Справа № 461/6561/17
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2018-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

26 червня 2018 року

м. Київ

справа №461/6561/17

адміністративне провадження №К/9901/2311/18, К/9901/2311/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді Мороз Л.Л.,

суддів: Бучик Ю.А., Гімона М.М., -

розглянувши у порядку письмово провадження за наявними у справі матеріалами у касаційній інстанції адміністративну справу № 461/6561/17

за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - ГУ ПФУ) про визнання дій протиправними та зобов'язання до їх вчинення, провадження по якій відкрито

за касаційними скаргами ГУ ПФУ та ОСОБА_1

на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 грудня 2017 року у складі колегії суддів: головуючого судді Курильця А.Р., суддів Кушнерика М.П., Мікули О.І. -

ВСТАНОВИВ:

22 вересня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії ГУ ПФУ щодо нарахування пенсії за вислугу років у розмірі 56 відсотків від відповідної суми грошового забезпечення, призначеної з 01 серпня 2016 року;

- зобов'язати ГУ ПФУ здійснити перерахунок та виплачувати з 01 серпня 2016 року йому пенсію за вислугу років відповідно до приписів пункту «а» частини першої статті 13 Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-XII), виходячи із розрахунку 61 відсоток від відповідної суми грошового забезпечення, а саме: за вислугу 20 років - 55 процентів, та за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти від відповідної суми грошового забезпечення, та здійснити йому виплату недоотриманої суми пенсії за період з 01 серпня 2016 року, з урахуванням раніше проведених виплат.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що дії відповідача щодо незаконного призначення йому пенсії в розмірі 56 відсотків від відповідної суми грошового забезпечення без врахування довідки про непридатність ОСОБА_1 до військової служби, спричинило порушення його прав, гарантованих Конституцією України та чинними нормативно-правими актам.

Галицький районний суд м. Львова постановою від 01 листопада 2017 року задовольнив позовні вимоги.

Львівський апеляційний адміністративний суд постановою від 06 грудня 2017 року скасував постанову суду першої інстанції, ухвалив нове рішення, яким частково задовольнив позовні вимоги:

- визнав протиправними дії ГУ ПФУ щодо нарахування ОСОБА_1 пенсії за вислугу років в розмірі 56 відсотків від відповідної суми грошового забезпечення, призначеної з 01 серпня 2016 року.

- зобов'язав ГУ ПФУ провести перерахунок та виплату пенсії за вислугу років ОСОБА_1 з 22 березня 2017 року відповідно до приписів пункту «а» частини першої статті 13 Закону № 2262-ХІІ, виходячи із розрахунку 61 відсоток від відповідної суми грошового забезпечення, а саме: за вислугу 20 років - 55 відсотків від відповідної суми грошового забезпечення та за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 відсотки від відповідної суми грошового забезпечення, з урахуванням раніше проведених виплат.

- позовні вимоги в частині зобов'язання ГУ ПФУ провести перерахунок та виплату пенсії за вислугу років ОСОБА_1 відповідно до приписів пункту «а» частини першої статті 13 Закону № 2262-ХІІ, виходячи із розрахунку 61 відсоток від відповідної суми грошового забезпечення, а саме: за вислугу 20 років - 55 відсотків від відповідної суми грошового забезпечення та за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 відсотки від відповідної суми грошового забезпечення за період з 01 серпня 2016 року по 21 березня 2017 року включно залишив без розгляду.

Ухвалюючи таке рішення, апеляційний суд погодився з висновком першої інстанції, виходячи із того, що свідоцтво про хворобу військово-лікарської комісії від 12 липня 2016 року № 150 є належним документом, який підтверджує наявність у позивача хвороби, що зумовлює його непридатність до служби в поліції, що стало підставою для звільнення позивача зі служби в поліції згідно з пунктом 2 частини першої статті 77 Закону України від 02 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII) (через хворобу), а тому позивач має право на призначення пенсії за вислугу років в підвищеному розмірі відповідно до пункту «а» частини першої статті 13 Закону № 2262-ХІІ.

При цьому суд апеляційної інстанції, застосувавши статтю 99 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) задовольнив позовні вимоги в межах загального шестимісячного строку звернення до суду.

13 грудня 2017 року ГУ ПФУ та 05 січня 2018 року ОСОБА_1 звернулись до суду касаційної інстанції із касаційними скаргами, в яких, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, ГУ ПФУ просить скасувати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 грудня 2017 року, ухвалити нове рішення - про відмову в задоволенні позовних вимог. А ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції в частині залишення без розгляду його позовних вимог, та ухвалити нове рішення в цій частині про задоволення позовних вимог.

Касаційна скарга ГУ ПФУ мотивована, зокрема, тим, що поняття «не придатний до військової служби в мирний час, обмежено приданий у воєнний час» і «непридатний до служби в поліції» не є тотожними, тому ГУ ПФУ призначаючи пенсію позивачу діяло відповідно до вимог чинного законодавства, оскільки військово-медичною комісією не приймалось рішень про непридатність ОСОБА_1 до служби в поліції.

ОСОБА_1 зазначає, що не пропустив шестимісячний строк звернення до суду.

15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України) викладено в новій редакції.

Пунктом 4 частини першої розділу VII Перехідних положень КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (частини третя статті 3 КАС України).

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалами від 27 грудня 2017 року та 27 лютого 2018 року відкрив касаційні провадження за вказаними касаційними скаргами та першою ухвалою витребував матеріали справи.

Касаційний адміністративний суд заслухав у попередньому судовому засіданні доповідь судді-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, та, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційних скарг, дійшов висновку про залишення їх без задоволення, а оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції - без змін, з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Суди встановили, що позивач з 1995 року по 25 липня 2016 року проходив службу в органах внутрішніх справ (далі - ОВС) та поліції.

На підставі наказу т.в.о. начальника Головного управління Національної поліції у Львівській області (далі - ГУ Нацполіції) Загарії Д.Д. від 25 липня 2016 року № 208 о/с позивача, який перебував на посаді поліцейського-водія Буського відділення поліції Кам'янка-Бузького відділу поліції ГУ Нацполіції, звільнено зі служби в поліції з 31 липня 2016 року відповідно до пункту 2 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII (через хворобу). Стаж служби в ОВС та поліції становить: 22 роки 06 місяців 17 днів (а.с. 9).

Підставою звільнення слугувало свідоцтво про хворобу від 12 липня 2016 року № 150, видане Військово-лікарською комісією державної установи «Територіальне медичне об'єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області», з якого вбачається, що позивач визнаний непридатним до військової служби зі зняттям з військового обліку [далі - Свідоцтво про хворобу; (а.с.10)].

Позивачу з 01 серпня 2016 року було призначено пенсію за вислугу років в розмірі 56 % відповідної суми грошового забезпечення.

13 березня 2017 року позивач звернувся до відповідача із запитом щодо надання інформації, яка стосується підстав та структури нарахованої пенсії (а.с. 12-13).

Листом від 21 березня 2017 року № 3067/03-25 відповідач повідомив позивача, що у Свідоцтві про хворобу наданому уповноваженим підрозділом ГУ Нацполіції з пакетом документів для призначення пенсії за вислугу років зазначено: непридатний до військової служби зі зняттям з військового обліку. Таким чином, у зв'язку з тим, що військово-медичною комісією не прийнято рішення про непридатність позивача до служби в поліції пенсія призначена в розмірі 56 % відповідної суми грошового забезпечення [50% - за вислугу 20 років та 6% за 2 роки служби понад 20 років вислуги; (а.с. 14-15)].

Дослідивши спірні правовідносини, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту «а» частини першої статті 13 Закону № 2262-ХІІ, пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт «а» статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров'я, особам, звільненим зі служби в поліції на підставі пунктів 2, 3 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

Пунктом 2 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII встановлено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції.

Разом з тим, наказ ГУ Нацполіції від 25 липня 2016 року № 208 о/с про звільнення старшого сержанта поліції ОСОБА_1 зі служби в поліції за пунктом 2 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII є чинним та не оспорювався.

Відповідно до статті 70 Закону України від 19 листопада 1992 року № 2801-XII «Основ законодавства України про охорону здоров'я» та на виконання доручення Кабінету Міністрів України від 12 грудня 2000 року № 16479/19 Міністерство внутрішніх справ України (далі - МВС України) наказом від 06 лютого 2001 року № 85 затвердив Положення про діяльність військово-лікарської комісії в системі МВС України (далі - Положення № 85) та Порядок проведення військово-лікарської експертизи і медичного огляду військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу в системі МВС (далі - Порядок № 85).

Згідно з пунктом 1.2 Положення №85 військово-лікарська комісія - це спеціальні органи в складі лікарів-спеціалістів, які створюються в системі Міністерства внутрішніх справ з метою проведення військово-лікарської експертизи і медичного огляду кандидатів на службу, осіб рядового й начальницького складу органів внутрішніх справ і членів їх сімей, військовослужбовців внутрішніх військ МВС України осіб цивільної молоді, які бажають вступити до навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ, Міністерства оборони України, курсантів і слухачів навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України, колишніх осіб рядового й начальницького складу органів внутрішніх справ і колишніх військовослужбовців.

Підпунктом 1.63.5 пункту 1.63 цього Порядку № 85 передбачено, що за результатами медичного огляду військово-лікарські комісії щодо осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виносить такі постанови: «Придатний до військової служби»; «Придатний до військової служби. Не придатний на посаду» (вказану в направленні відділу роботи з особовим складом та згідно з Таблицею вимог до індивідуальних психофізіологічних особливостей); «Обмежено придатний до військової служби»; «Потребує звільнення від виконання службових обов'язків (занять), відпустки за станом здоров'я»; «Не придатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час»; «Не придатний до військової служби зі зняттям з військового обліку».

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції з висновком якого частково погодився й апеляційний суд, виходили з того, що ГУ ПФУ було неправомірно призначено позивачу пенсію за вислугу років у розмірі 56 процентів відповідних сум грошового забезпечення, не урахувавши, що позивача було звільнено зі служби в поліції Наказом ГУ Нацполіції від 25 липня 2016 року № 208 о/с саме на підставі пункту 2 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до військової служби, що відповідно до пункту «а» частини першої статті 13 Закону №2262-ХІІ надає право позивачу на отримання пенсії за вислугу років у розмірі 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення та за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення, тобто позивач має законодавчо визначене право на отримання пенсії за вислугу років у розмірі 61 проценту відповідних сум грошового забезпечення, з урахуванням стажу його служби в поліції на день звільнення - 22 роки 06 місяців 17 днів, що встановлено зазначеним Наказом про звільнення позивача

Колегія суддів Касаційного адміністративного суду погоджується з таким висновком, оскільки відповідно до пункту «а» частини першої статті 13 Закону № 2262-ХІІ підставою для призначення відповідачем позивачу пенсії у підвищеному розмірі є факт звільнення особи на підставі пункту 2 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII (через хворобу), а не зміст висновку військово-лікарської комісії, оскільки свідоцтво про хворобу ОСОБА_1 відповідає вимогам Порядку № 85.

Також колегія суддів погоджується з рішенням суду апеляційної інстанції в частині залишення позовних вимог без розгляду, оскільки до цих правовідносин застосовується загальний шестимісячний строк звернення до суду.

Оцінюючи наведені сторонами аргументи, Касаційний адміністративний суд виходить з такого, що всі аргументи скаржників, наведені в касаційних скаргах, були ретельно перевірені та проаналізовані судами першої та апеляційної інстанції, та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права, у касаційних скаргах не зазначено.

Як зазначено у частині четвертій статті 328 КАС України, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Враховуючи наведене, Касаційний адміністративний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні постанови судом апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 345, 349, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області та ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

Л.Л. Мороз

А.Ю. Бучик

М.М. Гімон,

Судді Верховного Суду