Справа № 524/916/18
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2018-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2018 р. м. ХарківСправа № 524/916/18
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Григорова А.М.

суддів: Подобайло З.Г. , Тацій Л.В.

за участю секретаря судового засідання Павленко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області, м. Кременчук, від 11.05.2018, суддя Предоляк О.С., , повний текст складено 11.05.18 по справі № 524/916/18

за позовом ОСОБА_1

до Інспектора роти №2 Управління патрульної поліції в м.Кременчуці Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2 треті особи Департамент патрульної поліції Національної поліції України

про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до інспектора роти №2 Управління патрульної поліції в м. Кременчуці Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позову зазначає, що 03.02.2018 року інспектором роти №2 Управління патрульної поліції в м. Кременчуці Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2 винесено постанову серії БР № 870973, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 126, ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено штраф в сумі 425,00 грн. Стверджує, що при переїзді перехрестя не подав сигнал світловим покажчиком повороту оскільки він не працював із-за технічної неполадки, та не предявив поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів оскільки відповідач не мав права його перевіряти.

Вважає вищевказану постанову по справі про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення незаконною та винесену за відсутності доказів та без врахування його пояснень, а тому такою, що порушує його права та охоронювані законом інтереси, а тому просить її скасувати.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11.05.2018р. позов ОСОБА_1 до інспектора роти № 2 Управління патрульної поліції в м. Кременчуці Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2, третя особа - Департамент патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій зазначає, що з рішенням суду першої інстанції не згоден та вважає, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права . Зазначає, що так як протокол складено не було, та не було дорожньо- транспортної пригоди то згідно Закону України "Про обов'язкове страхування" у інспектора не було жодної підстави для перевірки полісу страхування та тим паче для винесення постанови серії БР № 870973 по ч.1 ст. 126 КУпАП. Зазначає, що він надав інспектору пояснення, що при повороті ліворуч увімкнув покажчик повороту, але він не спрацював із-за технічної неполадки транспортного засобу. Відповідно п.31.5 Правил Дорожнього Руху України у разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у пункті 31.4 цих Правил, водій повинен вжити заходів для їх усунення, а якщо це зробити неможливо рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог пунктів 9.9 і 9.11 цих Правил. Вказує, що на місці усунув несправність. Вказує, що після усунення несправності у інспектора не було підстав складати постанову серії БР № 870973 за ч.2 ст.122 КУпАП. Коли ж інспектор все ж почав розгляд справи, не зважаючи на те що в нього не було жодних підстав, позивач згідно ст.268 КУпАП надав йому письмове клопотання про перенос розгляду справи, так як хотів скористатися юридичною допомогою. Але інспектор відхилив його. Вказує, що незаконно розглянувши справу на місці зупинки транспортного засобу, інспектор поліції ОСОБА_2 не дав позивачу можливості скористатися своїми правами передбаченими ст.59 Конституції України ст.268 КУпАП у повному обсязі. Посилається на висновки колегії суддів Харківського апеляційного адміністративного суду викладені в постанові від 13 лютого 2018 року по справі №524/7568/17, та ухвалі від 28 вересня 2017року по справі № 524/9827/16-а. Враховуючи вищевикладене просить скасувати рішення Автозаводського районного суду у м. Кременчуці Полтавської області від 11.05.2018 року по справі № 524/916/18 та прийняти нову постанову у справі, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до інспектора роти № 2 батальйону УПП у місті Кременчуці ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_2, УПП у м. Кременчуці ДПП- третя особа, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задовольнити повністю. Справу просить розглянути без участі позивача.

Від інспектора роти №2 Управління патрульної поліції в м.Кременчуці Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2, до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що з вимогами позивача не погоджується. Вказує, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відсутні підстави для його скасування.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Сторони по справі повідомлялись на електронні адреси, які містяться а матеріалах справи.

Відповідно до ст. 268 КАС України у справах, визначених, зокрема ст. 286 КАС України, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур'єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв'язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що як вбачається з дослідженого судом відеозапису з нагрудної камери, наданого відповідачем, на відео позивач підтверджує, що на предявленому йому відповідачем відео з відеорегістратора автомобіля відповідача, дійсно автомобіль «MAZDA 3» д.н.з. CCD 414 о 12 год. 32 хв. в м. Кременчуці на перехресті вулиць Першотравнева та Халаменюка, автомобіль «MAZDA 3» д.н.з. CCD 414, здійснюючі поворот ліворуч, не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку. Посилання позивача на те, що він на місці усунув несправність автомобіля, суд першої інстанції сприймає критично, оскільки жодних доказів на підтвердження цього факту суду не надано. Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач діяв не у відповідності до ПДР України, а відповідачем надано докази на підтвердження правомірності прийнятого ним рішення та дотримання процедури при складанні постанови.

Суд апеляційної інстанції з даним висновком суду першої інстанції погоджується виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що як вбачається з оскаржуваної постанови серії БР № 870973 від 03 лютого 2018 року, ОСОБА_1 03.02.2018 р. о 12 год. 32 хв. в м. Кременчуці на перехресті вулиць Першотравнева та Халаменюка, керуючі транспортним засобом автомобілем «MAZDA 3» д.н.з. CCD 414, не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку перед поворотом ліворуч та не предявив документи, зазначені в п.2.1 ПДР, а саме поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п.2.1, п. 9.2 ПДР, внаслідок чого вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов'язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб'єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Згідно ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, статті 124-1 - 126).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає ОСОБА_3 України "Про Національну поліцію".

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України Про Національну поліцію визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

За змістом статті 31 цього Закону поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до вимог статті 40 Закону України Про Національну поліцію поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, пятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123,статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140КУпАП.

Згідно з п. 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ст. 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до п. 1 розділу IV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Провадження по справах про адміністративні правопорушення здійснюється на підставі суворого дотримання законності.

Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Відповідно до п.9 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення ( якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.

Ст. 72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

В ст. 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Адміністративна відповідальність за ч. 2 ст. 122 КУпАП настає в разі порушення водіями транспортних засобів правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, ненадання переваги в русі маршрутним транспортним засобам, порушення правил обгону і зустрічного проїзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування водієм під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993р. № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306 (із змінами та доповненнями).

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до п. 1.1. Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п. 1.9.Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 2.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ № 1306 від 10 жовтня 2001 р. (далі - Правила, Правила дорожнього руху) передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху».

Згідно з п.п. 9.2 «б» ПДР України водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Сигнали покажчиками повороту обовязково мають подаватися завчасно і незалежно від місця виконання маневру (дорога, дворові території тощо), наявності інших учасників дорожнього руху та плавності виконання маневру.

Згідно п. 9.4 ПДР України подавати сигнали покажчиками повороту належить завчасно до початку маневру (з урахуванням швидкості руху), але не менше як за 50-100 м у населених пунктах і за 100-200 м поза ними і припиняти негайно після його закінчення.

При цьому, звертаю увагу, що відповідно до п. 31.5 ПДР, у разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у пункті 31.4 цих Правил, водій повинен вжити заходів для їх усунення, а якщо це зробити неможливо - рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог пунктів 9.9 і 9.11 цих Правил.

В свою чергу, згідно з п.1 ст. 247 КпАП України обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Колегія суддів зазначає, що позивач заперечуючи факт здійснення ним правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП, посилається на відсутність належних доказів, а також на той факт, що о 12 год. 32 хв. в м. Кременчуці на перехресті вулиць Першотравнева та Халаменюка, керуючі транспортним засобом автомобілем «MAZDA 3» д.н.з. CCD 414, не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку перед поворотом ліворуч у звязку із несправністю автомобіля, а також усуненням несправності на місці зупинки відповідачем.

Як вбачається з дослідженого судом відеозапису, який було надано на вимогу суду апеляційної інстанції, з нагрудної камери, на відео позивач підтверджує, що на предявленому йому відповідачем відео з відеорегістратора автомобіля відповідача, дійсно автомобіль «MAZDA 3» д.н.з. CCD 414 о 12 год. 32 хв. в м. Кременчуці на перехресті вулиць Першотравнева та Халаменюка, автомобіль «MAZDA 3» д.н.з. CCD 414, здійснюючі поворот ліворуч, не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку.

Посилання позивача на те, що він на місці усунув несправність автомобіля, колегія суддів до уваги не сприймає, оскільки жодних доказів на підтвердження цього факту суду не надано.

При цьому колегія суддів зазначає, що згідно дослідженого відео, позивач не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку перед поворотом ліворуч, проте під час зупинки автомобіля, на вимогу інспектора патрульної поліції, позивачем була увімкнена аварійна світлова сигналізація, з якої вбачається, що лівий світловий покажчик працює.

Враховуючи проміжок часу, між вчиненням правопорушення і зупинкою інспектором поліції автомобіля позивача, відсутність конкретних пояснень позивача де, як і яким чином він усунув несправність свого авто, колегія суддів критично відноситься до пояснень позивача з даного приводу.

Щодо посилань позивача в апеляційній скарзі на те, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, він виявив бажання скористатись правовою допомогою, про що надав відповідачу відповідне письмове клопотання (а.с.19), проте в інспектор не дав йому можливості скористатися своїми правами передбаченими ст. 59 Конституції України, ст. 268 КУпАП у повному обсязі, колегія суддів зазначає наступне.

З наданого відеозапису вбачається, що інспектор відмовив ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи через те, що положеннями законодавства не передбачено перенесення розгляду справи.

Проте Інспектор роти №2 Управління патрульної поліції в м. Кременчуці Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2 роз'яснив позивачу його право скористатися юридичною допомогою, а саме зателефонувати адвокату, або визвати адвоката за місцем розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Таким чином Інспектор роти №2 Управління патрульної поліції в м. Кременчуці Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2 фактично надав позивачу можливість і час для реалізації свого права на правову допомогу.

З наданого відео вбачається, що позивач даним правом не скористався.

Жодних з дій, направлених на отримання правової (адвокатської) допомоги позивач не вчинив, неможливість вчинення зазначених дій, позивач також не обґрунтував, в зв'язку з чим колегія суддів не може прийти до висновку про неможливість позивача скористатися правом на правову допомогу, чи про наявність перешкод для її отримання, та відповідно до висновку про наявність підстав для відкладення розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що інспектором вжито всі дій щодо надання водію можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги.

Отже з викладеного слідує, що діями інспектора не допущено порушення права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на отримання юридичної допомоги.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка") тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов'язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред'являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Пунктом 21.2 ст. 21 вказаного Закону передбачено, що контроль за наявністю договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

Згідно з п. 21.3 ст. 21 вказаного Закону, при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов'язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред'являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

Відповідно до ст. 32 ОСОБА_3 України «Про Національну поліцію» поліцейський має право вимагати в особи пред'явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у таких випадках: 1) якщо особа володіє зовнішніми ознаками, схожими на зовнішні ознаки особи, яка перебуває в розшуку, або безвісно зниклої особи; 2) якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення; 3) якщо особа перебуває на території чи об'єкті із спеціальним режимом або в місці здійснення спеціального поліцейського контролю; 4) якщо в особи є зброя, боєприпаси, наркотичні засоби та інші речі, обіг яких обмежений або заборонений, або для зберігання, використання чи перевезення яких потрібен дозвіл, якщо встановити такі права іншим чином неможливо; 5) якщо особа перебуває в місці вчинення правопорушення або дорожньо-транспортної пригоди, іншої надзвичайної події; 6) якщо зовнішні ознаки особи чи транспортного засобу або дії особи дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення, транспортний засіб може бути знаряддям чи об'єктом вчинення правопорушення.

Відповідно до п. 2.1 Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Отже, виходячи з зазначеного, перевірка у особи наявності полісу цивільно-правової відповідальності може бути здійснена за умови виявлення працівниками Національної поліції порушення такою особою правил дорожнього руху.

Посилання позивача на те, що працівник поліції має право вимагати пред'явити поліс лише при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 222 КУпАП розгляд справи про адміністративні правопорушення передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, ч. 1 ст. 126 КУпАП здійснюються органами Національної Поліції України.

Згідно ч. 2 ст. 258 КУпАП в даному випадку протокол про адміністративне правопорушення не складається.

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 32, 35 Закону України Про Національну поліцію, п. п. 2.1.ґ, 2.4 Правил дорожнього руху, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що відповідач мав право перевіряти наявність у позивача полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Як вбачається з дослідженого судом апеляційної інстанції відеозапису з нагрудної камери, наданого відповідачем, на відео зазначено розмову з позивачем, в якій на вимогу інспектора поліції пред'явити страховий поліс (сертифікат), ОСОБА_1 поліс не надав та відповів, що поліс не надасть і це його принципова позиція.

Таким чином, будь-яких доказів наявності у позивача полісу на момент перевірки відповідачем документів позивача, а також доказів того, що позивач мав його при собі під час прийняття постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП 17.03.2016 року, останнім не надано.

З огляду на викладене, інспектор роти №2 Управління патрульної поліції в м. Кременчуці Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2 діяв відповідно до вимог чинного законодавства, а постанова у справі про адміністративне правопорушення винесена правомірно та у встановленому законом порядку.

З урахуванням зазначеного, доводи апеляційної скарги стосовно не правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності та вимога пред'явити договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є необґрунтованим, оскільки у відповідача були підстави для зупинки позивача, а відповідно і підстави для перевірки наявності у нього договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на рішення Харківського апеляційного адміністративного суду викладені в постанові від 13 лютого 2018 року по справі №524/7568/17, та ухвалі від 28 вересня 2017року по справі № 524/9827/16-а, є не обґрунтованим. Дані судові рішення не є рішенням, які є обов'язковими до виконання, та таким що мають преюдиційне значення для вирішення справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що дані судові рішення були прийняті при інших фактичних обставинах справи.

Доводи апелянта не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції рішення.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з'ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. 243, 250, 310, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11.05.2018 по справі № 524/916/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_4
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_3 ОСОБА_5