Справа № 201/15825/17
Суддя: Антонюк О. А.
Дата ухвалення: 2018-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

провадження 2а/201/20/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2018 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

в складі головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем Плевако О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, стягнення судових витрат, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 25 жовтня 2017 року звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 міської ради про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, стягнення судових витрат, позовні вимоги не змінювалися, не доповнювалися і не уточнювалися. Позивач в своїх позовних вимогах, а його представник в ході судового засідання посилаються на те, що 06 червня 2017 року позивачем у порядку, встановленому ст. 23 і Закону України «Про звернення громадян» через особистий кабінет електронного сервісу «Єдина система місцевих петицій» було подано (створено) електронну петицію на тему «Ліквідувати комунальне підприємство «Муніципальна поліція» ОСОБА_2 міської ради» та електронну петицію на тему «Звільнити екс-командира підрозділу «Беркут» - ОСОБА_3 з посади директора комунального підприємства «Муніципальна поліція» ОСОБА_2 міської ради»; обидві петиції відповідають вимогам ст. 23 і Закону України «Про звернення громадян» та Положенню про електронні петиції, що затверджено рішенням ОСОБА_2 міської ради від 30 березня 2016 року № 38/5. Проте відповідні петиції не були оприлюднені у строки та у порядку визначеному чинним законодавством, чим було порушено право позивача, як громадянина України, на звернення до органу місцевого самоврядування, в особі ОСОБА_2 міського голови - ОСОБА_4, а тому такі дії є протиправними, оскільки, як вбачається із відповіді, яка була надіслана на адресу позивача через електронний кабінет 09 червня 2017 року, підставою для відмови в оприлюдненні та реєстрації вищезазначених петицій є їх недоцільність. Однак таке твердження, на думку сторони позивача, є безпідставним та таким, що не ґрунтується на нормах чинного законодавства. Вважають такі дії відповідача протиправними, звернулися до відповідача з питанням усунення вказаних порушень, але відповідач йому в цьому відмовив, виник спір. Позивач поніс втрати. Просили визнати протиправними дії ОСОБА_2 міської ради щодо не оприлюднення та відмови в реєстрації електронної петиції про звільнення екс-командира підрозділу Беркут ОСОБА_3 з посади директора КП Муніціпальна поліція та зобовязати ОСОБА_2 міську раду зареєструвати і оприлюднити петицію про звільнення екс-командира підрозділу Беркут ОСОБА_3 з посади директора КП Муніціпальна поліція та визнати протиправними дії ОСОБА_2 міської ради щодо не оприлюднення та відмови в реєстрації електронної петиції про ліквідацію КП Муніціпальна поліція та зобовязати ОСОБА_2 міську раду зареєструвати і оприлюднити петицію про ліквідацію КП Муніціпальна поліція ОСОБА_2 міської ради і стягнути судові витрати, задовольнивши позов в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 міської ради в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, дійсно в передбаченому порядку в міськраді була створена робоча група стосовно електронних та інш. петицій, вона розглянула питання позивача, позивачу в передбаченому законом порядку надана обгрунтована відповідь з розясненням її змісту позивачу. Вважають всі свої дії стосовно спірного питання законними, складеним вірно, всі істотні умови при вирішенні питання, наданні відповіді, складанні дотримано і правильно відображено. Вважають, що все ними зроблено згідно вимог закону. Ніяких інших зобовязань відносно позивача на себе не брали і не беруть, нічиїх прав не порушували і будь-якої шкоди не завдавав. Позов вважають не доведеним і безпідставним та не можливим його задоволення. Просили в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Вислухавши пояснення представника позивача і представника відповідача, зясувавши думку сторін, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані, представлені та добуті докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та підлягаючими задоволенню.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним та неупередженим судом.

Адміністративні справи, в якій однією із сторін є орган або посадова особа місцевого самоврядування, підсудні місцевим судам, справи, щодо оскарження дій або бездіяльності посадових чи службових осіб місцевих органів виконавчої влади, розглядаються і вирішуються місцевим загальним судом за вибором позивача.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В обґрунтування звернення з позовом до адміністративного суду позивач посилався на норми Кодексу адміністративного судочинства України. За приписами ст. 7 КАС України адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. КАС України визначає повноваження адміністративних судів щодо розгляду справ адміністративної юрисдикції, порядок звернення до адміністративних судів і порядок здійснення адміністративного судочинства.

Справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дії їй бездіяльності Конституцією чи іншими законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Відповідно до ч. 1 ст. 129 Конституції України при здійсненні правосуддя судді незалежні і підкоряються лише закону.

Згідно статті 6 Конституції України органи виконавчої влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

В судовому засіданні встановлено, що дійсно 06 червня 2017 року позивачем у порядку, встановленому ст. 23 і Закону України «Про звернення громадян» через особистий кабінет електронного сервісу «Єдина система місцевих петицій» було подано (створено) електронну петицію на тему «Ліквідувати комунальне підприємство «Муніципальна поліція» ОСОБА_2 міської ради» та електронну петицію на тему «Звільнити екс-командира підрозділу «Беркут» - ОСОБА_3 з посади директора комунального підприємства «Муніципальна поліція» ОСОБА_2 міської ради»; обидві петиції відповідають вимогам ст. 23 і Закону України «Про звернення громадян» та Положенню про електронні петиції, що затверджено рішенням ОСОБА_2 міської ради від 30 березня 2016 року № 38/5. Проте відповідні петиції не були оприлюднені у строки та у порядку визначеному чинним законодавством, чим було порушено право позивача, як громадянина України, на звернення до органу місцевого самоврядування, в особі ОСОБА_2 міського голови, а тому такі дії є протиправними, оскільки, як вбачається із відповіді, яка була надіслана на адресу позивача через електронний кабінет 09 червня 2017 року, підставою для відмови в оприлюдненні та реєстрації вищезазначених петицій є їх недоцільність. Однак таке твердження, на думку сторони позивача, є безпідставним та таким, що не ґрунтується на нормах чинного законодавства. Вважають такі дії відповідача протиправними, звернулися до відповідача з питанням усунення вказаних порушень, але відповідач йому в цьому відмовив, виник спір; в добровільному порядку вирішити спір не вдалося, на звернення до відповідача позивач отримав відмову, звернення до інших органів ні до чого не призвели і він вимушений був звертатися з позовом до суду.

Суд вважає позовні вимоги підлягаючими задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно ст. 5 Конституції України, носієм суверенітету і єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Згідно ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування», місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Громадяни України реалізують своє право на участь у місцевому самоврядуванні за належністю до відповідних територіальних громад. Будь-які обмеження права громадян України на участь у місцевому самоврядуванні залежно від їх раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, терміну проживання на відповідній території, за мовними чи іншими ознаками забороняються. (ст. 3 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Первинним суб'єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень є територіальна громада села, селища, міста (ч. 1 ст. Закону України «Про місцеве самоврядування»). Сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами (ч.1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Як член територіальної громади міста Дніпропетровська, позивач має право на забезпечення дотримання своїх законних прав та інтересів. Гарантування таких прав та інтересів покладено на органи місцевого самоврядування, що представляють інтереси територіальних громад, а отже і інтереси як всього населення відповідної територіальної одиниці, так і інтереси кожного громадянина, що входить до їх складу.

Як громадянин, позивач має право вимагати від органів місцевого самоврядування ефективно здійснювати свою діяльність та виконувати всі покладені на них чинним законодавством завдання.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», місцеве самоврядування в Україні здійснюється на принципах народовладдя, законності, гласності, підзвітності та відповідальності перед територіальними громадами їх органів та посадових осіб.

06 червня 2017 року позивач ОСОБА_1 у порядку встановленому ст. 23 і Закону України «Про звернення громадян» через особистий кабінет електронного сервісу «Єдина система місцевих петицій» було подано (створено) електронну петицію на тему «Ліквідувати комунальне підприємство «Муніципальна поліція» ОСОБА_2 міської ради» та електронну петицію на тему «Звільнити екс-командира підрозділу «Беркут» - ОСОБА_3 з посади директора комунального підприємства «Муніципальна поліція» ОСОБА_2 міської ради». Обидві петиції відповідають вимогам ст. 23 і Закону України «Про звернення громадян» та Положенню про електронні петиції, що затверджено рішенням ОСОБА_2 міської ради від 30 березня 2016 року №38/5. Проте відповідні петиції не були оприлюднені у строки та у порядку визначеному чинним законодавством, чим було порушено його право, як громадянина України, на звернення до органу місцевого самоврядування, в особі ОСОБА_2 міського голови - ОСОБА_4, а тому такі дії є протиправними, що полягає у наступному.

Як вбачається із відповіді, яка була надіслана на адресу позивача через електронний кабінет 09 червня 2017 року, підставою для відмови в оприлюдненні та реєстрації вищезазначених петицій є їх недоцільність. Однак таке твердження є безпідставним та таким, що не ґрунтується на нормах чинного законодавства.

Статтею 23 і Закону України «Про звернення громадян» врегульовані питання подання та розгляду електронної петиції, зокрема: громадяни можуть звернутися до Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, органу місцевого самоврядування з електронними петиціями через офіційний веб-сайт органу, якому вона адресована, або веб-сайт громадського об'єднання, яке здійснює збір підписів на підтримку електронної петиції; в електронній петиції має бути викладено суть звернення, зазначено прізвище, ім'я, по батькові автора (ініціатора) електронної петиції, адресу електронної пошти. На веб- сайті відповідного органу або громадського об'єднання, що здійснює збір підписів, обов'язково зазначаються дата початку збору підписів та інформація щодо загальної кількості та переліку осіб, які підписали електронну петицію; відповідальність за зміст електронної петиції несе автор (ініціатор) електронної петиції; для створення електронної петиції до Президента України, ВР України, Кабінету Міністрів України, органу місцевого самоврядування її автор (ініціатор) заповнює спеціальну форму на офіційному веб-сайті органу, якому вона адресована, або веб-сайті громадського об'єднання, яке здійснює збір підписів на підтримку електронних петицій, та розміщує текст електронної петиції; у разі невідповідності електронної петиції встановленим вимогам оприлюднення такої петиції не здійснюється, про що повідомляється автору (ініціатору) не пізніше строку, встановленого для оприлюднення.

Відповідно до розділу 2 Положення про електронні петиції, затвердженого рішенням Дніпропетровської міської ради № 38/5 від 30 березня 2016 року електронна петиція подається в електронній формі і повинна містити: прізвище, ім'я по батькові громадянина України або назви громадського об'єднання, а також адресу електронної пошти, зміст звернення з обґрунтуваннями необхідності його розгляду та вирішення. Неправдиві відомості, подані автором (ініціатором) електронної петиції, є підставою для відмови в її оприлюдненні або для зняття з режиму оприлюднення (п. 2.5 Положення). У випадку, якщо суть петиції не відповідає повноваженням Дніпропетровської міської ради, її виконавчих органів або посадових осіб, її зміст оприлюднюється в окремому розділі, а сама петиція направляється за належністю тому органу або посадовій особі, до компетенції якого входить розгляд порушеного питання(п. 2.6 Положення). В електронній петиції має бути викладено суть порушеного питання, пропозиція щодо його вирішення, а в заголовку зазначено її короткий зміст(п. 2.7 Положення). Електронна петиція не може містити заклики до повалення конституційного ладу, порушення територіальної цілісності України, пропаганду війни, насильства, жорстокості, розпалювання міжетнічної, расової, релігійної ворожнечі, заклики до вчинення терористичних актів, посягання на права і свободи людини, інформацію, яка принижує честь і гідність, права та законні інтереси осіб, матеріали та вислови, які становлять загрозу національним інтересам і національній безпеці України, матеріали та заклики, які містять передвиборчу агітацію, рекламу товарів, робіт та послуг(п. 2.8 Положення).

Для подання електронної петиції автору (ініціатору) необхідно пройти реєстрацію на суб-домені «Електронні петиції» веб-сайту Дніпропетровської міської ради, зазначивши своє прізвище, ім'я, по батькові, адресу електронної пошти, та надати згоду на обробку своїх персональних даних (п. 2.9 Положення). У разі невідповідності електронної петиції зазначеним вимогам оприлюднення такої петиції не здійснюється, а автору (ініціатору) у той же термін надсилається відмова із зазначенням підстави відмови, відповідно до цього Положення. Перелік підстав для відмови у розгляді петиції зазначений у цьому Положенні, є вичерпним, (п. 2.10 Положення).

Аналогічні норми передбачені у ч. З ст. 23 і Закону України «Про звернення громадян», якою визначено виключний перелік підстав за наявності яких заявнику можу бути відмовлено в оприлюдненні, серед яких: заклик до повалення конституційного ладу; порушення територіальної цілісності України; пропаганду війни, насильства, жорстокості; розпалювання міжетнічної, расової, релігійної ворожнечі; заклики до вчинення терористичних актів; посягання на права і свободи людини.

Таким чином, чинним законодавством України не передбачено такої підстави відмови в оприлюднені та розгляді петиції, як недоцільність, тому дії суб'єкта владних повноважень є незаконними, тобто такими що вчинені не на підставі Закону.

Крім того, питання щодо оприлюднення та реєстрації електронних петицій, розглянуто не уповноваженим на те органом, а саме робочою групою для опрацювання електронних петицій. Цей факт наведено у відповіді директора департаменту з питань місцевого самоврядування та інформаційної політики від 19 червня 2017 року.

Такі дії ОСОБА_2 міської ради суперечать п. 2.10 Положення, в якому зазначено, що електронна петиція протягом двох робочих днів з моменту надсилання її автором (ініціатором) перевіряється уповноваженою особою виконавчого органу Дніпропетровської міської ради, до компетенції якого віднесено питання зв'язків з громадськістю, на відповідність вимогам цього Положення, після чого електронна петиція оприлюднюється на суб-домені «Електронні петиції» веб-сайту ОСОБА_2 міської ради. Робоча група міської ради не є її виконавчим органом, метою створення якої є вивчення окремих питань та розробки проектів рішень ради. Тобто висновки робочої групи носять суто рекомендаційний характер з урахуванням яких уповноважений на те виконавчий орган міської ради приймає відповідне рішення.

Таким чином, відмови в оприлюдненні створених позивачем петицій є також протиправними з огляду на те, що рішення приймалось не компетентним на те органом.

Відповідно до ст. 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Згідно з преамбулою Закону України «Про звернення громадян», цей Закон регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про звернення громадян», громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Системний аналіз норм наведених у Положенні про електронні петиції та Законі України «Про звернення громадян» дозволяє зробити висновок про те, що при реалізації громадянами України свого права на участь в управлінні державними і громадськими справами в усіх передбачених законом формах - пропозиціях, заявах і скаргах, місцева рада на різних етапах розгляду петиції діє як через свої допоміжні органи - виконавчий орган, структурні підрозділи, так і безпосередньо через голову місцевої ради та депутатський корпус. Однак у будь-якому разі в згаданих правовідносинах місцева рада діє як єдиний орган місцевого самоврядування, а тому належним відповідачем по справ є ОСОБА_2 міська рада.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Рішення про відмову в оприлюднені петиції позивача приймалося відносно конкретної особи, що впливає виключно на його права та інтереси, як громадянина України, а тому таке рішення є актом індивідуальної дії.

Відповідно до п.1 ч. І ст.18 Кодексу адміністративного судочинства України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган чи посадова особа місцевого самоврядування, посадова чи службова особа органу місцевого самоврядування, крім тих, які підсудні окружним адміністративним судам. Відповідач є органом місцевого самоврядування, який не входить до переліку суб'єктів, встановленого ч. 2 ст. 18 Кодексу адміністративного судочинства України, що можуть бути стороною у адміністративних справах, які підсудні окружним адміністративним судам.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року за №280/97-ВР система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За таких обставин, дії відповідача щодо не вирішення питання своєчасно про запитуване позивачем питання є не правомірними, оскільки відповідач діяв не в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 5 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Тобто, відповідач повинен довести, що його дiями не було порушено права позивача, чого не було зроблено.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту порушеного права згідно п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання незаконним рішення, дії або бездіяльності органу державної влади або органу місцевого самоврядування. їх посадових або службових осіб.

З огляду на заявлені позовні вимоги, доводи позивача, визначальними обставинами для вирішення спірних правовідносин є визначення відповідності оскаржуваних дій відповідача критеріям правомірності, які предявляються до дій та рішень субєктів владних повноважень. Таким чином, доводи позивача є обгрунтованими, в зв'язку з чим, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Вирішення даної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов'язки сторін. Всі ці складові можуть бути з'ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є всебічне і повне з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що дії відповідача стосовно спірного питання не відповідають вимогам діючого законодавства, а тому позов підлягає задоволенню повністю.

Не може суд прийняти до уваги позицію сторони відповідача щодо не визнання позовних вимог, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджуються, порушення прав позивача, в тому числі і визначених Конституцією України, іншими законами саме цим відповідачем була допущена.

При таких обставинах суд вважає можливим позовну заяву задовольнити та визнати протиправними дії ОСОБА_2 міської ради щодо не оприлюднення та відмови в реєстрації електронної петиції про звільнення екс-командира підрозділу Беркут ОСОБА_3 з посади директора КП Муніціпальна поліція та зобовязати ОСОБА_2 міську раду зареєструвати і оприлюднити петицію про звільнення екс-командира підрозділу Беркут ОСОБА_3 з посади директора КП Муніціпальна поліція; визнати протиправними дії ОСОБА_2 міської ради щодо не оприлюднення та відмови в реєстрації електронної петиції про ліквідацію КП Муніціпальна поліція та зобовязати ОСОБА_2 міську раду зареєструвати і оприлюднити петицію про ліквідацію КП Муніціпальна поліція ОСОБА_2 міської ради, а також стягнути за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень ОСОБА_2 міської ради на користь ОСОБА_1 понесений при подачі позову судовий збір у розмірі 1280 грн..

Таким чином позовні вимоги про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, стягнення судових витрат в такому вигляді знайшли своє підтвердження в ході судового засідання і підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 5, 19, 43, 55, 124, 129 Конституції України, ст. 15, 16 ЦК України, ст. 2, 4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 23-1 Закону України «Про звернення громадян», Положенням про електронні петиції затвердженого рішенням Дніпропетровської міської ради № 38/5 від 30 березня 2016 року, ст. 5, 15, 30, 77, 243 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задовольнити.

Визнати протиправними дії ОСОБА_2 міської ради щодо не оприлюднення та відмови в реєстрації електронної петиції про звільнення екс-командира підрозділу Беркут ОСОБА_3 з посади директора КП Муніціпальна поліція та зобовязати ОСОБА_2 міську раду зареєструвати і оприлюднити петицію про звільнення екс-командира підрозділу Беркут ОСОБА_3 з посади директора КП Муніціпальна поліція.

Визнати протиправними дії ОСОБА_2 міської ради щодо не оприлюднення та відмови в реєстрації електронної петиції про ліквідацію Комунального підприємства Муніціпальна поліція та зобовязати ОСОБА_2 міську раду зареєструвати і оприлюднити петицію про ліквідацію Комунального підприємства Муніціпальна поліція ОСОБА_2 міської ради.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень ОСОБА_2 міської ради на користь ОСОБА_1 понесений при подачі позову судовий збір у розмірі 1280 грн..

Рішення може бути оскаржене в Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд протягом 30 днів з дня його проголошення в порядку, передбаченому ст. 295-297 КАС України.

Суддя