Справа № 826/850/18
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2018-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2018 року м. Київ № 826/850/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Чудак О.М., за участю секретаря судового засідання Ясинської К.В., представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача Косіч Д.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

встановив:

15.01.2018 ОСОБА_3 (ОСОБА_3) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (ГУ ДФС у м. Києві) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 17.11.2017 №.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що підставою прийняття оскаржуваного рішення слугував висновок ГУ ДФС у м. Києві про порушення нею вимог підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49, пункту 179.1 статті 179 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (ПК України) внаслідок неподання декларації про майновий стан та доходи за 2016 рік.

Посилаючись на неотримання доходу у 2016 році на підставі Договору дарування №480 від 05.04.2016, ОСОБА_3 просила визнати висновок відповідача про наявність у неї обов'язку подати податкову декларацію необґрунтованим.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.01.2018 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та наданих доказах. При цьому подала відповідь на відзив відповідача та додаткові пояснення до позову. Зазначає, що Договір дарування №480 від 05.04.2016 був розірваний по причині неможливості отримання дарунку і неможливості виконання умов договору згідно Договору про розірвання договору дарування, що зареєстрований приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дурбієм А.В. 28.08.2017 за №1730, про щодо позивач неодноразово повідомляла відповідачу. Більше того, відповідач вводить суд в оману, зазначаючи, що у відповідь на лист ГУ ДФС у м. Києві від 24.05.2017 №4551/Ж/26-15-13-04-14 ОСОБА_3 підтвердила отримання доходу.

Представник відповідача заперечила проти задоволення позову з підстав та мотивів, викладених у відзиві на адміністративний позов. Пояснила, що позивач згідно Договору дарування №480 від 05.04.2016 отримала дохід 6820,83 доларів США, що по курсу Національного банку України на день посвідчення цього договору становило 177273,37 грн. Вказаний дохід підлягає включенню до загального річного оподатковуваного доходу з відображенням його у декларації про майновий стан та доходи за 2016 рік. Однак, позивач не подала до ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві податкову декларацію про майновий стан та доходи за 2016 рік, чим порушила підпункт 49.18.4 пункту 49.18 статті 49, пункту 179.1 статті 179 ПК України. За порушення вказаним норм до ОСОБА_3 застосовано штрафні санкції в сумі 170 грн на підставі податкового повідомлення-рішення від 17.11.2017 №.

Податковий орган приймаючи розглядуване рішення враховував і те, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дурбієм А.В., який посвідчив Договір дарування №480 від 05.04.2016, як податковим агентом позивача подано податковий розрахунок за формою 1-ДФ за ІІ квартал 2016 року, в якому відображено інформацію щодо отримання ОСОБА_3 доходу в розмірі 177273,37 грн за ознакою доходу 114 - дохід, отриманий платником податку унаслідок прийняття у спадщину чи дарунок коштів, майна, майнових чи немайнових прав від фізичної особи, що не є членом сім'ї першого ступеня споріднення, за 2016 рік. У відповідь на лист ГУ ДФС у м. Києві від 24.05.2017 №4551/Ж/26-15-13-04-14 ОСОБА_3 повідомлено, що нею при укладанні договору дарування частки банківського вкладу від фізичної особи, що не є членом сім'ї першого ступеня споріднення, отримано дохід в розмірі 177273,37 грн.

У свою чергу суд, заслухавши пояснення представника позивача та заперечення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

В період з 09.10.2017 по 20.10.2017 ГУ ДФС у м. Києві проведено позапланову невиїзну перевірку з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору до бюджету з отриманого доходу у вигляді вартості успадкованого майна платника податків - фізичної особи ОСОБА_3 за період з 01.01.2016 по 31.12.2016.

За результатами перевірки складено акт від 27.10.2017 №2126/26-15-42-02-12/НОМЕР_1, у якому виявлено та зафіксовано порушення позивачем вимог підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49, пункту 179.1 статті 179 ПК України щодо неподання декларації про майновий стан та доходи за 2016 рік.

17.11.2017 на підставі висновків акта перевірки від 27.10.2017 №2126/26-15-42-02-12/НОМЕР_1 ГУ ДФС у м. Києві винесено податкове повідомлення-рішення № про застосування до ОСОБА_3 на підставі підпункту 54.3.1 пункту 54.3 статті 54 і пункту 120.1 статті 120 ПК України штрафних санкцій в сумі 170 грн.

Позивач не погодилась із податковим повідомленням-рішенням від 17.11.2017 № та оскаржила його в адміністративному порядку шляхом подання скарги до Державної фіскальної служби України.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 14.12.2017 №76777/Ж/99-99-11-02-01-14 скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, а спірне рішення - без змін.

Позивач вважає протиправним податкове повідомлення-рішення від 17.11.2017 № та не погоджується і з результатом його адміністративного оскарження, а тому звернулася до суду із даним позовом.

Суд, визначаючись щодо заявлених вимог по суті, виходить з того, що підставою прийняття податкового повідомлення-рішення від 17.11.2017 № слугував висновок відповідача про неподання позивачем декларації про майновий стан та доходи за 2016 рік при наявності обов'язку подати таку декларацію у зв'язку із отриманням ОСОБА_3 у 2016 році 177273,37 грн на підставі Договору дарування №480 від 05.04.2016. Факт неподання такої декларації позивач не заперечує, при цьому зазначає про те, що доходу згідно Договору дарування №480 від 05.04.2016 вона не отримувала, що виключає і наявність обов'язку подавати декларацію.

Отже, в межах заявленого предмету позову необхідним є встановлення факту отримання чи неотримання ОСОБА_3 у 2016 році доходу в сумі 177273,37 грн на підставі Договору дарування №480 від 05.04.2016.

Відповідно до підпункту 162.1.1 пункту 162.1 статті 162 ПК України платниками податку на доходи фізичних осіб є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Згідно підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 ПК України об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Відповідно до підпункту 164.2.10 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді вартості успадкованого чи отриманого у дарунок майна у межах, що оподатковується згідно з цим розділом.

Згідно із приписами пункту 174.6 статті 174 ПК України об'єкти дарування, зазначені в пункті 174.1 цієї статті, подаровані платнику податку іншою фізичною особою, оподатковуються згідно з правилами, встановленими цим розділом для оподаткування спадщини.

Доходи у вигляді дарунка, нараховані (виплачені, надані) платнику податку юридичною особою або фізичною особою - підприємцем, оподатковуються на загальних підставах, передбачених цим розділом для оподаткування додаткового блага.

Пунктом 174.3 статті 174 ПК України визначено, що особами, відповідальними за сплату (перерахування) податку до бюджету, є спадкоємці, які отримали спадщину.

Дохід у вигляді вартості успадкованого майна (кошти, майно, майнові чи немайнові права) у межах, що підлягає оподаткуванню, зазначаються в річній податковій декларації, крім спадкоємців-нерезидентів, які зобов'язані сплатити податок до нотаріального оформлення об'єктів спадщини або в сільських населених пунктах - до оформлення уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, та спадкоємців, які отримали у спадщину об'єкти, що оподатковуються за нульовою ставкою податку на доходи фізичних осіб, а також іншими спадкоємцями - резидентами, які сплатили податок до нотаріального оформлення об'єктів спадщини.

Ставки податку на доходи фізичних осіб, за якими оподатковуються об'єкти спадщини, передбачено пунктами 174.2 та 174.6 статі 174 ПК України.

Відповідно до підпункту 174.2.1 пункту 174.2 статті 174 ПК України об'єкти спадщини оподатковуються за нульовою ставкою у разі, якщо успадковуються членами сім'ї спадкодавця першого ступеня споріднення, якими, згідно ПК України, вважаються батьки фізичної особи, чоловік та дружина, діти, у тому числі усиновлені згідно підпункту 14.1.263 пункту 14.1 статті 14 ПК України. Інші члени сім'ї фізичної особи вважаються такими, що мають другий ступінь споріднення.

Згідно із частиною першою статті 1 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 №435-IV (ЦК України), цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Згідно із статтею 718 ЦК України дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі, майнові права, якими дарувальник володіє або які можуть виникнути у нього в майбутньому.

Відповідно до пунктів 1, 4 статті 722 ЦК України право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття.

Прийняття обдаровуваним документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунка.

Так, з матеріалів справи встановлено, що 05.04.2016 ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (ОСОБА_5) уклали договір дарування коштів в сумі 6820,83 доларів США, що по курсу Національного банку України на день посвідчення цього договору становило 177273,37 грн, на депозитному рахунку, що зареєстрований приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дурбієм А.В. в реєстрі за №480.

Кошти за даним депозитним договором розміщені ОСОБА_5 в Публічному акціонерному товаристві «КБ «Хрещатик» (ПАТ «КБ «Хрещатик») згідно Договору №225D-650854 банківського вкладу «Різдвяний сніг» в доларах США від 05.01.2016.

За умовами Договору дарування від 05.04.2016 позивачка змінювала ОСОБА_5 у правовідносинах між нею та ПАТ «КБ «Хрещатик», що визначені умовами Договору №225D-650854.

Згідно з пунктом 2 Договору, Дарувальник протягом 2-х днів з моменту його підписання зобов'язаний письмово повідомити Банк про дарування коштів у розмірі, встановленому пунктом 1 даного Договору, з зазначенням в повідомленні реквізитів Обдаровуваного, відомостей про суму подарованих коштів.

На підставі Постанови Правління Національного банку України від 05.04.2016 №234 ПАТ «КБ «Хрещатик» віднесено до категорії неплатоспроможних.

Відповідно, рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.04.2017 №463 «Про затвердження тимчасового адміністратора банку», згідно частини першої статті 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 №4452-VI в ПАТ «КБ «Хрещатик» запроваджено тимчасову адміністрацію.

Згідно з рішенням Національного банку №46-рш, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 03.06.2016 №913 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Відповідно до частини першої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Грошові кошти, що знаходились на депозитному рахунку ОСОБА_5, які вона мала намір подарувати позивачці, не були включені до реєстру кредиторів банку ПАТ «КБ «Хрещатик», що підтверджується листом ПАТ «КБ «Хрещатик» №2-2/4032 від 01.09.2017. При цьому, позивач після укладення договору дарування не відкрила на своє ім'я депозитний (вкладний) рахунок в ПАТ «КБ «Хрещатик».

Наведені обставини підтверджує лист Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 14.07.2016 за №21-036-30398/16, в якому зазначено, що ОСОБА_3 не обліковується як вкладник ПАТ «КБ «Хрещатик», що розмістив депозит на день введення тимчасової адміністрації (04.05.2016) і тому їй не передбачено відшкодування коштів за депозитним вкладом.

Таким чином, вбачається, що умови Договору дарування від 05.04.2016 та розміщення депозиту на рахунок, що мав бути відкритий у ПАТ «КБ «Хрещатик» на ім'я позивача у в'язку з призупиненням повноважень органів управління банку не виконано, заміни ОСОБА_5 у правовідносинах з ПАТ «КБ «Хрещатик» на ОСОБА_3 не відбулося.

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з частинами першою, другою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.

28.08.2017 ОСОБА_3 та ОСОБА_5 уклали Договір про розірвання Договору дарування коштів на депозитному рахунку від 05.04.2016 №480, що зареєстрований приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дурбієм А.В. в реєстрі за №1730.

Згідно Договору від 28.08.2017 №1730, Договір дарування від 05.04.2016 №480 розірваний по причині неможливості отримання дарунку і неможливості виконання умов договору у зв'язку з причинами, які не залежали від сторін договору, а саме знаходження ПАТ «КБ «Хрещатик» в процесі ліквідації.

Таким чином, фактичні обставини свідчать, що позивач не набула права власності за Договором дарування №480 від 05.04.2016, у зв'язку з тим, що кошти з рахунку ОСОБА_5 на рахунок позивача не переведені, а відтак, вона фактично не могла володіти, користуватися та розпоряджатися об'єктом дарування в розумінні ЦК України.

Наведені обставини спростовують доводи відповідача стосовно того, що позивач протягом 2016 року отримала дохід 177273,37 грн та зобов'язана була подати декларацію про майновий стан та доходи за 2016 рік. Як наслідок, безпідставним є застосування до позивача штрафних санкцій згідно податкового повідомлення-рішення від 17.11.2017 №.

Посилання відповідача на відповідь ОСОБА_3 на лист ГУ ДФС у м. Києві від 24.05.2017 №4551/Ж/26-15-13-04-14 в якій вона підтвердила факт отримання доходу в сумі 177273,37 грн за Договором дарування №480 від 05.04.2016, суд вважає безпідставними, адже згідно вказаної відповіді позивач чітко зазначила, що дохід за договором дарування №480 від 05.04.2016 нею отримано не було.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 доведено відсутність фактичних обставин для прийняття відповідачем оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 17.11.2017 №, у свою чергу, ГУ ДФС у м. Києві не підтверджено відповідність рішення вимогам частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає, що наявні підстави для захисту прав позивача у судовому порядку.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 77, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_3 (03148, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1), - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 17.11.2017 №.

Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, 33/19, код в ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору у розмірі 704,80 грн (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя О.М. Чудак