Справа № 757/40708/15-а
Суддя: Писанець В. А.
Дата ухвалення: 2018-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2018 року Печерський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Писанця В.А.,

при секретарі - Ясеновенко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у місті Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся з позовом до управління Пенсійного фонду України в Печерському районі міста Києва про зобов'язання вчинити певні дії - поновити виплату пенсії, мотивуючи поданий позов тим, що він станом на 2015 рік постійно проживає у Сполучених Штатах Америки, у зв'язку з чим відповідач припинив виплату йому пенсії на підставі ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-4 та п. 2 ст. 92 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з огляду на те, що пенсії, призначені в Україні до виїзду на постійне місце проживання за кордон, виплачуються за 6 місяців наперед перед виїздом за кордон, за час перебування цих громадян за кордоном виплачуються тільки пенсії, призначені внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання. Він має трудовий стаж на території України. 17 вересня 2015 року він звернувся до управління Пенсійного фонду України в Печерському районі міста Києва із заявою про поновлення виплати пенсії, але йому неправомірно було відмовлено.

Рішенням Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року у справі №25-рп/2009, визнано не конституційними положення Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003року №1058-4, які регулюють порядок виплати пенсії особам, які проживають за кордоном, зокрема: п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону, яким було встановлено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; положення ст. 51 Закону, згідно з яким під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Позивач просить зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Печерському районі міста Києва, яке ухвалою суду від 25 травня 2018 року з метою забезпечення всебічного та об'єктивного розгляду і вирішення справи протягом розумного строку у зв'язку з реорганізацією було замінено на Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві, поновити виплату пенсії відповідно до Рішення Конституційного Суду України, починаючи з 07 жовтня 2009 року.

Відповідачем надані заперечення в яких вказано, що виконати рішення Конституційного суду України не можливо оскільки не вирішено питання який територіальний орган Пенсійного фонду буде призначати та виплачувати пенсію, у який спосіб будуть фінансуватися перекази сум пенсій до держав, з якими Україною не укладено відповідних договорів, з якої дати буде виплачуватися пенсія. Реалізація цього рішення Конституційного Суду України потребує прийняття спеціального закону, який би передбачав норми, умови, механізм виплати пенсії громадянам, які проживають за кордоном, яким перед виїздом була призначена пенсія в Україні. Тільки після прийняття відповідних нормативно-правових актів, які встановлюють умови та порядок виплати пенсії особам, які постійно проживають за кордоном, органи Пенсійного фонду України будуть мати правові підстави для здійснення пенсійної виплати. Але доданого часу інші підзаконні акти, зокрема й прийняті органами пенсійного фонду, неприведені у відповідність до норм Конституції України та зазначеного Рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року №25-рп/2009, відтак вони не мають підстав проводити позивачу виплату пенсії за вказаний період.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 була призначена пенсія за віком з 1996 року.

Однак, виплата пенсії була припинена відповідно до ст.ст. 47, 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

17 вересня 2015 року звернулася до управління Пенсійного фонду України в Печерському районі міста Києва із заявою про поновлення виплати пенсії на території України відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року у справі №25-рп/2009. Позивачу було відмовлено в поновленні виплати.

Питання виплати пенсії особам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, регламентується Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону, виплата пенсії за рішенням територіальних органів пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Згідно з положенням другого речення ст. 51 Закону, під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року у справі №25-рп/2009 за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України вищезазначених положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення до п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Положення Закону, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення цього Рішення.

Пунктом третім резолютивної частини означеного визначено звернути увагу Верховної Ради України на необхідність приведення у відповідність до Конституції України положень інших законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору, а також прийняття закону про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними.

Після прийняття Конституційним Судом України рішення від 07 жовтня 2009 року у справі №25-рп/2009 і на теперішній час інших законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору, не прийнято.

З 07 жовтня 2009 року порядок виплати пенсії громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, регулюється нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року у справі №25-рп/2009 щодо неконституційності положень п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону.

Таким чином, з прийняттям означеного рішення правові підстави для невиплати пенсії ОСОБА_1 як громадянину, який проживає за кордоном, відсутні.

Суд не приймає позицію відповідача щодо необґрунтованості позовних вимог позивача з огляду на відсутність законодавчого врегулювання питання порядку (механізму) виплати пенсій громадянам, як виїхали на постійне місце проживання закордон, оскільки відсутність нормативних актів, спрямованих на конкретизацію забезпечення дії норм Конституції не тягне за собою неможливість їхнього використання особами.

Згідно з частиною третьою статті 8 Конституції України норми Конституції є нормами прямої дії. Вони застосовуються безпосередньо незалежно від того, чи прийнято на їх розвиток відповідні закони або інші нормативно-правові акти.

Правовідносини, що виникають в процесі реалізації права на виплату пенсії, основані на принципі юридичної визначеності, що не дозволяє державі посилатися на відсутність певного нормативного акта, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах. Право на соціальний захист громадян України закріплено у ст. 46 Конституції України та конкретизоване у Законі України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виплата пенсії за рішенням територіальних органів пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера закордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд: в інших випадках, передбачених законом.

З прийняттям рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року виключена така підстава для припинення пенсійних виплат, як проживання пенсіонера за кордоном, що є підставою для поновлення конституційного права позивача на виплату пенсій незалежно від місця його постійного проживання.

Органи державної влади повинні керуватися нормами Конституції і законів України і не можуть порушувати норми статті 22 Конституції України, які є нормами прямої дії.

Відповідно до ст. 6 КАС України при вирішенні справи суд має керуватися принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до абз. 10 ч. 2 ст. 162 КАС України при вирішенні справи по суті суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Посилання відповідача в запереченнях суд не приймає до уваги, оскільки ч. 2 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Доказів того, що відносно позивача мали місце встановлені Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» підстави для припинення виплати пенсії суду не надано.

Постанова Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365 «Про деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, якою затверджені Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, на яку також посилається відповідач, є підзаконним актом, прийнята не на виконання Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» України, а тому вона не може скасовувати положення Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та встановлювати нові правила виплати пенсій пенсіонерам України.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» від 13 червня 2007 року № 8, зазначено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод. Суди при визначенні юридичної сили законів та інших нормативно-правових актів щодо їх діяльності повинні керуватися Конституцією України, як актом прямої дії.

Враховуючи, що пенсія за віком - є виплатою довічною та постійною, а вчинені відповідачем дії щодо призупинення виплати пенсії позивачеві без прийняття відповідного рішення, неповідомлення позивача про факт призупинення його пенсії та підстави такого призупинення, не поновлення її виплати, є протиправними та такими, що порушують його конституційне право на пенсію за віком, яке охороняється законом, а відтак суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2,77,139,143,243-246 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо не взяття на облік та відмови поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з 07 жовтня 2009 року.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві прийняти рішення про поновлення виплати пенсії за віком ОСОБА_1.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві нараховувати та виплачувати пенсію за віком ОСОБА_1, з урахуванням всіх перерахунків та індексації пенсії, відповідно до ст. 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 07 жовтня 2009 року.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів до Київського апеляційного адміністративного суду через Печерський районний суд міста Києва.

Якщо було оголошено вступну та резолютивну частину судового рішення або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення буде виготовлено 01 червня 2018 року.

Суддя В. А. Писанець