Справа № 215/3703/16-а
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2018-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

26 червня 2018 року

Київ

справа №215/3703/16-а

адміністративне провадження №К/9901/34435/18, К/9901/34436/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Білоуса О.В.,

суддів - Желтобрюх І.Л., Стрелець Т.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційні скарги ОСОБА_1 на ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2016 року та від 31 січня 2017 року (головуючий суддя - Шлай А.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Голови профспілкового комітету КДНЗ №211 Дуднік Олени Олександрівни про визнання дій, бездіяльності протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди,

У С Т А Н О В И В:

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Голови профспілкового комітету КДНЗ №211 Дуднік О.О. про визнання дій, бездіяльності протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу від 29 серпня 2016 року відмовлено у відкритті адміністративного провадження на підставі пункту першого частини першої статі 109 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у зв'язку з тим, що заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2016 року відмовлено у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору та повернуто апеляційну скаргу скаржнику.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15 грудня 2016 року відмовлено у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору, апеляційну скаргу залишено без руху, у зв'язку пропуском строку звернення до суду та запропоновано скаржнику у тридцятиденний строк з дня отримання ухвали для сплати судового збору та надання доказів поважності причин пропуску строку звернення з апеляційною скаргою.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2017 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження, у зв'язку із неповажностю причин пропуску строку звернення до суду апеляційної інстанції.

Не погоджуючись з ухвалами Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2016 року та від 31 січня 2017 року, позивач подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвали суду апеляційної інстанції. В обґрунтування касаційних скарг зазначає, що не має змоги сплатити судовий збір за звернення до суду з апеляційною скаргою, у зв'язку із важким матеріальним становищем - відсутністю будь-яких джерел доходу. Крім того, скаржник вважає, що вона звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини другої статті 3 Закону України від 08 липня 2011 року №3674-VI «Про судовий збір» (далі - Закон №3674-VI), частини першої статті 11 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права від 16 грудня1966 року, Закону України від 05 жовтня 2000 року № 2017-III «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», а також положень Міжнародного пакту про громадянські і політичні права від 16 грудня 1966 року. Вказане також вважає, підтвердженням поважності причин пропуску строку звернення до суду з апеляційною скаргою, які не були враховані судом під час постановлення оскаржуваної ухвали.

Ухвалами Вищого адміністративного суду України від 09 березня 2017 року та від 17 травня 2017 року відкрито касаційні провадження за вказаними касаційними скаргами.

Справу згідно з Протоколами автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 березня 2018 року передано для розгляду касаційних скарг колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Білоуса О.В. (суддя-доповідач), Желтобрюх І.Л., Стрелець Т.Г.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні касаційних скарг.

Суд апеляційної інстанції відмовляючи у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору та повертаючи апеляційну скаргу скаржнику, виходив з того, що з врахуванням заявлених позовних вимог та обставин справи підстави для обов'язкового звільнення від сплати судового збору за звернення до суду із апеляційною скаргою відсутні. При цьому, позивачем не виконано вимоги ухвали про залишення апеляційної скарги без руху та не надано доказів у підтвердження важкого матеріального становища з метою надання суду можливості вирішити питання про розстрочення, відстрочення чи звільнення від сплати судового збору, відповідно до статті 88 КАС України (в редакції до 15 грудня 2017 року) та Закону №3674-VI.

Колегія суддів касаційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду апеляційної інстанції, враховуючи наступне.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 19 червня 2001 року у справі "Креуз проти Польщі" зазначив, що "право на суд" не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, у тому числі фінансовими.

Статтею 187 КАС України (в редакції, чинній на час вчинення процесуальних дій судом апеляційної інстанції) однією з вимог до апеляційної скарги визначено, надання документу про сплату судового збору.

Зі змісту положень Закону №3674-VI, КАС України надання документу про сплату судового збору у встановленому законом порядку та розмірі є одним із процесуальних обов'язків для реалізації права на звернення до суду, зокрема з апеляційною скаргою, та не є обмеженням гарантованого права на доступ до суду.

У касаційній скарзі позивач вказує на те, що вона звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини другої статті 3 Закону №3674-VI.

Так, пунктом 13 частини другої статті 3 Закону №3674-VI передбачено, що судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Тобто, положення вказаної норми поширюється лише на вимогу, яка визначена пунктом 4 частини четвертої статті 105 КАС України (стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю).

Разом з тим, позовна заява містить вимоги про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, на які не поширюється дія пункту 13 частини другої статті 3 Закону №3674-VI, а тому позивач не звільняється від обов'язку сплати судового збору за звернення із вказаними вимогами. Крім того, позивач оскаржує ухвалу суду першої інстанції про відмову у відкритті адміністративного провадження, а тому зобов'язана сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги на ухвалу суду в розмірі, встановленому Законом №3674-VI.

Також, вірними є висновки суду апеляційної інстанції щодо відсутності підстав для звільнення позивача від обов'язку сплати судового збору на підставі зазначених вище закону та міжнародних нормативно-правових актів, оскільки вони не регулюють процесуальні питання щодо звільнення від сплати судового збору.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору та звільнення від його сплати, врегульовані положеннями Закону №3674-VI та КАС України.

Відповідно до статті 88 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Аналогічні положення закріплені у статті 8 Закону №3674-VI згідно якої, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

З аналізу вказаних норм вбачається, що вони надають суду можливість на власний розсуд вирішувати питання щодо наявності чи відсутності підстав для звільнення від сплати судового збору, зокрема коли підставою для такого звільнення є майновий стан особи.

Водночас, вказані положення не є імперативними, тобто не свідчать про обов'язок суду звільнити особу від сплати судового збору лише за наявності відповідного клопотання, звільнення особи від сплати судового збору є правом суду на власний розсуд в залежності від конкретних обставин та наданих доказів вирішити питання про можливість такого звільнення.

Як вбачається з матеріалів справи, суд апеляційної інстанції неодноразово наголошував на необхідності та пропонував позивачу надати докази важкого матеріального становища, на яке позивач вказував, як на підставу для звільнення від сплати судового збору. Однак, такі вимоги суду позивачем виконані не були.

Постановляючи ухвалу від 31 січня 2017 року про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1, суд виходив з того, що позивачем пропущено строк звернення до суду та не надано доказів поважності причин його пропуску.

Як убачається з матеріалів справи, вперше з апеляційною скаргою на ухвалу Тернівського районного суду міста Кривого Рогу від 29 серпня 2016 року позивач звернулася 16 вересня 2016 року.

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 29 вересня 2016 року відмовив у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору та залишив апеляційну скаргу без руху, у зв'язку з її невідповідністю вимогам частини шостої статті 187 КАС України щодо надання документу про сплату судового збору.

На виконання вимог ухвали від 29 вересня 2016 року, позивач звернулася до суду апеляційної інстанції з клопотанням про звільнення від сплати судового збору, зазначивши ті ж самі підстави для звільнення від сплати судового збору, що і у попередньому клопотанні, яким судом уже надано оцінку.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2016 року позивачу відмовлено у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору та повернуто апеляційну скаргу скаржнику, у зв'язку із неусуненням її недоліків.

ОСОБА_1 24 листопада 2016 року повторно подала апеляційну скаргу на ухвалу Тернівського районного суду міста Кривого Рогу від 29 серпня 2016 року. В апеляційній скарзі позивачем порушено питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, однак не зазначено причин поважності його пропуску.

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 15 грудня 2016 року відмовив у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору та залишив апеляційну скаргу без руху, у зв'язку із пропуском строку звернення до суду з апеляційною скаргою. Відповідно до вказаної ухвали, позивачу запропоновано у тридцятиденний строк з дня отримання копії ухвали, надати до суду докази поважності причин пропуску строку звернення до суду та документ, який підтверджує сплату судового збору.

27 січня 2017 року позивачем, на виконання вимог ухвали від 15 грудня 2016 року, надіслано заяву про поновлення строку звернення до суду з апеляційною скаргою.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2017 року визнано неповажними причини пропуску строку апеляційного оскарження та на підставі абзацу 2 частини четвертої статті 189 КАС України відмовлено у відкритті апеляційного провадження.

Суд касаційної інстанції погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про наявність підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження, з огляду на те, що вказані позивачем обставини не можна визнати поважними причинами пропуску строку апеляційного оскарження. При цьому суд касаційної інстанції зважає на таке.

Частина друга статті 49 КАС України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскарженого судового рішення судом апеляційної інстанції) покладає на осіб, які беруть участь у справі, обов'язок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Згідно з частиною четвертою 4 статті 189 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на час виникнення права на апеляційне оскарження) апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 186 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали про залишення апеляційної скарги без руху особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

З метою виконання вказаної ухвали від 15 грудня 2016 року, скаржник надала суду заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якій просила поновити строк на апеляційне оскарження Тернівського районного суду міста Кривого Рогу від 29 серпня 2016 року, однак в черговий раз не зазначила про причини пропуску строку звернення та не надала доказів їх поважності.

Частиною першою статті 102 КАС України передбачено, що пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі.

За змістом статті 100 цього ж Кодексу, відновлення пропущеного процесуального строку здійснюється судом за наявності поважної причини цього пропуску.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Таким чином, КАС України передбачає можливість поновлення пропущеного строку, однак лише у разі його пропуску з поважних причин.

Разом з тим, ні в клопотанні, поданому на виконання вимог ухвали від 15 грудня 2016 року про залишення апеляційної скарги без руху, ні в доводах касаційної скарги позивач не наводить жодних доказів у підтвердження поважності причин пропуску строку апеляційного оскарження.

Оскільки ОСОБА_1 не доведено поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відмови у задоволенні заяви скаржника про поновлення строку апеляційного оскарження судового рішення та наявності підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою на ухвалу Тернівського районного суду міста Кривого Рогу від 29 серпня 2016 року.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2016 року та від 31 січня 2017 року ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким дана належна юридична оцінка, судом не допущено порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Усі доводи та їх обґрунтування викладені у касаційній скарзі не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, тому підстави для скасування оскаржуваних судових рішень та задоволення касаційної скарги відсутні.

За правилами частини першої статті 341 КАС України (в редакції з 15 грудня 2017 року) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційні скарги ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2016 року та від 31 січня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.В.Білоус

Судді І.Л.Желтобрюх

Т.Г.Стрелець