Справа № 237/1461/18
Суддя: Сметаняк О. Я.
Дата ухвалення: 2018-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа номер 237/1461/18
Номер провадження 2-а/237/58/18
РІШЕННЯ

Іменем України

25.06.18 року м. Курахове

Марїнський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Сметаняка О.Я.,

за участю:

секретаря судового засідання Куропятник Н.С.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в місті Курахове адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області до громадянина ОСОБА_5 Узбекистан ОСОБА_2 про примусове видворення за межі України, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач в особі начальника Марїнського РВ ГУДМС України в Донецькій області ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просив видворити за межі України громадянина ОСОБА_5 Узбекистан ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 27.10.2008 року громадянин ОСОБА_5 Узбекистан ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 прибув до України у приватних справах через КПП «Бориспіль», строк законного перебування ОСОБА_2 закінчився 26.01.2009 року та з цього часу відповідач незаконного перебуває на території України. Відповідача, за час його перебування на території України було засуджено за вироком Марїнського районного суду Донецької області та він відбував покарання з 20.09.2011 року по 23.06.2014 року.

25.11.2017 року співробітниками Марїнського РВ Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області (далі за текстом - ГУ ДМС України в Донецькій області) у відношенні відповідача було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 203 КУпАП, накладено стягнення у вигляді штрафу, який відповідачем сплачено, та рішенням за № 20 про примусове повернення з України іноземця від 25.11.2017 року вирішено примусово повернути відповідача за межі України в строк до 24.12.2017 року.

На підставі викладеного позивач просив видворити відповідача за межі України.

Відповідач та його представник відзив на позов до суду не надали.

Ухвалою Марїнського районного суду Донецької області від 16.04.2018 року відкрито провадження у справі, відповідачу призначено адвоката на підставі положень п. 8 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» у звязку із розглядом справи про видворення за межі України.

ОСОБА_4 районного суду Донецької області від 16.04.2018 року за № 1909/18 спрямовано запит Надзвичайному та Повноважному послу Республики Узбекистан в Україні щодо повідомлення адреси місця проживання відповідача на території Республики Узбекистан.

Ухвалою Марїнського районного суду Донецької області від 18.04.2018 року задоволено клопотання захисника про надання часу для ознайомлення із матеріалами адміністративної справи.

Ухвалами Марїнського районного суду Донецької області від 11.05.2018 року, 25.05.2018 року, 14.06.2018 року за клопотанням позивача та відповідача розгляд справи проводився в режимі відеоконференції з Ріпкінским районним судом Чернігівської області.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, зазначивши, що ОСОБА_2 незаконно перебуває на території України, за рішенням Марїнського районного суду Донецької області від 17.04.2018 року затриманий з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі України, зазначене рішення є чинним. 25.11.2017 року у відношенні відповідача було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 203 КУпАП, адміністративне стягнення у вигляді штрафу сплачено відповідачем.

Разом із тим представник позивача зазначив, що відповідач народився в Українській РСР, особливості набуття статусу громадянства України ОСОБА_2 позивачем не розяснювались, особу відповідача позивач встановлював зі слів відповідача, до посольства Республики Узбекістан щодо отримання відомостей у відношенні ОСОБА_2 позивач не звертався.

В судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнав, просив суд залишити його на території України, зазначив, що рішення про примусове повернення за межі України не виконав у звязку із відсутністю в нього коштів на придбання квитків, бажає набути громадянство України, оформити пенсію та проживати на території України.

Разом із тим, відповідач пояснив суду, що в ОСОБА_5 Узбекистан в нього є донька, з якою він рідко спілкується, його дружина перебуває в Російській Федерації, наслідки примусового видворення за межі України йому не розяснювались, закордонний паспорт в нього загублений, порядок набуття громадянства України позивачем йому не розяснювався.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на порушення позивачем порядку встановлення особи позивача, вважає, що існує ризик нелюдського поводження з відповідачем в разі його видворення за межі України, заначив, що позивачем не розяснено порядок набуття громадянства України або отримання права на постійне проживання в України.

Суд вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Рішенням за № 20 від 25.11.2017 року вирішено примусово повернути ОСОБА_2 за межі України в строк до 24.12.2017 року та повідомлено керівника місцевої прокуратури (а.с. 11-12, 13).

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ПР МДО № 000338 від 25.11.2017 року, постанови про накладення адміністративного стягнення від 25.11.2017 року серії ПР МДО № 000338, квитанції про сплату штрафу від 15.12.2017 року, встановлено, що у відношенні відповідача застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмір 510 гривень за порушення п. 2 п.п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 150 від 15.02.2012 року (а.с. 14-16).

Довідкою про особу від 25.11.2017 року за № 5711, визначено, що особа відповідача ОСОБА_2 встановлена з його слів (а.с. 17).

З копії паспорту ОСОБА_2 вбачається, що відповідачу продовжувався термін перебування на території України 07.11.2008 року, 08.08.2009 року, 06.02.2010 року (а.с. 20, 26), проте до суду оригінал паспорту громадянина ОСОБА_5 Узбекистан не надано.

З витягу Донецького обласного бюро перекладів вбачається, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований в ОСОБА_5 Узбекистан, Навойської області, міста Зарафшан по вулиці 3 мікрорайон, б. 35. кв. 30, також наявні відомості щодо шлюбу з гр. ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, укладеного 02.08.1976 року (а.с. 19).

З письмових пояснень відповідача наданих на імя начальника Марїнського РВ (а.с. 9) вбачається, що ОСОБА_2 не виїхав за межі України у звязку із відсутністю коштів, пояснення складено державною мовою.

З копії свідоцтва про народження ОСОБА_2, виданого 24.07.1954 року, довідки про звільнення серії ДОН № 35424, вироку Марїнського районного суду Донецької області від 20.04.2012 року, вбачається, що відповідач народився 07.05.1954 року в селі Константинопіль Великоновоселківського району Донецької області (а.с. 22, 23, 74-76).

Суд звертає увагу, що позивачем до суду надано завірені копії паспорту громадянина ОСОБА_5 Узбекистан, свідоцтва про народження та довідки про звільнення, та у звязку із поміщенням відповідача до тимчасового пункту перебування іноземців на підставі рішення суду від 17.04.2018 року, під сумніви зазначені документи сторонами не ставились, тому на підставі ч. 6 ст. 94 КАС України судом зазначені копії документів приймаються до уваги, виходячи з дотримання принципу рівності перед законом.

Положеннями ч. 1 ст. 78 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

З урахуванням викладеного суд зазначає, що сторонами не заперечувались обставини того, що ОСОБА_2 за походженням народився в Українській РСР, при поданні позову до суду у відповідача відсутній паспорт громадянина ОСОБА_5 Узбекистан, відомості щодо ОСОБА_2 органом міграційної служби встановлено зі слів відповідача, відомості щодо встановлення особи ОСОБА_2 та його місця проживання в ОСОБА_5 Узбекистан Марїнським ГУ ДМС не встановлювались, особливості набуття громадянства України відповідачу не розяснювались.

Так, положеннями п. 7 ч. 1 ст. 1, ч. 3 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в'їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні. Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Із змісту положень ч. 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» вбачається, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Іноземець або особа без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Частиною 1 ст. 30 Закону № 3773-IV визначено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Іноземці та особи без громадянства перебувають у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, протягом строку, необхідного для виконання рішення суду про примусове видворення, але не більш як дванадцять місяців.

Відтак суд зазначає, що примусове видворення з України іноземця на підставі винесеної постанови адміністративного суду застосовується, якщо рішення про примусове повернення не виконано іноземцем в установлений строк без поважних причин або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець ухилятиметься від виконання такого рішення.

Як вбачається з досліджених судовому засіданні письмових доказів, вік відповідача складає 64 роки (а.с. 17, 24), згідно пояснень наданих начальнику Марїнського РВ що ОСОБА_2 не виїхав за межі України у звязку із відсутністю коштів (а.с. 9), паспорт громадянина ОСОБА_5 Узбекистан у відповідача відсутній.

Доказів, якіб достеменно встановлювали, що примусове видворення за межі України ОСОБА_2 у віці 64 років буде суперечити інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України, позивачем не надано.

Суд відхиляє довод позивача щодо порушення ОСОБА_2 законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства оскільки відповідач народився в Українській РСР, позивачем з урахуванням його дискреційних повноважень особа ОСОБА_2 встановлена не була, наслідки примусового видворення за межі України йому не розяснювались, порядок набуття громадянства України, статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту позивачем відповідачу також не розяснювався.

Суд зазначає, що позивачем до суду не надано доказів, якіб свідчили про відсутність нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання в разі примусового видворення відповідача за межі території України.

Відтак судом застосовується практика ЄСПЛ, у відповідності до якої законодавство щодо іноземного громадянина повинно бути максимально чітким і доступним для того, щоб уникнути ризику свавілля (Рішення ЄСПЛ «Амюр проти Франції», від 25.06.1996 року, «Дугуз проти Греції» від 06.03.2001 року.

З огляду на викладене, у суду не має обґрунтованих підстав для висновків, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення та буде перешкоджатиме проведенню процедури видворення або існує ризик його втечі, та те що відповідач ОСОБА_2 є саме тією особою, у відношенні, якої необхідно застосовувати процедури примусового видворення за межі України, а тому позов про примусове видворення ОСОБА_2 не може бути задоволений.

На підставі викладеного, ч. 1 ст. 26, 30 Закону України «Про правовий статус іноземці та особі без громадянства» за № 3773-IV, ст. ст. 6,7, 9, 78, 246, 288, 289 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_4 районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області до громадянина ОСОБА_5 Узбекистан ОСОБА_2 про примусове видворення за межі України відмовити в повному обсязі.

Рішення ухвалено у нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини у судовому засіданні 25 червня 2018 року.

Повний текст рішення складений 26 червня 2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Донецького апеляційного адміністративного суду через Марїнський районний суд Донецької областіі в десятиденний строк із дня його проголошення.

Суддя О.Я. Сметаняк

Дата документу 26.06.2018 року