Справа № 679/47/18
Суддя: Базарник Б. І.
Дата ухвалення: 2018-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/679/63/2018
Справа № 679/47/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2018 року м. Нетішин

Нетішинський міський суд Хмельницької області у складі:

головуючого судді Базарника Б.І.,

при секретарі Ясенчук С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Нетішин справу №679/47/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 (місце проживання: 30100, м. Нетішин вул.Соловєвська, 110) до інспектора СРПП №4 Острозького відділу поліції Головного управління поліції в Рівненській області ОСОБА_2 (адреса: 35800, Рівненська обл., м.Острог, пр.Незалежності, 89) та Острозького відділу поліції Головного управління поліції в Рівненській області (адреса: 35800, Рівненська обл., м.Острог, пр.Незалежності, 89), про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним адміністративним позовом, в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії БР №921627 від 10.01.2018 року, винесену щодо позивача інспектором СРПП №4 Острозького відділу поліції Головного управління поліції в Рівненській області ОСОБА_2 (далі за текстом відповідач-1), та закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.121, ч.1 ст.122 КУпАП у звязку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування позову позивач у позовній заяві посилається на те, що 10.01.2018 року близько 11 години він керуючи автомобілем НОМЕР_1, рухався по вул.Бельмаж в м.Острог, де був зупинений працівниками поліції, які причину зупинки транспортного засобу пояснили відсутністю на лобовому склі талону про проходження технічного контролю. В результаті відповідачем-1 було винесено щодо позивача оскаржувану постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БР №921627 від 10.01.2018 року, якою останнього притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.121 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 гривень.

Позивач вказує на те, що після того як він повідомив працівників поліції про те, що оскаржуватиме в судовому порядку таку постанову, відповідач-1 дописав у тексті постанови відомості про те, що ОСОБА_1 нібито не виконано вимоги дорожнього знаку 2.2. «Проїзд без зупинки заборонено», за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.122 КУпАП.

ОСОБА_1 вважає, що зазначена постанова відповідача-1 є протиправною, такою що не відповідає дійсним обставинам справи та підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення щодо нього за ч.3 ст.121, ч.1 ст.122 КУпАП підлягає закриттю у звязку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Обґрунтовуючи вказане, позивач посилається на те, що відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу СХМ №160378 від 16.03.2017 року транспортний засіб - автомобіль НОМЕР_1, має повну масу 3500 кг (графа F.1 «Повна маса» Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу), масу без навантаження 3018 кг (графа G «Маса без навантаження» Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу) та дату першої реєстрації транспортного засобу 16.03.2017 року. Тобто, вищевказаний автомобіль має вантажопідйомність 482 кг і експлуатується з дати першої реєстрації менше двох років, а тому не підлягає обовязковому технічному контролю, у звязку з чим відсутня подія та склад адміністративного правопорушення ч.3 ст.121 КУпАП.

Крім того, ОСОБА_1 у позовній заяві зазначає про те, що будь-які належні та допустимі докази, які б підтверджували його вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП, відсутні, оскільки він правил дорожнього руху не порушував, а обставини, викладені в оскаржуваній постанові, є лише припущенням поліцейських, через що в його діях відсутня подія та склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП.

Позивач ОСОБА_1, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, явки свого представника в судове засідання не забезпечив. 12.06.2018 року до суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_3, зі змісту якої вбачається, що останній позовні вимоги підтримує та просить суд позов задоволити, а справу розглядати без його участі в судовому засіданні та позивача ОСОБА_1, та у разі неявки представників відповідачів - без фіксації судового розгляду технічними засобами.

Відповідачі, будучи належним чином повідомлені судом про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилися, явки своїх представників у судове засідання не забезпечили, про причини неявки суд не повідомили, своїх заперечень або відзиву на позов ОСОБА_1 суду не надали.

На підставі ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України, справу розглянуто без здійснення фіксування судового засідання.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

При вирішенні даної справи суд виходить з принципу презумпції невинуватості особи, яка притягається відповідальності, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових чи службових осіб.

Відповідно до ст.62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Практика Європейського суду з прав людини, зокрема рішення від 08.02.2001 року у справі «Берктай проти Туреччини», рішення від 07.11.2002 року у справі «Лавенте проти Латвії» показує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростованих презумпцій.

Стаття 129 Конституції України передбачає, що однією з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов'язків або встановленні обґрунтованості будь якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов'язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У справі «Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов'язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

В рекомендації №R (91)1 Комітету Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов'язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

З урахуванням наведеного, при вирішенні даної справи суд виходить з принципу презумпції невинуватості особи, яка притягається відповідальності.

Відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

З матеріалів справи вбачається, що постановою БР №921627 від 10.01.2018 року (а.с. 7) про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесеною інспектором СРПП №4 Острозького відділу поліції Головного управління поліції в Рівненській області ОСОБА_2, до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.121 та ч.1 ст.122 КУпАП притягнуто позивача ОСОБА_1 та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. за те, що останній 10.01.2018 року о 10 год. 40 хв. на вул.Бельмаж в м.Острог, керуючи транспортним засобом «Mersedes-Benz Sprinter 316», д.н.з. НОМЕР_2, що підлягає обовязковому технічному контролю, своєчасно його не пройшов та не виконав вимоги дорожнього знака 2.2. «Проїзд без зупинки заборонено», чим порушив п.31.3б та 2.2. дод.А ПДР України.

Як вбачається з адміністративного позову, позивач категорично заперечує факт вчинення ним зазначених вище правопорушень, вказуючи на відсутність в його діях складу інкримінованих йому адміністративних правопорушень та відсутність їх події.

Відповідно до ч.3 ст.121 КУпАП за керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, передбачає адміністративне стягнення у вигляді накладення штрафу в розмірі від двадцяти до двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до вимог ст.35 Закону України «Про дорожній рух» транспортні засоби, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, підлягають обов'язковому технічному контролю.

Відповідно до п.31.3 «б» Правил дорожнього руху України забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством, якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю).

Частиною 2 статті 35 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що обов`язковому технічному контролю не підлягають: 1) легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи, (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації; 2) легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форм власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепи до них - із строком експлуатації до двох років; 3) технічні засоби для агропромислового комплексу, визначені Законом України "Про систему інженерно-технічного забезпечення агропромислового комплексу України".

Положеннями постанови Кабінету Міністрів України №137 «Про затвердження Порядку проведення обов`язкового технічного контролю та обсягів перевірки технічного стану транспортних засобів, технічного опису та зразка протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу» від 30.01.2012 року та ст.35 Закону України «Про дорожній рух» передбачена періодичність проходження обов`язкового технічного контролю вантажних автомобілів, вантажопідйомністю до 3,5 т. із строком експлуатації більше двох років - кожні два роки.

Зі змісту Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу СХМ №160378 від 16.03.2017 року (а.с. 6) вбачається, що транспортний засіб, яким керував позивач в момент його притягнення до адміністративної відповідальності 10.01.2018 року, автомобіль НОМЕР_1, за своїм типом є спеціалізованим вантажним фургоном рефрижератором В, має повну масу 3500 кг (графа F.1 «Повна маса» Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу), масу без навантаження 3018 кг (графа G «Маса без навантаження» Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу) та дату першої реєстрації транспортного засобу 16.03.2017 року. Таким чином, вантажопідйомність вказаного транспортного засобу складає 482 кг., первинна реєстрація вказаного транспортного засобу проведена 16.03.2017 року, а отже станом на момент притягнення позивача до адміністративної відповідальності зазначений транспортний засіб експлуатується протягом строку, що складає менше 10 повних місяців, тобто його строк експлуатації є меншим 2 років.

З наведеного суд приходить до висновку про те, що станом на момент притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності 10.01.2018 року транспортний засіб «Mersedes-Benz Sprinter 316», д.н.з. НОМЕР_2, на підставі п.2 ч.2 ст.35 Закону України «Про дорожній рух» не підлягав обов`язковому технічному контролю.

Зважаючи на вищенаведені положення чинного законодавства та встановлені судом обставини справи, суд вважає встановленим, що ОСОБА_1, експлуатуючи вказаний транспортний засіб 10.01.2018 року, не допустив порушень п.31.3 «б» Правил дорожнього руху України, в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.121 КУпАП, а тому інспектором СРПП №4 Острозького відділу поліції Головного управління поліції в Рівненській області ОСОБА_2 безпідставно та необґрунтовано притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за цією нормою КУпАП.

Разом з тим, суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість притягнення відповідачем-1 ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та про відсутність в його діях події порушення пункту 2.2. дод.А ПДР України та складу адміністративного правопорушення ч.1 ст.122 КУпАП, зважаючи на наступні обставини.

Як зазначено судом вище, при вирішенні даної справи суд виходить з принципу презумпції невинуватості особи, яка притягається відповідальності.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Зі змісту ст.280 КУпАП вбачається, що орган (посадова особа), при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Дії суб'єкта владних повноважень щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності при відсутності належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували наявність чи відсутність події, складу адміністративного правопорушення і винність особи у його вчиненні, не можуть вважатися правомірними та порушують принцип презумпції невинуватості, визначений ст.62 Конституції України. Будь-які сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

В ході судового розгляду справи відповідачем не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження факту вчинення позивачем порушення пункту 2.2. дод.А ПДР України та наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП та на обгрунтування правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності у цій частині.

Інспектором СРПП №4 Острозького відділу поліції Головного управління поліції в Рівненській області ОСОБА_2 під час прийняття оскаржуваної постанови не враховано відсутність достатніх даних та доказів, що підтверджують вину позивача у вчиненні порушення пункту 2.2. дод.А ПДР України та складу адміністративного правопорушення за ч.1 ст.122 КУпАП.

Статтею 286 КАС України передбачені особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення субєкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БР №921627 від 10.01.2018 року, винесена щодо ОСОБА_1 інспектором СРПП №4 Острозького відділу поліції Головного управління поліції в Рівненській області ОСОБА_2, є протиправною та підлягає скасуванню, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.121, ч.1ст.122 КУпАП підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в діях особи складу вказаних адміністративних правопорушень.

Керуючись ст.ст.121, 222, 251, 254, 258, 280, 283, 285 КУпАП, ст.ст. 1, 2, 8, 9, 19, 20, 22, 25, 72, 77, 241-246 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: 30100, м. Нетішин вул.Соловєвська, 110) до інспектора СРПП №4 Острозького відділу поліції Головного управління поліції в Рівненській області ОСОБА_2 (адреса: 35800, Рівненська обл., м.Острог, пр.Незалежності, 89) та Острозького відділу поліції Головного управління поліції в Рівненській області (адреса: 35800, Рівненська обл., м.Острог, пр.Незалежності, 89), про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення - задовільнити.

Скасувати постанову серії БР №921627 у справі про адміністративне правопорушення від 10.01.2018 винесену інспектором СРПП №4 Острозького відділу поліції Головного управління поліції в Рівненській області ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.121, ч.1 ст.122 КУпАП, а провадження у справі - закрити.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Нетішинський міський суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Б.І. Базарник