Справа № П/811/1416/17
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2018-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

"20" червня 2018 р. справа № П/811/1416/17
м. Дніпро

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

при секретарі судового засідання Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства внутрішніх справ України

на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07.02.2018 р. (суддя Шевченко І.М., м. Кропивницький)

у справі № П/811/1416/17

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства внутрішніх справ України,

третя особа - Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області,

про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, -

встановив:

У серпні 2017 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною відмову, надану Міністерством внутрішніх справ України листом від 05 липня 2017 року N 1290/05/28-17, у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв'язку з втратою працездатності та установленням йому І групи інвалідності, що настала після звільнення із служби внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ;

- зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України розглянути заяву позивача щодо призначення виплати одноразової грошової допомоги у зв'язку з втратою позивачем працездатності та установленням І групи інвалідності, що настала після звільнення із служби внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07.02.2018 р. позов задоволено. Рішення мотивоване обґрунтованістю позовних вимог позивача.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, скаржник оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі скаржник посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Зазначає, що працівникові міліції у разі встановлення інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, виплачується одноразова грошова допомога у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності І групи; 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.

При первинному огляді медико-соціальною експертною комісією (далі - МСЕК) позивачу 08.09.2009 р. встановлено II групу інвалідності та відповідний ступень втрати працездатності. Під час повторного огляду МСЕК 14.04.2017 р. позивачу було встановлено І групу інвалідності.

Отже, з дати первинного огляду МСЕК пройшло більше 2 років.

Порядок, підстави та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 р. № 850 (далі - Порядок № 850).

Положеннями підпункту 2 пункту 2 Порядку № 850 передбачено, що днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Пунктом 4 Порядку № 850 передбачено, якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступенем втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням МСЕК вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Судом першої інстанції не було прийнято до уваги, що вказана норма закону передбачає можливість додаткової компенсації різниці між розмірами первинної та вторинної грошової допомоги, а не є дискримінаційною чи такою, що суперечить положенням законодавства. Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З моменту первинного огляду МСЕК пройшло більше 2 років, тому немає законних підстав для виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 250-кратному прожиткового мінімуму, установленого законом для непрацездатних осіб на дату встановлення І групи інвалідності.

Судом першої інстанції також не було надано належної уваги тому, що при розв'язанні таких спірних правовідносин має враховуватися й правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні "Великода проти України" від 03.06.2014 р., в якому Європейський судом з прав людини зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимим до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту прав на соціальний захист.

Аналогічний правовий підхід Європейським судом з прав людини застосований й в рішеннях від 09.10.1979 р. у справі "Ейди проти Ірландії" та від 12.10.2004 р. у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії", що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового, і такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове - про відмову в задоволенні позову.

Представники сторін по справі, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що позивач є пенсіонером органів внутрішніх справ та інвалідом першої групи, що настала після звільнення зі служби внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ.

При первинному огляді МСЕК 08.09.2009 р. позивачу було встановлено другу групу інвалідності та визначено 65% втрати працездатності. Під час повторного огляду МСЕК 14.04.2017 р. йому було встановлено першу групу інвалідності та визначено 100% втрати працездатності.

Відповідно до висновку про призначення одноразової грошової допомоги згідно із Законом України "Про міліцію" від 20.12.1990 р. № 565-ХІІ, затвердженого ДФЗБО МВС України 21.10.2009 р., та на підставі платіжного доручення від 15.09.2010 р. № 2883 позивачу виплачено одноразову грошову допомогу в сумі 51807,60 грн. за встановлену другу групу інвалідності, пов'язану із захворюванням, отриманим у період проходження служби в органах внутрішніх справ (65 % втрати працездатності).

На заяву позивача про отримання грошової допомоги в більшому розмірі у зв'язку з збільшенням ступеня втрати працездатності листом від 05.07.2017 р. № 1290/05/28-17 Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області повідомило позивачу, що відповідно до листа ДФОП МВС України від 15.07.2017 р. № 15/2-2067 матеріали на виплату одноразової грошової допомоги повернуто, як такі, що не відповідають вимогам законодавства та наголошено, що на виконання пункту 2 розділу II Прикінцевих положень Закону України від 13.02.2015 р. № 208-VII "Про внесення змін до статті 23 Закону України "Про міліцію" щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції" Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 21.10.2015 р. № 850 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції", що набрала чинності 31 жовтня 2015 року.

Пунктом 4 Порядку № 850 передбачено, що якщо протягом двох років працівнику міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Згідно з наявними матеріалами при первинному огляді МСЕК позивачу 08.09.2009 р. установлено 2 групу інвалідності та відповідний ступень втрати працездатності.

Під час повторного огляду МСЕК позивачу з 14.04.2017 р. установлено I групу інвалідності та відповідний ступень працездатності.

Таким чином, та обставина, що з дати первинного огляду МСЕК пройшло більше 2 років, за умовами п. 4 Порядку № 850, не дає позивачу права на отримання грошової допомоги в більшому розмірі.

Суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача, оскільки:

- повноваження на прийняття рішення про призначення чи про відмову в призначенні одноразової допомоги є виключною компетенцією Міністерства внутрішніх справ України, а на орган внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, покладено обов'язок по проведенню відповідних процедурних дій по оформленню відповідних документів для вирішення питання про виплату такої допомоги та реалізації рішення головного розпорядника коштів (МВС) розпорядниками нижчої ланки;

- терміном в два роки обмежується період з моменту первинного встановлення інвалідності до моменту подальшого повторного огляду, на якому буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі. При цьому вказано, що якщо ці обставини відбудуться протягом двох років, то виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми. Будь-яких обмежень дворічним строком виплати одноразової допомоги при повторних оглядах Порядок № 850 не містить;

- пп. 2 п. 3 Порядку № 850 взагалі не обмежує право на виплату одноразової допомоги будь-яким строком, за умови якщо інвалідність настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог позивача з огляду на наступне.

Статтею 23 Закону України "Про міліцію" 20 грудня 1990 року N 565-XII передбачено, що У разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

З 07.11.2015 року набрав чинності Закон України "Про Національну поліцію", яким врегульовано правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, порядок проходження служби в Національній поліції України, а також питання виплати одноразової грошової допомоги.

Згідно з пунктом 5 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" визнано таким, що втратив чинність Закон України "Про міліцію".

Відповідно до п. 15 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" вказаного Закону право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції визначено Порядком № 850. Зазначений порядок було прийнято на підставі статті 23 Закону України "Про міліцію".

Відповідно до пп. 2 п. 2 Порядку № 850 днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Згідно з пп. 2 п. 3 Порядку № 850 грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності I групи; 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи; 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Відповідно до пунктів 7, 8, 9, 10, 11 Порядку № 850 працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв'язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги.

МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Грошова допомога виплачується в порядку черговості відповідно до дати прийняття МВС рішення про її призначення, але не пізніше двох місяців із дня прийняття зазначеного рішення в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання МВС.

Виплата грошової допомоги проводиться шляхом перерахування органом внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, суми виплати на рахунок, відкритий особою, якій призначається грошова допомога, в установі банку або через касу органу внутрішніх справ.

Відповідач мотивував свою відмову у виплаті одноразової грошової допомоги наявністю обставин, передбачених п. 4 Порядку № 850.

Відповідно до п. 4 Порядку № 850 якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Отже, п. 4 Порядку № 850 фактично вирішене питання доплати до раніше виплачених сум одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищої групи чи іншої причини інвалідності або більшого відсотку втрати працездатності, що дає право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі. Упродовж визначеного цим пунктом строку - 2 років такий огляд вважається повторним і виплата буде проводитися з урахуванням раніше виплаченої суми. Пунктом 4 Порядку № 850 підстав для відмови у виплаті грошової допомоги не передбачено.

Вичерпний перелік випадків, за яких особі може бути відмовлено у призначенні грошової допомоги, визначено у пункті 14 Порядку № 850, і підстави, з якої виходив відповідач, вказана норма не містить.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.02.2018 по справі №808/1866/16.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог позивача, оскільки відповідач не довів суду правомірність свого рішення.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції об'єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права; доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07.02.2018 р. у справі №П/811/1416/17 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 25.06.2018 року.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: В.Є. Чередниченко