Справа № 826/17808/16
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2018-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДОДАТКОВЕ СУДОВЕ РІШЕННЯ
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Чудак О.М., за участю секретаря судового засідання Ясинської К.В., представників позивача Чепіги О.Д., Габро О.В., Мирошниченко К.А., представників відповідачів Бондаренко Ю.В., Богдановської Т.В., у відсутність представників Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві, розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Приватного підприємства «ТІ ЕР ЕС Лізинг» про здійснення розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом адміністративної справи за їх позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії,
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 червня 2018 року позов Приватного підприємства «ТІ ЕР ЕС Лізинг» (ПП «ТІ ЕР ЕС Лізинг») до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, Державної фіскальної служби України, Головного управління Державної казначейської служби у місті Києві про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити дії, - задоволено частково.

Визнано протиправними дії Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, які полягали у несвоєчасному поданні до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновків про суми відшкодування податку на додану вартість.

Визнано протиправною бездіяльність Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, яка полягає у невчиненні дій по формуванню реєстру висновків про суми відшкодування податку на додану вартість та їх направленню до Державної фіскальної служби України.

Визнано протиправною бездіяльність Державної фіскальної служби України по формуванню Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, поданих до 01 лютого 2016 року, за якими станом на 01 січня 2017 року суми податку на додану вартість не відшкодовані з бюджету, яка полягає у невнесенні до такого реєстру інформації про заяви ПП «ТІ ЕР ЕС Лізинг» про повернення сум бюджетного відшкодування, які були подані до 01 лютого 2016 року та за якими станом на 01 січня 2017 року суми податку на додану вартість не відшкодовані з бюджету.

Зобов'язано Державну фіскальну службу України включити до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, поданих до 01 лютого 2016 року, за якими станом на 01 січня 2017 року суми податку на додану вартість не відшкодовані ПП «ТІ ЕР ЕС Лізинг» з бюджету по заявам про повернення суми бюджетного відшкодування, які є додатками до декларацій з податку на додану вартість за лютий 2015 року в розмірі 47761967 грн, березень 2015 року в розмірі 47803535 грн, квітень 2015 року в розмірі 47846143 грн та жовтень 2015 року в розмірі 75779106 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

До винесення рішення судом, представниками позивача подано заяву про стягнення понесених витрат на професійну правничу допомогу, в якій зазначено про покладення судових витрат на професійну правничу допомогу ПП «ТІ ЕР ЕС Лізинг» на відповідачів.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Як вбачається із матеріалів справи, до заяви про стягнення понесених витрат на професійну правничу допомогу, додано копії актів наданих послуг та виписок по рахункам:

- від 03 квітня 2018 року до Заявки №3 на надання послуг від 27 вересня 2017 року до договору про надання юридичних послуг від 02 червня 2017 року;

- від 08 червня 2018 року до Заявки №3 на надання послуг від 27 вересня 2017 року до договору про надання юридичних послуг від 02 червня 2017 року;

- виписку по рахунку №6000 від 12 квітня 2018 року;

- виписку по рахунку 3828 від 08 червня 2018 року.

Також позивачем надано договір про надання юридичних послуг від 02 червня 2017 року, укладений між ТОВ «КЕЙ ПІ ДІ КОНСАЛТИНГ» та ПП «ВТБ Лізинг Україна», за умовами якого ТОВ «КЕЙ ПІ ДІ КОНСАЛТИНГ» зобов'язується надати Клієнту (ПП «ВТБ Лізинг Україна») консультації з українського права стосовно певних питань (надалі - Послуги), а Клієнт зобов'язується прийняти та оплатити надані послуги.

Згідно з розділом 2 названого договору обсяг Послуг, розмір винагороди та строки кожного доручення з окремих питань викладатимуться в окремому документі (заявка на надання послуг), що підписується Сторонами. Усі майбутні замовлення Клієнта повинні бути описані в окремих заявках на надання послуг, які включатимуть положення Договору та складатимуть невід'ємну його частину.

Відповідно до наведених положень договору 27 вересня 2017 року Сторонами укладено Заявку №3 на надання послуг до Договору про надання юридичних послуг від 02 червня 2017 року.

За умовами названої Заявки ТОВ «КЕЙ ПІ ДІ КОНСАЛТИНГ» зобов'язалось надати клієнту наступні послуги: комплексний юридичний супровід клієнта в адміністративній справі №826/17808/16 за позовом ПП «ВТБ Лізинг Україна» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, що знаходиться у провадженні Окружного адміністративного суду міста Києва.

Відповідно до підпункту 3.1.1 Заявки клієнт зобов'язується оплатити вартість послуг - за представництво інтересів клієнта в суді першої інстанції 260000 грн, крім того ПДВ 52000 грн, що разом становить 312000 грн.

03 квітня 2018 року ТОВ «КЕЙ ПІ ДІ КОНСАЛТИНГ» (Первісний Виконавець), ПП «ТІ ЕР ЕС Лізинг» (Клієнт) та Адвокатське об'єднання «КПД КОНСАЛТИНГ» (Новий Виконавець) підписано Додаткову угоду №2 до Договору про надання юридичних послуг від 02 червня 2017 року.

За умовами Додаткової угоди №2 сторони домовились змінити одну із Сторін Договору про надання юридичних послуг від 02 червня 2017 року, а саме передати Новому Виконавцю всі права та обов'язки Первісного виконавця за Договором про надання юридичних послуг.

На підтвердження виконання умов Договору про надання юридичних послуг та Заявки №3 на надання послуг до названого Договору, позивачем надано копії актів наданих послуг, а також виписки з рахунків, що підтверджують здійснення позивачем оплати наданих юридичних послуг.

Також у заяві про стягнення понесених витрат на професійну правничу допомогу наведено детальний опис робіт (наданих послуг).

Відповідачами будь-яких заперечень проти вимоги позивача щодо покладення на них судових витрат на професійну правничу допомогу суду не надано.

Отже, розглянувши заяву позивача про стягнення понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного.

Відповідно до положень статті 87 Кодексу адміністративного судочинства України у редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать:

1) витрати на правову допомогу;

2) витрати сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду;

3) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз;

4) витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів на місці та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи.

Положеннями статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України у зазначеній редакції було закріплено, що витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

До 15 грудня 2017 року граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу під час розгляду судами цивільних та адміністративних справ встановлювався Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року №4191-VI з наступними змінами та доповненнями (далі по тексту - Закон України від 20 грудня 2011 року №4191-VI).

Стаття 1 названого Закону передбачала, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

З аналізу вказаної норми вбачається, що компенсація витрат на правову допомогу в адміністративних справах здійснюється, враховуючи час, протягом якого така допомога надавалась у судовому засіданні, під час вчинення окремої процесуальної дії чи ознайомлення з матеріалами справи в суді.

Оскільки, як вбачається з детального опису робіт (наданих послуг), наведеного в заяві про стягнення понесених витрат на професійну правничу допомогу, позивач просить відшкодувати витрати, зокрема, на підготовку клопотань, аналіз нормативно-правових актів, вивчення судової практики, які не передбачені Законом України від 20 грудня 2011 року №4191-VI, суд приходить до висновку, що підстави для такого відшкодування відсутні.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10 травня 2018 року по справі №815/8635/16-а.

Тим часом, витрати на правову допомогу у сумі 1280 грн за 2 години ознайомлення з матеріалами справи належить відшкодувати.

Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII Кодекс адміністративного судочинства України викладено у новій редакції.

Відповідно до положень статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України у редакції, яка діє з 15 грудня 2017 року, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду;

3) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

4) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

5) пов'язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На виконання наведених положень Кодексу адміністративного судочинства України позивачем надано детальний опис робіт (наданих послуг), в яких зазначено опис наданої послуги, дата та кількість витраченого часу.

Також з копії виписки по рахунку 3828 від 08 червня 2018 року, яка міститься в матеріалах справи, вбачається, що Адвокатському об'єднанню «КПД КОНСАЛТИНГ» сплачено 156000 грн.

Відповідно до положень статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року №5076-VI з наступними змінами та доповненнями, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до частини п'ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За результатами аналізу наведених положень Кодексу адміністративного судочинства України та Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», суд доходить висновку, що з 15 грудня 2017 року розмір витрат на оплату послуг адвоката обмежений їх співмірністю із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Враховуючи те, метою звернення ПП «ТІ ЕР ЕС Лізинг» до суду з позовом у справі №826/17808/16 є відновлення права на отримання грошових коштів у сумі 219190751 грн, сплачених як податок на додану вартість, тривалий розгляд справи та її складність, суд вважає, що витрати на правничу допомогу, сплачені Адвокатському об'єднанню «КПД КОНСАЛТИНГ» у сумі 156000 грн є співмірними.

Відповідно до частин шостої та сьомої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п'ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тим часом, відповідачами у справі не надано суду клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також не вчинено дій по доведенню неспівмірності витрат, заявлених позивачем до відшкодування.

Підсумовуючи наведене, загальна сума витрати на правову та правничу допомогу, яка підлягає розподілу між сторонами, становить 157280 грн.

Відповідно до частини другої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

У зв'язку з встановленням за результатами розгляду справи правових підстав для часткового задоволення позову, суд доходить висновку про стягнення з Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби та Державної фіскальної служби України витрати на правову та правничу допомогу у розмірі 22464,83 грн та 44929,65 грн, відповідно, пропорційно до частини задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 2-77, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Заяву Приватного підприємства «ТІ ЕР ЕС Лізинг» про здійснення розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом адміністративної справи, задовольнити частково.

Стягнути з Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 11-Г, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Приватного підприємства «ТІ ЕР ЕС Лізинг» (01001, м. Київ, вул. Велика Житомирська, 20-А, ) витрати на правову та правничу допомогу у розмірі 22464 (двадцять дві тисячі чотириста шістдесят чотири) гривні 83 коп.

Стягнути з Державної фіскальної служби України (04053, м. Київ, Львівська пл., 8, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Приватного підприємства «ТІ ЕР ЕС Лізинг» (01001, м. Київ, вул. Велика Житомирська, 20-А, ) витрати на правову та правничу допомогу у розмірі 44929 (сорок чотири тисячі дев'ятсот двадцять дев'ять) гривень 65 коп.

Додаткове рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя О.М. Чудак