Справа № 812/1137/18
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2018-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2018 року справа №812/1137/18

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Геращенка І.В., суддів Арабей Т.Г., Міронової Г.М., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 17 травня 2018 року (суддя І інстанції Басова Н.М., повний текст складено 22 травня 2018 року в м. Сєвєродонецьк) у справі № 812/1137/18 за позовом Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Приватного підприємства «Транссервис» про стягнення адміністративного господарських санкцій,-

ВСТАНОВИВ:

18 квітня 2018 року Луганське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі позивач, фонд) звернулось до суду з адміністративним позовом до Приватного підприємства «Транссервис» (далі відповідач, підприємство) про стягнення адміністративно-господарської санкції за 2017 рік у сумі 77115,15 грн. та пені за порушення термінів сплати адміністративно-господарської санкції за період з 17 квітня 2018 року по 17 квітня 2018 року у розмірі 43,10 грн., разом 77158,25 грн. (а.с. 4-5).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 17 травня 2018 року у справі № 812/1137/18 у задоволенні позову відмовлено (а.с. 110-113).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходів з того, що позивачем не доведено правомірність застосованих штрафних санкцій та, відповідно, правомірність нарахування пені через недоведення наявності об'єкту для її обчислення. Зазначене свідчить також про передчасність та безпідставність заявленя пені до стягнення.

Не погодився з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що судом першої інстанції не взято до уваги, що відповідач протягом 2017 року подавав до Сєвєродонецького міського центру зайнятості звіти за формою 3-ПН «Інформація про попит на роботу силу (вакансій)», як підтвердження вжитих ним усіх можливих заходів щодо працевлаштування осіб з інвалідністю, повністю проігнорувавши норму статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», яка передбачає можливість відповідача на самостійне здійснення працевлаштування осіб даної категорії. Тобто, відповідач не використав усіх можливих заходів, не здійснив самостійний пошук безробітних осіб з інвалідністю для працевлаштування (а.с. 92-93).

Сторони в судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, позивач в апеляційній скарзі просив розглянути справу у відсутність його представника.

Відповідно до вимог частин 1, 2 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Суд заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи, вивчив доводи апеляційної скарги та наданого відзиву на апеляційну скаргу, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, підтверджується наявними матеріалами справи й не оспорюється апелянтом наступне.

Луганське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів є бюджетною установою, зареєстрованою в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 15 жовтня 2002 року за кодом ЄДРПОУ 1339664, що підтверджується Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, наявною у матеріалах справи (а.с. 7-10, 11).

Діяльність Фонду інвалідів спрямовується, координується та контролюється Державною службою з питань інвалідів та ветеранів. Бюджетна установа Фонд інвалідів є правонаступником Фонду соціального захисту інвалідів як урядового органу, що визначено пунктами 1, 2 Положення про Фонд соціального захисту інвалідів, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 14 квітня 2011 року № 129.

Фонд інвалідів в силу приписів пункту сьомого частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, положень статті 19, пунктів 9-10 статті 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні від 21 березня 1991 року №875-ХІІ у спірних правовідносинах виступає у якості субєкта владних повноважень, який звернувся до адміністративного суду на виконання повноважень у публічно-правових відносинах.

Відповідач Приватне підприємство «Трансcервис», ідентифікаційний код 31291987, є юридичною особою та зареєстровано 06 грудня 2000 року, 14 лютого 2005 року, 0000460 Сєвєродонецькою міською радою (а.с.21-24).

Спірні правовідносини врегульовано Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21 березня 1991 року № 875-XII та постановою Кабінету Міністрів України «Про реалізацію статей 19 і 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 31 січня 2007 року № 70 із змінами і доповненнями.

Основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами визначені положеннями Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21 березня 1991 року № 875-XII із змінами і доповненнями.

Згідно наданого звіту обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Луганського про зайнятість та працевлаштування інвалідів Приватним підприємством «Транссервис» за 2017 рік від 19 лютого 2018 року за формою № 10-ПІ, середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу (осіб) становить 99 осіб, з них кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» - 4 особи (а.с.12).

З розрахунку суми адміністративно господарських санкцій за нестворені робочі місця для забезпечення працевлаштування інвалідів у 2017 році вбачається, що середньорічна заробітна плата штатного працівника який працює у відповідача складала 38557,58 гривень, тому відділенням Фонду за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів нарахована сума адміністративно-господарських санкцій в розмірі 77115,15 гривень (а.с. 18).

Відповідно до статті 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» та пунктом 4 Порядку сплати підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, підприємству нарахована пеня в сумі 43,10 гривень за порушення термінів сплати адміністративно господарських санкцій, про що зазначено в розрахунку суми пені на заборгованість по сплаті адміністративно господарських санкцій за нестворені робочі місця для забезпечення працевлаштування інвалідів у 2017 році (а.с. 18).

У відповідності зі статтею 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Згідно з частиною 2 статті 19 зазначеного Закону, підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою статті 19 вказаного Закону, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округляється до цілого значення.

Частиною 1 статті 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньорічної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньорічної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Статтею 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» визначено, що забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність, з урахуванням побажань інваліда, наявних у нього професійних навичок і знань, а також рекомендацій медико-соціальної експертизи.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобовязані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 4 статті 20 Закону України «Про зайнятість населення» підприємства, установи і організації незалежно від форми власності реєструються у місцевих центрах зайнятості за їх місцезнаходженням як платники збору до Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, щомісяця подають цим центрам адміністративні дані у повному обсязі про наявність вільних робочих місць (вакансій), у тому числі призначених для працевлаштування інвалідів.

Наказом Міністерства соціальної політики України від 31 травня 2013 року № 316 затверджені форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» та Порядок її подання» (далі наказ № 316).

Відповідно до пп. 1.1. п. 1 Наказу № 316, затверджена форма звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», пп.1.2. п.1 цього Наказу, затверджений Порядок подання форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)».

Згідно з п.2.1. Порядку подання форми звітності № 3-ПН форма подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії(й). Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

У пункті 3 розділу ІІ форми вказується кількість вакансій, на які можуть бути працевлаштовані № 5076-VI), і за необхідності зазначаються категорії таких громадян, (в тому числі «інваліди»), що визначено пп.3.1.3. п.3.1. Порядку заповнення форми звітності №3-ПН.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач протягом 2017 року інформував Сєвєродонецький міський центр зайнятості про створені робочі місця та вакансії для працевлаштування інвалідів шляхом надання до Сєвєродонецького міського центру зайнятості звітів про наявність вакансій для інвалідів за формою № 3-ПН, а саме: звіт про наявність вакансій від 01 лютого 2017 року, звіт про наявність вакансій від 17 березня 2017 року, звіт про наявність вакансій від 18 квітня 2017 року, звіт про наявність вакансій від 24 липня 2017 року, звіт про наявність вакансій від 16 серпня 2017 року, звіт про наявність вакансій від 31 серпня 2017 року, звіт про наявність вакансій від 01 грудня 2017 року (а.с.17, 38-51а).

Згідно з наданими звітами форми № 3-ПН відповідач повідомляв Сєвєродонецький міський центр зайнятості про наявність у відповідача протягом 2017 року понад необхідного нормативу вакантних робочих місць, на які мали змогу працевлаштуватися інваліди, а саме: 01 лютого 2017 року 1 вакансія - прибиральник службових приміщень, 17 березня 2017 року 2 вакансії прибиральник службових приміщень та експедитор, 18 квітня 2017 року 2 вакансії прибиральник службових приміщень та експедитор, 24 липня 2017 1 вакансія прибиральник службових приміщень, 16 серпня 2017 року 1 вакансія прибиральник службових приміщень, 31 серпня 2017 року 1 вакансія комірник, 01 грудня 2017 року 1 вакансія прибиральник виробничих приміщень, які були отримані Сєвєродонецьким міським центром зайнятості.

Відповідач протягом 2017 року приймав участь у проведенні «Ярмарку вакансій для осіб з інвалідністю» 05 травня 2017 року, 08 вересня 2017 року та 01 грудня 2017 року (а.с.90).

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що в 2017 році на підприємстві працювали 6 інвалідів, а саме: ОСОБА_1 (наказ № 19-к від 10 квітня 2015року), ОСОБА_2 (наказ № 37-к від 21 квітня 2015 року), ОСОБА_3 (наказ № 47-к від 30 червня 2015 року), ОСОБА_4 (наказ № 119-к від 01 вересня 2016 року), ОСОБА_5 (наказ № 135-к від 08 серпня 2016 року) (а.с.52,53,54,55, 58,59,60,61,66,62,64,65).

Тобто, відповідачем вжиті усі необхідні заходи для забезпечення працевлаштування інвалідів у 2017 році в повному обсязі.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону праці» підприємства, які використовують працю інвалідів, зобовязані створювати для них умови праці з урахуванням рекомендацій медико соціальної експертної комісії та індивідуальних програм реабілітації, вживати додаткових заходів безпеки праці, які відповідають специфічним особливостям цієї категорії працівників.

За приписами частини 3 статті 18-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів» державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендації МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації і знань, з урахуванням його побажань.

Таким чином, нормами чинного законодавства щодо соціальної захищеності інвалідів в Україні передбачено, що на підприємства з метою забезпечення права інвалідів на працевлаштування покладений обовязок по забезпеченню певної кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів, а не обовязок по виявленню і підбору інвалідів для працевлаштування. Такий обовязок покладено на органи працевлаштування, перелічені частиною 1 статті 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

Відповідно до статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобовязання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Матеріали справи свідчать про належне виконання відповідачем обовязку, передбаченого нормами чинного законодавства щодо соціальної захищеності інвалідів в Україні, по забезпеченню необхідної кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

На виконання зазначеної норми позивач не надав до суду належних доказів порушення відповідачем вимог Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено правомірність застосованих штрафних санкцій та, відповідно, правомірність нарахування пені через недоведення наявності об'єкту для її обчислення. Зазначене свідчить також про передчасність та безпідставність заявленя пені до стягнення.

При викладених обставинах, суд вважає вірним висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову.

Статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У звязку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 17 травня 2018 року у справі № 812/1137/18 - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 17 травня 2018 року у справі № 812/1137/18 за позовом Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Приватного підприємства «Транссервис» про стягнення адміністративного господарських санкцій - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 26 червня 2018 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: І.В. Геращенко

Судді: Т.Г. Арабей

ОСОБА_6