Справа № 804/1534/18
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2018-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2018 року Справа № 804/1534/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Апріорі» до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
28.02.2018 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Апріорі» до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень:
- № НОМЕР_1 від 05.12.2017 року, яким Товариству з обмеженою відповідальністю «Апріорі» визначено суму грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб, пені у сумі 11446467 грн. за податковим зобовязанням, 8584850,25 грн. за штрафними санкціями;
- № НОМЕР_2 від 05.12.2017 року, яким до Товариства з обмеженою відповідальністю «Апріорі» застосовано штрафні санкції у сумі 340 грн. за платежем податок на прибуток іноземних юридичних осіб.
Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у письмовому відзиві, зокрема вказав, що у порушення п.44.1 ст.44, п.103.2, п.103.4, п.103.10 ст.103, п.п. «е» п.п. 141.4.1 ст.141 Податкового кодексу України при виплаті доходів нерезиденту компанії Renalda Investments Limited (Кіпр) від операцій з цінними паперами ТОВ «Апріорі» не нараховано, не утримано та не сплачено до бюджету податок на доходи нерезидентів із джерелом його походження з України на загальну суму 11446467 грн., у тому числі: 2015 рік - 11439780 грн., 2016 рік - 6687 грн.
Враховуючи відсутність перешкод для розгляду справи у письмовому провадженні, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, відповідно до положень частини 3 статті 194 та частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України.
Дослідивши матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи.
- податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 05.12.2017 року, яким Товариству з обмеженою відповідальністю «Апріорі» визначено суму грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб за податковим зобовязанням у сумі 11446467 грн., за штрафними санкціями - 8584850,25 грн.;
- податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 05.12.2017 року, яким до Товариства з обмеженою відповідальністю «Апріорі» застосовано штрафні санкції за платежем податок на прибуток іноземних юридичних осіб у сумі 340 грн.
Вказані податкові повідомлення-рішення оскаржені ТОВ «Апріорі» у адміністративному порядку, та рішенням Державної фіскальної служби від 05.02.2018 року № 3975/6/99-99-11-01-01-25 залишені без змін, а скарга без задоволення.
Досліджуючи правомірність винесених податкових повідомлень-рішень та вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить із такого.
Висновки відповідача про порушення позивачем наведених норм ґрунтуються на тому, що ТОВ «Апріорі», як резидент, що здійснює виплату з доходу з джерелом його походження з України, мало визначити (вирахувати) та сплатити прибуток компаній-нерезидентів від здійснення операції з торгівлі цінними паперами відповідно до норм Закону про прибуток, та утримати і перерахувати в бюджет України податок з такого доходу за ставкою 15% під час такої виплати. Вказані висновки обумовлені відсутністю документів, що є підставою для звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України.
Так, судом встановлено, що ТОВ «Апріорі», як продавцем, було укладено з нерезидентом Renalda Investments Limited договір купівлі-продажу цінних паперів № 526-БВ від 03.07.2015 року.
Розрахунок за вказаним договором здійснено шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, на підставі акта проведення зарахування взаємних однорідних вимог від 17.07.2015 року.
Право власності компанії «Renalda Investments Limited» на цінні папери підтверджено випискою про операції з цінними паперами на рахунку у цінних паперах № 300186-UA40004864, відкритому в ПАТ КБ «Приватбанк» від 03.07.2015 р. та актом прийому передачі цінних паперів від 03.07.2015 р.
03.11.2016 року ТОВ «Апріорі», як продавцем, було укладено з нерезидентом Renalda Investments Limited договір купівлі-продажу цінних паперів № 874-БВ.
Розрахунок за вказаним договором здійснено шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, на підставі акта проведення зарахування взаємних однорідних вимог від 08.11.2016 року.
Право власності компанії «Renalda Investments Limited» на цінні папери підтверджено випискою про операції з цінними паперами на рахунку у цінних паперах № 300186-UA40004864, відкритому в ПАТ КБ «Приватбанк» від 07.11.2016 р. та актом прийому передачі цінних паперів від 07.11.2016 р.
Так, відповідно до визначення, наданого у підпункті 14.1.54 статті 54 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді:
а) процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України;
б) доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів;
в) доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів;
г) доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України;
ґ) доходів страховиків - резидентів від страхування ризиків страхувальників - резидентів за межами України;
д) інших доходів від діяльності, у тому числі пов'язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов'язків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем контролюючих органів (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо);
е) спадщини, подарунків, виграшів, призів;
є) заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору;
ж) доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю.
Особливості оподаткування нерезидентів визначено у пункті 141.4 статті 141 Податкового кодексу України.
Зокрема, доходи, отримані нерезидентом із джерелом їх походження з України, оподатковуються в порядку і за ставками, визначеними цією статтею. Для цілей цього пункту такими доходами є: прибуток від здійснення операцій з продажу або іншого відчуження цінних паперів, деривативів або інших корпоративних прав, визначений відповідно до цього розділу
Порядок застосування міжнародного договору України про уникнення подвійного оподаткування стосовно повного або часткового звільнення від оподаткування доходів нерезидентів із джерелом їх походження з України наведений у статті 103 Податкового кодексу України.
Так, пунктами 103.1 та 103.2 вказаної статті визначено, що застосування правил міжнародного договору України здійснюється шляхом звільнення від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України, зменшення ставки податку або шляхом повернення різниці між сплаченою сумою податку і сумою, яку нерезиденту необхідно сплатити відповідно до міжнародного договору України.
Особа (податковий агент) має право самостійно застосувати звільнення від оподаткування або зменшену ставку податку, передбачену відповідним міжнародним договором України на час виплати доходу нерезиденту, якщо такий нерезидент є бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу і є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України.
Застосування міжнародного договору України в частині звільнення від оподаткування або застосування пониженої ставки податку дозволяється тільки за умови надання нерезидентом особі (податковому агенту) документа, який підтверджує статус податкового резидента згідно з вимогами пункту 103.4 цієї статті.
У відповідності до пунктів 103.4 103.5 статті 103 Податкового кодексу України, підставою для звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України є подання нерезидентом з урахуванням особливостей, передбачених пунктами 103.5 і 103.6 цієї статті, особі (податковому агенту), яка виплачує йому доходи, довідки (або її нотаріально засвідченої копії), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України (далі - довідка), а також інших документів, якщо це передбачено міжнародним договором України.
Довідка видається компетентним (уповноваженим) органом відповідної країни, визначеним міжнародним договором України, за формою, затвердженою згідно із законодавством відповідної країни, і повинна бути належним чином легалізована, перекладена відповідно до законодавства України.
Статтею 19 Закону України "Про міжнародні договори України" передбачено, що чинні міжнародні договори України, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_1 України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.
Аналогічні положення закріплені і в пункті 3.2 статті 3 Податкового кодексу України.
Так, з 01.01.2014 року в Україні дії Конвенція між Урядом України і Урядом Республіки Кіпр про уникнення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків на доходи, що ратифікована Україною Законом № 412-VII від 04.07.2013 року.
Згідно статті 13 Конвенції доходи, що одержуються резидентом Договірної Держави від відчуження нерухомого майна, яке згадується у статті 6 цієї Конвенції і яке знаходиться в іншій Договірній Державі, можуть оподатковуватись у цій іншій Державі.
Доходи від відчуження рухомого майна, що формує частину майна постійного представництва, яке підприємство Договірної Держави має в іншій Договірній Державі, які включають такі доходи від відчуження такого постійного представництва (окремо чи в сукупності з цілим підприємством), можуть оподатковуватись у цій іншій Державі.
Доходи від відчуження морських або повітряних суден, що експлуатуються у міжнародних перевезеннях підприємством Договірної Держави, або рухомого майна, що стосується експлуатації таких морських або повітряних суден, оподатковуються тільки в цій Договірній Державі.
Доходи від відчуження будь-якого майна, іншого ніж те, про яке йдеться у попередніх пунктах цієї статті, оподатковуються тільки в тій Договірній Державі, резидентом якої є особа, що відчужує майно.
Статтею 20 Конвенції передбачено, що види доходів резидента Договірної Держави, незалежно від джерела їхнього виникнення, про які не йде мова у попередніх статтях цієї Конвенції, оподатковуються тільки в першій згаданій Державі.
Положення пункту 1 цієї статті не застосовуються до доходів інших, ніж доходи від нерухомого майна, визначеного в пункті 2 статті 6 цієї Конвенції, якщо одержувач таких доходів є резидентом Договірної Держави, здійснює підприємницьку діяльність в іншій Договірній Державі через розташоване в ній постійне представництво, і право або майно, у зв'язку з яким одержано дохід, справді пов'язані з таким постійним представництвом. У такому випадку застосовуються положення статті 7 цієї Конвенції.
У відповідності до статті 21 Конвенції, якщо резидент Договірної Держави одержує дохід, який згідно із положеннями цієї Конвенції може оподатковуватись в іншій Договірній Державі, перша згадана Держава дозволить вирахувати з податку на дохід цього резидента суму, що дорівнює сумі податку на дохід, сплаченій в цій іншій Державі. Такі вирахування у будь-якому випадку не повинні перевищувати ту частину податку з доходу, розраховану до надання вирахування стосовно доходу, який може обкладатись податком в цій іншій Державі.
Якщо відповідно до будь-якого положення Конвенції одержаний дохід, яким володіє резидент Договірної Держави, звільнено від податку у цій Державі, така Держава може під час нарахування суми податку на залишок доходу такого резидента, взяти до уваги звільнений від податку дохід.
Аналіз наведених норм підтверджує висновок про те, що прибуток від відчуження будь-якого майна оподатковуються в країні, резидентом якої є отримувач таких прибутків, за умови надання довідки (або її нотаріально засвідченої копії), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України. При цьому «фактичний отримувач доходу» не має тлумачитися у вузькому, технічному сенсі, його значення слід визначати виходячи з мети, завдань міжнародних договорів про уникнення подвійного оподаткування, таких як «уникнення від сплати податків» і з урахуванням таких основних принципів як «запобігання зловживання положеннями договору». Для визнання особи в якості фактичного отримувача доходу, така особа повинна володіти не тільки правом на отримання доходу, але і як слідує з міжнародної практики застосування угод про уникнення подвійного оподаткування, повинна бути особою, яка визначає подальшу економічну долю доходу.
Судом встановлено, що «Renalda Investments Limited» є компанією, що зареєстрована в Республіці Кіпр з податковим ідентифікаційним кодом 12116502А, є резидентом Кіпру у відповідності до Конвенції про уникнення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків на доходи з 29.11.2000 року, що підтверджено податковим сертифікатом резидентства, виданим районним офісом Лімассол Департаменту податкового управління.
З огляду на те, що позивачем надано документ (довідка районного офісу Лімассол Департаменту податкового управління, Республіка Кіпр (Міністерство фінансів), згідно з якою компанія «Renalda Investments Limited» (Кіпр) заснована та зареєстрована на Кіпрі, є резидентом Кіпру), який підтверджує, що контрагент позивача є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір, і така особа володіє не лише правом на отримання доходу, а і визначає подальшу економічну долю доходу, суд, з урахуванням норм чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства, робить висновок про те, що у позивача відсутній обов'язок утримувати податок зі здійснених виплат з доходу з джерелом його походження з України, отриманих нерезидентами від провадження господарської діяльності.
За таких обставин, суд зазначає про правильність формування позивачем показників податкового обліку.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У відповідності до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
В адміністративному судочинстві діє принцип офіційності, який полягає в активній позиції суду щодо з'ясування всіх обставин у справі. Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали", а якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів (частина5 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).
Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».
В той же час, контролюючим органом під час розгляду адміністративної справи не наведено об'єктивних доводів щодо наявності в діях позивача ознак протиправності, як і не доведено правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, у зв'язку з чим, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Апріорі».
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 300475,00 грн., що документально підтверджується платіжним дорученням № 858 від 22.02.2018 року.
З огляду на задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір за подачу адміністративного позову до суду в сумі 300475,00 грн. підлягає стягненню з Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань.
Керуючись статтями 2, 9, 73, 77, 90, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення:
- № НОМЕР_1 від 05.12.2017 року, яким Товариству з обмеженою відповідальністю «Апріорі» визначено суму грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб за податковим зобовязанням у сумі 11446467 грн., за штрафними санкціями - 8584850,25 грн.;
- податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 05.12.2017 року, яким до Товариства з обмеженою відповідальністю «Апріорі» застосовано штрафні санкції за платежем податок на прибуток іноземних юридичних осіб у сумі 340 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_1