Справа № 357/4458/18
Суддя: Кошель Л. М.
Дата ухвалення: 2018-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 357/4458/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2018 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий суддя Кошель Л. М. ,

при секретарі Вангородська О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Інспектора роти № 2 батальйону УПП в Житомирській області ДПП, лейтенанта поліції ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Інспектора роти № 2 батальйону УПП в Житомирській області ДПП, лейтенанта поліції ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, мотивуючи тим, що 07 квітня 2018 року відповідач виніс постанову, якою притягнув його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122, ч.2, ст.122 та ч.1 ст.126 КУпАП, накладено стягнення у вигляді штрафу 425 грн. за порушення ПДР, а саме за керування транспортним засобом із тріщиною на лобовому склі та за рух поза межами населеного пункту без ввімкненого ближнього світла фар чи денних ходових вогнів. Крім того, позивач не предявив поліс страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. З постановою позивач не погоджується, вказав, що фари на автомобілі НОМЕР_1, який знаходився під його керуванням було увімкнено, обставини за яких він зобовязаний був предявити страховий поліс не настали, а тріщина на лобовому склі не забороняє експлуатацію транспортного засобу.

Посилаючись на зазначене, позивач просив суд скасувати постанову серії ВР №307872.

В судове засідання позивач не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі, просив задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача ОСОБА_3 подала відзив на позовну заяву, в якому вважає доводи відповідача такими, що на увагу не заслуговують, тому просила відмовити у задоволенні позову.

Суд, повно та всебічно зясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 07 квітня 2018 року інспектор роти № 2 батальйону УПП в Житомирській області ДПП, лейтенант поліції ОСОБА_2 притягнув ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у виді штрафу у розмірі 425 грн. за ч.1 ст.126, ч.2, ст.122 та ч.1 ст.121, ч.2 ст. КУпАП про що склав постанову серії ВР №307872. У постанові зазначено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом із тріщиною на лобовому склі, рухався поза межами населеного пункту без ввімкненого ближнього світла фар чи денних ходових вогнів. Крім того, позивач не предявив поліс страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Позивач не погоджуючись з постановою інспектора звернувся до суду. Представник відповідача подав відзив на адміністративний позов.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.1 ст.6 КАС України).

Адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами (ч.1 ст.286 КАС України).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року № 580-VIII.

За приписами статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

До основних повноважень поліції входить регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. У випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Згідно ст. 222 КУАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 44-1, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п'ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п'ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев'ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 189-2, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.

Крім того, відповідно до положень пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07.11.2015 р. та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10.11.2015 р. за №1408/27853 (далі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУАП.

Згідно з п. 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 122 КУАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 283 КУАП постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Відповідно до ст. 245 КУАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 14 Закону України "Про дорожній рух" зобов'язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ст.52 Закону України «Про дорожній рух», контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

Відповідно до п.9.8 постанови КМУ від 10 жовтня 2001 року № 1306 «Про Правила дорожнього руху», з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар.

ОСОБА_1 вказує на те, що ближнє світло фар на його автомобілі було увімкнене.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

На підтвердження своєї правоти ОСОБА_4 суду жодного доказу не надав. Разом з тим, з наданого представником відповідача відео запису обставину події, видно що автомобіль НОМЕР_1, який знаходився під керуванням ОСОБА_1, рухався без ввімкненого ближнього світла фар.

Щодо тріщини на лобовому склі, то ОСОБА_1 сам факт її наявності не заперечує, однак вказує що експлуатація транспортного засобу з тріщиною на лобовому склі законодавством не заборонена.

Відповідно до п.31.1 Правил дорожнього руху, технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Суд звертає увагу позивача, що Згідно із п.5 «Стекла» Додатку №1 до Вимог до перевірки конструкції та технічного стану колісного транспортного засобу, методів такої перевірки, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 26.11.2012 року №710, стан конструкції і технічні характеристики матеріалу мають відповідати вимогам стандартів DOT, за інформацією їх маркування, а також ПДР, вимогам пунктів 6.8.5, 6.8.6 ДСТУ 3649:2010.

Згідно з п.6.8.5 ДСТУ 3649:2010, затверджений Наказом від 28.12.2010 №630, на вітровому склі КТЗ не дозволено сколи чи тріщини в зоні роботи склоочисників.

У ст.10 Закону України «Про дорожній рух», на власника транспортного засобу покладено обовязок здійснювати заходи щодо утримання у справному технічному стані транспортних засобів.

ОСОБА_1 покладені на нього обовязки належним чином не виконує, допустив наявність на лобовому склі його автомобіля тріщини, що підтверджується фотознімками та відеозаписом наданими представником відповідача.

Щодо наявності чи відсутності у ОСОБА_1 обовязку предявляти інспектору поліс страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, то суд вказує на таке.

Відповідно до п.2.1 постанови КМУ від 10 жовтня 2001 року № 1306 «Про Правила дорожнього руху», водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

У п .21.2 ст.21 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачається, що контроль за наявністю договорів обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

Суд не погоджується з висновком позивача що законом у зазначені статті Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено вичерпний перелік випадків, коли інспектор має право зажадати від водія поліс страхування.

Так, відповідно до ст.16 Закону України «Про дорожній рух», водій зобов'язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред'являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до п.2.4. постанови КМУ від 10 жовтня 2001 року № 1306 «Про Правила дорожнього руху», на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1. До переліку таких документів входить і поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Крім того, обовязок водія надати інспектору відповідний поліс закріплено і в п.21.3 статті 21 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», де закріплено, що при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов'язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред'являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

Приписи закону зводяться до того, що керування транспортним засобом без відповідного полісу страхування або його не предявлення для перевірки правопорушенням самостійним, яке настає не лише у випадку складання протоколу щодо порушень правил дорожнього руху чи оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

Законодавцем у ч.1 ст.126 КУпАП передбачено відповідальність за зазначене правопорушення, у вигляді штрафу.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 251 КУпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

В даному випадку на особливу увагу заслуговує ч.2 ст.77 КАС України, яка регламентує, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідач, як субєкт владних повноважень, надав суду відзив на адміністративний позов та докази правомірності прийнятого рішення, зокрема фото знімки та відео запис обставин події, чим виконав свій обовязок доказування.

Доводи позивача висновків відповідача викладених у постанові не спростовують, тому у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 77, 90, 286 КАС України, ст.ст. 122, 251, 283-284 КУпАП, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Інспектора роти № 2 батальйону УПП в Житомирській області ДПП, лейтенанта поліції ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відмовити.

Рішення може бути оскаржене.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 26.06.2018 року.

СуддяОСОБА_5