Справа № 806/2315/18
Суддя: Попова Оксана Гнатівна
Дата ухвалення: 2018-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
21 червня 2018 року м. Житомир справа № 806/2315/18
Житомирський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Попової О. Г.,
секретар судового засідання Бойко Т.О.,
представника позивача ОСОБА_1,
представника відповідача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції адміністративну справу за позовом Житомирського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Приватного підприємства "Шеріфф" про стягнення коштів,
Житомирське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до Приватного підприємства "Шеріфф" із позовом, в якому просить стягнути з Приватного підприємства "Шеріфф" на користь Житомирського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів суму адміністративно-господарських санкцій та пені у розмірі 186 985,17 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що згідно звіту про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю форми №10-ПІ, середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу працюючих у ПП "Шеріфф за 2017 рік складала 146 осіб. Вказує, що відповідач від числа середньооблікової кількості штатних працівників, що складає 146 осіб, повинен був працевлаштувати 6 осіб з інвалідністю - штатних працівників. За твердженнями позивача, ПП "Шеріфф" працевлаштувало лише 2-х осіб з інвалідністю - штатних працівників, а тому не виконало норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю-штатних працівників облікового складу за 2017 рік, передбачений статтею 19 Закону України "Про основи соціальної інвалідів в Україні" у кількості одного робочого місця, внаслідок чого відповідачу нараховано адміністративно-господарські санкції на загальну суму 182 709,60 грн.
Зазначає, що у зв'язку із порушенням підприємством граничних термінів сплати адміністративно-господарських санкцій, передбачених ст. 20 Закону України "Про основи соціальної інвалідів в Україні", відповідачу також була нарахована пеня у розмірі 4275,57 грн. станом на 24 травня 2018 року.
Враховуючи вищевикладене, просить стягнути з ПП "Шеріфф" на користь Житомирського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів суму адміністративно-господарських санкцій та пені на загальну суму 186 985,17 грн.
Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 29.05.2018 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження із проведенням судового засідання та викликом (повідомленням) учасників справи. Судовий розгляд справи, призначений на 21.06.2018 о 10:40.
Відповідач у строк та в порядку, визначеному ст.162, ч.1 ст.261 Кодексу адміністративного судочинства України подав до відділу документального забезпечення суду відзив на позовну заяву від 21.06.2018 відповідно до змісту якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог за безпідставністю. Зазначав, що згідно норм чинного законодавства звітність за формою №3-ПН роботодавці подають до центрів зайнятості за наявності попиту на робочу силу (вакансії), тобто лише у разі наявності на підприємстві чи в організації вільних робочих місць. Вказував, що періодичності подачі звітності за формою №3-ПН не встановлено, а регламентується лише те, що вона подається не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії. Враховуючи вищевикладене, відсутні правові підстави для застосування до ПП "Шеріфф" адміністративно-господарської санкції та пені за порушення Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні". (а.с. 28-30)
В судове засідання призначене на 21.06.2018 о 10:40 прибули представник позивача та представник відповідача.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.
Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.
Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що Приватне підприємство "Шеріфф" є юридичною особою працедавцем, який, відповідно до статті 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", зобовязаний створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів.
Відповідно до наявних у матеріалах справи копій звітностей форми №3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)", на підприємстві протягом 2017 року були створені наявні наступні вакансії для осіб з обмеженими фізичними можливостями:
- на січень 2017 року: водій автотранспортного засобу - 3 вакансії (звітність вих. №11 від 23.01.2017, а.с. 33-34), слюсар по ремонту автомобілів - 3 вакансії (звітність вих. №11(пр) від 23.01.2017, а.с. 35-36);
- на липень 2017 року: водій автотранспортного засобу категорії "D" - 1 вакансія (звітність вих. №111 від 10.07.2017, а.с. 37-38), слюсар по ремонту автомобілів - 1 вакансія (звітність вих. №112 від 10.07.2017, а.с. 39-40), комірник - 1 вакансія (звітність вих. №113 від 10.07.2017, а.с. 41-42).
Згідно списку працюючих інвалідів на ПП "Шеріфф" за 2017 рік, на підприємстві протягом 2017 року працювало 6 осіб із інвалідністю. (а.с. 9)
Як встановлено із додатку №4 до листа Житомирського міського центру зайнятості вих. №1070/02 від 17.04.2018, від ПП "Шеріфф" протягом 2017 року згідно форми 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" надійшло 9 вакансій для працевлаштування осіб з обмеженими фізичними можливостями. В період актуальності вакансій у 2017 році Житомирським міським центром зайнятості на ПП "Шеріфф" було направлено 6 осіб з обмеженими фізичними можливостями з числа пошукачів роботи, з яких 3 особи були працевлаштовані, а 3 особи - відмовилися від запропонованої роботи. (а.с. 43-44)
27 березня 2017 року позивачем на адресу ПП "Шеріфф" було направлено претензію №32/18 за невиконання нормативу робочих місць по працевлаштуванню осіб з інвалідністю у 2017 році від 27.03.2018 вих. №04-68/223, відповідно до якої відповідач зобовязаний сплатити на користь Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції в сумі 182 709,60 грн. (а.с. 11 та зворот)
Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, підприємству у зв'язку із несплатою нарахованої йому суми адміністративно-господарських санкцій в сумі 182 709,60 грн в строки, визначені законодавством, нараховано пеню в сумі 4275,57 грн. (а.с. 10)
Таким чином, загальна сума заборгованості ПП "Шеріфф" перед Житомирським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів складає 186 985,17 грн.
У зв'язку з тим, що відповідачем сума адміністративно-господарської санкції не сплачено, позивач звернувся до суду про її стягнення разом з пенею.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основи соціальної захищеності інвалідів в Україні, гарантування їм рівної з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями і інтересами врегульовано Законом України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21.03.1991 №875-XII (далі - Закон №875-XII).
Частинами першою, другої статті 17 Закону №875-XII встановлено, що з метою реалізації творчих і виробничих здібностей інвалідів та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом. Підприємства, установи і організації за рахунок коштів Фонду соціального захисту інвалідів або за рішенням місцевої ради за рахунок власних коштів, у разі необхідності, створюють спеціальні робочі місця для працевлаштування інвалідів, здійснюючи для цього адаптацію основного і додаткового обладнання, технічного оснащення і пристосування тощо з урахуванням обмежених можливостей інваліда.
Згідно з ч.3 ст.17 Закону №875-XII відмова в укладенні трудового договору або в просуванні по службі, звільнення за ініціативою адміністрації, переведення інваліда на іншу роботу без його згоди з мотивів інвалідності не допускається, за винятком випадків, коли за висновком медико-соціальної експертизи стан його здоров'я перешкоджає виконанню професійних обов'язків, загрожує здоров'ю і безпеці праці інших осіб, або продовження трудової діяльності чи зміна її характеру та обсягу загрожує погіршенню здоров'я інвалідів.
Відповідно до ч.1, ч.3 ст.18 Закону №875-XII, забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості. Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Положеннями статті 18-1 Закону№875-XII встановлено, що інвалід, який не досяг пенсійного віку, не працює, але бажає працювати, має право бути зареєстрованим у державній службі зайнятості як безробітний.
Суд звертає увагу, що рішення про визнання інваліда безробітним і взяття його на облік для працевлаштування приймається центром зайнятості за місцем проживання інваліда на підставі поданих ним рекомендації МСЕК та інших передбачених законодавством документів. Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.
Державна служба зайнятості може за рахунок Фонду соціального захисту інвалідів надавати дотацію роботодавцям на створення спеціальних робочих місць для інвалідів, зареєстрованих у державній службі зайнятості, а також проводити професійну підготовку, підвищення кваліфікації і перепідготовку цієї категорії інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
В силу приписів статті 18 Закону №875-XII на відповідача, як працедавця, покладено обовязок створити робочі місця і умови для працевлаштування інвалідів, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів.
В той же час, вказаний обовязок не супроводжується обовязком відповідача здійснювати пошук інвалідів, адже статтею 18-1 Закону №875-XII такий обовязок покладено на Державну службу зайнятості.
Пунктом четвертим частини третьої статті 50 Закону України "Про зайнятість населення" від 05.07.2012 №5067-VI визначено, що роботодавці зобов'язані своєчасно та в повному обсязі подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії).
Відповідно до п.2.1 Порядку надання форми звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)", затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 №316 (далі - Порядок №316), інформація за даною формою подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії (й). Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.
Суд звертає увагу, що у відповідності до діючих положень Порядку №316 звітність за формою № 3-ПН роботодавці подають до центрів зайнятості за наявності попиту на робочу силу (вакансії), тобто, лише у разі наявності на підприємстві чи в організації вільних робочих місць.
Слід зазначити, що норма щодо щомісячної подачі звітів про наявність вільних робочих місць, встановлена Законом України від 01 березня 1991 року №803-ХІІ "Про зайнятість населення", втратила чинність з 01 січня 2013 року, коли набрав чинності новий Закон України від 05 липня 2012 року № 5067-VI "Про зайнятість населення".
Таким чином, суд погоджується із доводами відповідача та зазначає, що періодичності подачі звітності за формою №3-ПН не встановлено, а регламентується лише, що вона подається не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії.
Матеріалами справи підтверджено, що ПП "Шеріфф" звертався до Житомирського міського центру зайнятості з інформацією про попит на робочу силу з відображенням відомостей про вільні робочі місця, створені виключно для осіб з інвалідністю. Зокрема підприємством подавались звіти форми № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу" упродовж 2017 року, що свідчить про те, що відповідач інформував центр зайнятості про наявність вакансій для працевлаштування осіб з обмеженими фізичними можливостями. Вказаний факт підтверджується наявною у матеріалах копією листа Житомирського міського центру зайнятості вих. №1070/02 від 17.04.2018 та додатку №4 до нього, відповідно до змісту яких від ПП "Шеріфф" протягом 2017 року згідно форми 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" надійшло 9 вакансій для працевлаштування осіб з обмеженими фізичними можливостями. В період актуальності вакансій у 2017 році Житомирським міським центром зайнятості на ПП "Шеріфф" було направлено 6 осіб з обмеженими фізичними можливостями з числа пошукачів роботи, з яких 3 особи були працевлаштовані, а 3 особи - відмовилися від запропонованої роботи. (а.с. 43-44)
В матеріалах справи відсутні належні, допустимі, достовірні та достатні докази на підтвердження тверджень, що ПП "Шеріфф" не забезпечувалися вакансії для осіб з обмеженими фізичними можливостями або було відмовлено таким особам у прийнятті на роботу з мотивів наявності у вказаних осіб встановленої інвалідності.
Положеннями частини першої, другої статті 19 Закону №875-XII визначено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.
Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.
Згідно з ч.1, ч.2 20 Закону №875-XII, підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.
Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.
Відповідно до ч.1 ст.218 Господарського кодексу України від 16.01.2003 №436-IV, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.
Згідно з ч.2 ст.218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.
Це означає, що адміністративно-господарські санкції не можуть застосовуватися до працедавця в разі відсутності необхідної кількості працевлаштованих інвалідів, якщо при цьому цей субєкт господарювання вжив усіх передбачених Законом № 875-XII заходів для працевлаштування останніх, тобто, коли у його діях відсутній склад правопорушення.
Суд звертає увагу, що норми чинного законодавства покладають на працедавця виключно обов'язок забезпечити наявність вакансій, в той час, як відсутність реалізації такими особами свого права на працевлаштування із незалежних від суб'єкта господарювання причин, зокрема, шляхом відмови від запропонованих вакансій або не направлення Державною службою зайнятості необхідної кількості осіб з обмеженими фізичними можливостями не свідчить про наявність у діях суб'єкта господарювання складу господарського правопорушення та не є правовою підставою для застосування адміністративно-господарських санкцій і нарахування пені за їх несвоєчасну сплату.
Здійснивши системний аналіз норм чинного законодавства та наявних у матеріалах справи доказів, суд дійшов висновку, що відповідачем протягом 2017 року було забезпечено встановлену чинним законодавством кількість вакансій для осіб з обмеженими фізичними можливостями, а також регулярно подавалась звітність форми № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу".
Враховуючи вищевикладене, позивач дійшов помилкового висновку про порушення ПП "Шеріфф" положень ст. 19, 20 Закону №875-XII та про наявність підстав для застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій і пені на загальну суму 186 985,17 грн.
Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідачем на виконання ст.77 КАС України та наявною у матеріалах справи сукупністю належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів спростовано, а позивачем не доведено обґрунтованості заявлених вимог та наявності правових підстав для примусового стягнення з ПП "Шеріфф" суми адміністративно-господарських санкцій та пені у розмірі 186 985,17 грн, а тому позовні вимоги Житомирського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246 КАС України, суд,
Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.Г. Попова

Повне судове рішення складене: 26 червня 2018 року.