Справа № 826/6344/16
Суддя: Шрамко Ю.Т.
Дата ухвалення: 2018-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

14 червня 2018 року №826/6344/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шрамко Ю.Т., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у місті Києві про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва (також далі - суд) надійшов позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_1.) до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у місті Києві (далі - відповідач, ДПІ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 18.04.2016 № та № (далі - оскаржувані рішення).

Ухвалою суду від 29.04.2016 відкрито провадження в адміністративній справі.

Ухвалою суду від 24.04.2017 справу прийнято до провадження суддею Шрамко Ю.Т.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що результати і висновки камеральної перевірки не відповідають фактичним обставинам справи, а на їх підставі протиправно прийняті оскаржувані рішення.

Відповідач у наданих до суду запереченнях проти адміністративного позову, посилаючись на висновки акта камеральної перевірки, у задоволенні позову просив відмовити.

Представник відповідача, повідомленого належним чином про дату, час і місце судового розгляду справи, не прибув.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Під час прийняття судового рішення по суті судом враховано вимоги п. 10 ч. 1 Перехідних положень КАС України (тут і надалі у редакції Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 № 2147-VIII, який набрав чинності 15.12.2017), яким установлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей: справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

За результатами камеральної перевірки позивача з питань своєчасності сплати акцизного податку ДПІ склало акт від 08.04.2016 № 67/26-57-40-08 (далі - Акт перевірки).

Згідно з даними описової частини Акта перевірки відповідач встановив з боку ФОП ОСОБА_1 порушення терміну сплати самостійно визначеного грошового зобов'язання з акцизного податку у розмірі 45468,00 грн. за липень 2015 року протягом строків, визначених п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України (далі - ПК України).

Відповідно до змісту Акту перевірки граничний термін самостійно задекларованого до сплати грошового зобов?язання з акцизного податку за липень 2015 року встановлено 30.08.2015. Погашення вказаного грошового зобов?язання (сплата) відбулась 02.10.2015 (частина 28.09.2015), за що установлено штрафні санкції у розмірі 10% та 20%. Водночас, в Акті перевірки зазначено, що кількість днів затримки сплати становить 0 днів.

12.04.2016 позивач подав до ДПІ заперечення на Акт перевірки, за результатами розгляду яких відповідач висновки Акта залишив без змін.

На підставі висновків Акту перевірки та розрахунку штрафних санкцій, а також відповідно до положень п. 126. 1 ст. 126 ПК України відповідач прийняв оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 18.04.2016 № про сплату штрафу у розмірі 10% у сумі 510,20 грн. та № про сплату штрафу у розмірі 20 % у сумі 8073,20 грн.

Вважаючи дії ДПІ із проведення камеральної перевірки та оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 18.04.2016 протиправними, ФОП ОСОБА_1 звернулась до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 ПК України (у редакції, чинній на час проведення камеральної перевірки) контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно з пп. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 ПК України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Водночас, пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України було установлено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Відповідно до п. 2.1 Методичних рекомендацій щодо організації та проведення камеральних перевірок податкової звітності платників податків, крім перевірок податкової декларації про майновий стан і доходи та податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця, затверджених наказом Міністерства доходів і зборів України

14.06.2013 № 165, рекомендовано проводити камеральні перевірки даних, заявлених у податковій звітності, протягом 30 календарних днів (якщо інше не передбачено Кодексом), що настають за граничним терміном отримання такої звітності.

З посиланням на положення вказаних Методичних рекомендацій позивач вказує на протиправність проведення ДПІ камеральної перевірки декларації за липень 2015 року через більше, ніж 30 календарних днів (квітень 2016 року), та прийняття оскаржуваних рішень за результатами такої перевірки.

Суд критично сприймає вказану правову позицію позивача, оскільки Методичні рекомендації призначені лише для службового користування працівниками контролюючого органу, носять рекомендаційний характер, тоді як обов?язкові приписи ПК України не містять строків обмеження проведення камеральних перевірок. Крім того, предметом камеральної перевірки були не просто зазначені у звітності дані, а факт своєчасності сплати платником податку узгодженого грошового зобов?язання з акцизного податку.

Надаючи правову оцінку оскаржуваним рішенням, суд виходить з наступного.

Згідно з п. 57.1 ст. 57 ПК України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до пп. 222.1.1 п. 222.1 ст. 222 ПК України суми податку перераховуються до бюджету платниками акцизного податку протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації за місячний податковий період.

У п. 223.1 ст. 223 ПК України визначено, що базовий податковий період для сплати податку відповідає календарному місяцю.

Положеннями п. 223.2 ст. 223 ПК України передбачено, що платник податку з підакцизних товарів (продукції), вироблених на митній території України, подає щомісяця не пізніше 20 числа наступного періоду контролюючому органу за місцем реєстрації декларацію акцизного податку за формою, затвердженою у порядку, встановленому статтею 46 цього Кодексу.

Приписами п. 126.1 ст. 126 ПК України визначено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

На підставі наявних у матеріалах справи копій документів, зокрема копії декларації з акцизного податку за липень 2015 року та додатку №6 до неї, поданих 12.08.2015, уточнюючої декларації з акцизного податку № та додатку №6 до неї, поданих 02.10.2015, відповідних квитанцій про прийняття документів, та пояснень позивача судом встановлено наступне.

У поданій 12.08.2015 декларації № позивач визначив суму податкових зобов'язань у розмірі 50650,00 грн., тоді як у додатку № 6 до вказаної декларації «Розрахунок суми акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів» зазначив суму податку у розмірі 2533,00 грн. Як пояснила ФОП ОСОБА_1, у декларації від 12.08.2015 № нею помилково зазначено замість суми акцизного податку вартість підакцизних товарів, що реалізовані протягом липня 2015 року.

Водночас, ФОП ОСОБА_1 самостійно виправила помилку шляхом подання уточнюючої декларації акцизного податку від 02.10.2015 № . Водночас, як стверджує позивач, акцизний податок у розмірі 2533,00 грн., що становить 5% від суми реалізованих підакцизних товарів за липень 2015 року, нею сплачено своєчасно, що підтверджується платіжним дорученням № 226 від 28.08.2015 р.

Вказані обставини відповідач у своїх запереченнях жодним чином не спростовує, а лише посилається на встановлений в Акті перевірки факт погашення (сплати) грошового зобов'язання 02.10.2015.

Відповідно до п. 50.1 ст. 50 ПК України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Таким чином, позивач відповідно до вказаних приписів ПК України після самостійного виявлення помилки у податковій звітній декларації з акцизного податку за липень 2015 року здійснив відповідне коригування такої звітності шляхом подання уточнюючої декларації 02.10.2015, в результаті чого вказане грошове зобов'язання з акцизного податку підлягає вилученню з облікових баз даних.

Водночас, суд звертає увагу на те, що положеннями п. 126.1 ст. 126 ПК України передбачено застосування штрафних санкцій до платника саме за затримку сплати узгодженої суми грошового зобов'язання, а не за її погашення шляхом здійснення відповідного корегування податкової звітності у спосіб і строки, передбачені законодавством.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку щодо протиправності податкових повідомлень-рішень від 18.04.2016 № та № .

Зважаючи на встановлені в ході розгляду обставини справи щодо відсутності порушення строку сплати позивачем узгодженої суми грошового зобов'язання з акцизного податку за липень 2015 року, суд дійшов висновку про відсутність передбачених чинним законодавством підстав для застосування до ФОП ОСОБА_1 штрафних санкцій відповідно до п. 126.1 ст. 126 ПК України та протиправності оскаржуваних рішень.

Згідно з ч. 1 ст. 9, ст. 72, ч.ч. 1, 2, 5 ст. 77 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Всупереч викладеним положенням КАС України відповідач не виконав покладений на нього процесуальний обов'язок щодо доказування наявності підстав для притягнення ФОП ОСОБА_1 до відповідальності за порушення строків сплати узгодженого податкового зобов'язання та правомірності прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Таким чином, із системного аналізу вище викладених норм та з'ясованих судом обставин вбачається, що позов ФОП ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 18.04.2016 № та № є обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню повністю.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 551,20 грн.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 72-77, 90, 139, 192, 241-246, 250, 255 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1; РНОКПП НОМЕР_1) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 18 квітня 2016 року № та № , прийняті Державною податковою інспекцією у Святошинському районі Головного управління ДФС у місті Києві (місцезнаходження: 01011, м. Київ, вул. Верховинна, 9, ).

3. Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1; РНОКПП НОМЕР_1) сплачений судовий збір у розмірі 551,20 (п?ятсот п'ятдесят одна гривня двадцять копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у місті Києві (місцезнаходження: 01011, м. Київ, вул. Верховинна, 9, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.Т. Шрамко