат відповідно до законодавства; забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством (підпункти 7,8 пункту 4 Положення).

Судом встановлено, що позивач проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4.

01 серпня 2016 року позивача знято з реєстрації за зазначеним місцем проживання та одночасно зареєстровано за адресою проживання у ІНФОРМАЦІЯ_5.

На підставі особистої заяви позивача від 22.08.2016 року про запит пенсійної справи з управління Пенсійного фонду України в м. Мелітополі розпорядженням пенсійного органу від 17.08.2016 року № 72576 її було встановлено на пенсійний облік відповідача /арк. справи 54-55/.

24 липня 2017 року на адресу позивача пенсійним органом було направлено повідомлення про призупинення виплати пенсії та розяснено порядок її відновлення. Зокрема, позивачеві запропоновано надати до управління довіку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи або рішення про відмову у видачі довідки з обовязковим зазначенням підстав для відмови /арк. справи 60/.

18 серпня 2017 року позивач звернулась на адресу управління із запитом, згідно якого просила відповідача надати розяснення з яких підстав останній припинив виплату її пенсії та відмовив їй у виплаті пенсії на загальних підставах, оскільки на теперішній час вона зареєстрована та проживає у м. Словянську /арк. справи 23/.

У відповідь, листом від 13.09.2017 року (вих. № 33965/02) управлінням надано інформацію, згідно якої вбачається, що виплата пенсій з 01.08.2017 року припинена, оскільки внутрішньо переміщеним особам, незважаючи на зміну місця проживання, яке супроводжувалось зміною реєстраційних даних в паспорті особи, здійснюється з урахуванням вимог, визначених нормами Закону України «Про забезпечення прав и свобод внутрішньо переміщених осіб» та постановами Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб», від 05.11.2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», від 08.06.2016 року № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам».

Отже, позивачу для поновлення виплати пенсії було запропоновано особисто звернутися до управління для подачі заяви встановленого зразка з оригіналами паспорта, ідентифікаційного коду, довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, або рішення про відмову у видачі довідки /арк. справи 24/.

Як вбачається з наданих відповідачем матеріалів пенсійної справи, 06 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до управління із письмовою заявою «Про призначення/перерахунок пенсії» для поновлення виплати пенсії. Згідно відомостей розписки-повідомлення, до зазначеної заяви були додані наступні документи: документи про місце проживання (реєстрації) особи, заява, рішення комісії УСЗН, паспорт /арк. справи 61/.

Судом встановлено, що рішенням управління соціального захисту населення Словянської міської ради від 04.10.2017 року № 03-40/57101 позивачеві відмовлено у видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, у звязку з тим, що відсутні обставини, що спричинили внутрішнє переміщення, зазначені у статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» /арк. справи 22/.

Розпорядженням начальника відділу з питань призначення, перерахунку, виплати пенсії № 1 управління ОСОБА_2 від 04 жовтня 2017 року позивачеві вирішено не виплачувати пенсію згідно зазначеного рішення про відмову у видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, оскільки раніше видана довідка від 14.01.2015 року № НОМЕР_2 була скасована за бажанням внутрішньо переміщеної особи, що не відповідає вимогам пункту 8 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи /арк. справи 63/.

Згідно довідки управління про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії виплата пенсії позивачеві припинена з серпня 2017 року, заборгованість за період серпень 2017-червень 2018 складає 16 527,93 грн. /арк. справи 65/.

Отже, предметом спору у даній справі є правомірність дій відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачеві у звязку з відсутністю довідки про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до положень частини першої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості.

Відповідно до положень статті 5 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (надалі Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням.

Питання виплати пенсій врегульовані нормами статті 47 зазначеного Закону, згідно з якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Порядок припинення та поновлення виплати пенсії визначений нормами статті 49 Закону № 1058-IV.

Так, згідно з положеннями частини першої зазначеною статті виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Пунктом 4.12 Постанови правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (надалі Постанова № 22-1) передбачено, що при переїзді пенсіонера на постійне або тимчасове проживання до іншої адміністративно-територіальної одиниці орган, що призначає пенсію, не пізніше трьох робочих днів з дня одержання заяви надсилає запит про витребування пенсійної справи до органу, що призначає пенсію, за попереднім місцем проживання (реєстрації) пенсіонера. Пенсійна справа не пізніше п'яти робочих днів з дня одержання запиту пересилається органу, що призначає пенсію, за новим місцем проживання (реєстрації).

Відповідно до положень статті 33 Конституції України, статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV (надалі Закон № 1382-IV) громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Згідно з положеннями статті 3 Закону № 1382-IV документами, до яких вносяться відомості про місце проживання є:

- паспорт громадянина України,

- тимчасове посвідчення громадянина України,

- посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання,

- посвідчення біженця,

- посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту,

- посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист.

Нормами статті 6 зазначеного Закону визначено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобовязані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобовязані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.

Як встановлено судом, позивач реалізувала своє конституційне право щодо вільного вибору постійного місця проживання, перемістившись до м. Словянська Донецької області, де зареєструвалась за новою адресою у встановленому чинним законодавством порядку. Як вбачається з наданого відзиву, про факт реєстрації позивача на території, підконтрольній українській владі відповідач був обізнаний та зазначене не спростовується відповідачем.

Суд критично ставиться до позиції відповідача, що виплата пенсії внутрішньо переміщеним особам, незважаючи на зміну місця проживання, яке супроводжувалось зміною реєстраційних даних в паспорті особи, здійснюється з урахуванням вимог, визначених ст. 1 та ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 № 1706 та постановою КМУ № 509 від 01.10.2014 р., «Про облік внутрішньо переміщених осіб», постановою КМУ № 637 від 05.11.2014 р. «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», постановою КМУ № 365 від 08.06.2016 р. «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, з огляду на наступне.

Закон України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (надалі Закон № 1706 VII) відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Внутрішньо переміщеною особою, відповідно до норм частини першої статті 1 зазначеного Закону є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті (частина друга статті 1 Закону № 1706 VII).

Нормами статті 5 Закону № 1706 VII передбачено, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону. Адресою фактичного місця проживання внутрішньо переміщеної особи може бути адреса відповідного місця компактного поселення внутрішньо переміщених осіб (адреса містечка із збірних модулів, гуртожитку, оздоровчого табору, будинку відпочинку, санаторію, пансіонату, готелю тощо).

З аналізу зазначених норм законодавства, суд доходить висновку, що оскільки позивач з 01 серпня 2017 року фактично проживає на підконтрольній українській владі території за зареєстрованим місцем проживання: ІНФОРМАЦІЯ_6, положення зазначеного закону на позивача не поширюються.

За таких обставин, суд доходить висновку, що виплата належної пенсії має бути здійснена управлінням за заявою позивача на загальних підставах у порядку, встановленому Законом № 1058-VI, у тому числі, щодо обрання уповноваженого банку для здійснення виплати пенсії.

Отже, з аналогічних підстав суд визнає безпідставними посилання відповідача на норми постанов Кабінету Міністрів України, якими визначено порядок здійснення соціальних виплат (у тому числі пенсії) внутрішньо переміщеним особам, оскільки дані нормативно-правові акти регулюють правовідносини щодо здійснення соціальних виплат та порядок взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, та жодним чином не застосовуються до пенсійного забезпечення громадян, яке гарантується Конституцією України.

Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у своїх рішеннях від 07 березня 2018 року по справі № 242/3044/17 (адміністративне провадження № К/9901/2631/17), від 13 лютого 2018 року по справі № 234/11095/17 (адміністративне провадження № К/9901/163/17).

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з нормами частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії;

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини пятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.

Отже, припиняючи виплату позивачеві без належних, передбачених чинним законодавством підстав відповідач вчинив протиправні дії.

Щодо вимог позивача про зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів, у звязку з порушенням строків виплати, суд зазначає про наступне.

Відповідно до положень статті 46 Закону № 1058-IV нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Питання, пов'язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» № 2050-ІІІ (надалі Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 (надалі Порядок № 159).

Згідно з нормами статей 1, 2 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Із наведеного вбачається, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії (довічне грошове утримання), соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 46 Закону № 1058-IV, статтею 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком № 159 компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - пенсійним органом) добровільно чи на виконання судового рішення.

Згідно з пунктом 2 Порядку № 159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 20 лютого 2018 року № 522/5664/17 (провадження № К/9901/2999/17).

Таким чином, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про зобовязання відповідача поновити виплату пенсії довічно, суд зауважує, що у порядку адміністративного судочинства підлягають захисту лише порушені права, отже суд позбавлений можливості задовольняти вимоги на майбутнє, тому вказана вимога задоволенню не підлягає.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02).

Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного субєктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

Як встановлено судом раніше, відповідачем розпорядженням від 04.10.2017 року було припинено виплату пенсії позивачеві (вирішено не виплачувати пенсію).

З огляду на вищевикладене, суд вважає за необхідне, з метою повного захисту прав і інтересів позивача, з урахування положень статті 9 КАС України та статті 13 Конвенції, вийти за межі позовних вимог та визнати протиправним та скасувати відповідне розпорядження відповідача.

Щодо встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, суд вважає за необхідне зазначити про наступне.

Частиною другою статті 14 КАС України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Згідно з положеннями частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З аналізу викладених норм вбачається, що зобов'язання суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, а не його обов'язком.

З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги обставини даної справи, суд до ходить висновку про відсутність підстав для встановлення судового контролю щодо виконання рішення в даній справі, оскільки позивачем не наведено доводів та не надано доказів, які свідчать про те, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення суду.

Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з вимогами статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи є підстави допустити негайне виконання рішення.

Нормами статті 371 КАС України передбачено, що негайно виконуються рішення, зокрема, про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Таким чином, рішення суду підлягає негайному виконанню у межах суми стягнення за один місяць.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, при зверненні до адміністративного суду з позовною заявою, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 704,80 грн. /арк. справи 41/.

Згідно з положеннями частини першої статті 139 КАС при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, судовий збір у розмірі 704,80 підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі вищевикладеного та керуючись статями 2-15, 19-21, 72-79, 90, 94, 122, 123, 132, 159-161, 164, 192-194, 224-228, 241-247, 255, 253-263, 293-295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1) до Словянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (юридична адреса: 84122, Донецька область, м. Словянськ, площа Соборна, буд. 3, ) про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Словянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (юридична адреса: 84122, Донецька область, м. Словянськ, площа Соборна, буд. 3, ) щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01 серпня 2017 року

Визнати протиправним та скасувати розпорядження начальника відділу з питань призначення, перерахунку, виплати пенсії № 1 Словянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області ОСОБА_2 від 04 жовтня 2017 року.

Зобовязати Словянське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (юридична адреса: 84122, Донецька область, м. Словянськ, площа Соборна, буд. 3, ) поновити виплату пенсії ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1) на загальних підставах відповідно до положень Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та виплатити заборгованість за весь період, починаючи з 01 серпня 2017 року з компенсацією втрати частини доходів, у звязку з порушенням строків виплати пенсії.

Звернути до негайного виконання рішення суду у межах суми стягнення за один місяць.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань дії Словянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (юридична адреса: 84122, Донецька область, м. Словянськ, площа Соборна, буд. 3, ) на користь ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення прийнято в нарадчій кімнаті в порядку письмового провадження 26 червня 2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Донецького апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Апеляційна скарга згідно положень статті 297 КАС України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя Толстолуцька М.М.