Справа № П/811/591/18
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2018-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 червня 2018 року справа № П/811/591/18

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Юрко І.В.,

суддів: Чабаненко С.В. Чумака С.Ю. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10 травня 2018 року у справі №П/811/591/18 (головуючий 1-ї інстанції Черниш О.А., ухвала постановлена у приміщенні Кіровоградського окружного адміністративного суду) за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату, (третя особа - Головне територіальне управління юстиції у Кіровоградській області) про визнання незаконними, протиправними та скасування рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 21.02.2018 року звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства юстиції України, (третя особа - Головне територіальне управління юстиції у Кіровоградській області), в якому просив:

- визнати незаконним та скасувати рішення №4 Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату від 06.02.2018 року;

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України №310/5 від 07.02.2018 року «Про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, виданого ОСОБА_1».

Крім того, позивач 07.05.2018 року подав до Кіровоградського окружного адміністративного суду клопотання про забезпечення позову, в якому просив:

- зупинити дію наказу Міністерства юстиції України №310/5 від 07.02.2018 року;

- зобовязати Міністерство юстиції України внести до Журналу реєстрації виданих свідоцтв про право на здійснення нотаріальної діяльності відомості про поновлення дії свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю від 22.12.2009 року №7957, виданого ОСОБА_1;

- зобовязати Головне територіальне управління юстиції у Кіровоградській області направити до Кіровоградської філії державного підприємства «Національні інформаційні системи» повідомлення про відновлення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу ОСОБА_1.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10 травня 2018 року відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, про задоволення клопотання про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову у повному обсязі.

Відповідач - Міністерство юстиції України надав суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити у задоволенні вимог апеляційної скарги, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідач - Вища кваліфікаційна комісія нотаріату та третя особа не надали суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційної скарги, встановила наступне.

07.02.2018 року Міністерством юстиції України відповідно до рішення №4 Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату та на підставі підпункту «е» пункту 2 частини першої статті 12 Закону України «Про нотаріат» видано наказ №310/5 «Про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, виданого ОСОБА_1», у звязку з неодноразовим порушенням нотаріусом чинного законодавства при вчиненні нотаріальних дій (а.с.29).

Відповідно до вказаного наказу анульовано свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю, видане Міністерством юстиції України 22 грудня 2009 року за №7957 на імя ОСОБА_1, а також наказано Департаменту державної реєстрації та нотаріату внести відповідні зміни до Журналу реєстрації виданих свідоцтв про право на зайняття нотаріальною діяльністю.

Як зазначалось вище, ОСОБА_1 не погодився з таким наказом, оскаржив його до суду, а згодом подав суду клопотання про забезпечення позову.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що доводи позивача є необґрунтованими, оскільки не свідчать про те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або поновлення порушених прав та інтересів позивача. Також суд зазначив, що позивач не навів очевидних ознак протиправності спірного рішення відповідача, зупинити дію якого він просить в порядку забезпечення свого позову. Забезпечення позову у спосіб, обраний позивачем, призведе до фактичного вирішення (задоволення) позовних вимог на період дії ухвали про забезпечення позову, що суперечить меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною першою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Відповідно до частини другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності субєкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з частиною першою статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обовязку відповідача вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Частиною другою статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

При вирішенні питань стосовно забезпечення позову необхідно також враховувати правову позицію по даному питанню Пленуму Верховного Суду України, викладену в постанові №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» в тій частині, яка стосується загальних положень застосування забезпечення позову, а також правову позицію Пленуму Вищого адміністративного суду України, викладену у постанові №2 від 06 березня 2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ», за змістом яких при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів. Також суд має враховувати співрозмірність вимог клопотання про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.

Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №2 від 06.03.2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ», в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності субєкта владних повноважень.

Виходячи з системного тлумачення зазначених положень вбачається, що застосування заходів забезпечення позову можливе лише у випадку існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або якщо захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також наявність ознак, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності субєкта владних повноважень. При цьому небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача має бути очевидною.

Предметом спору у даній справі є визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України №310/5 від 07.02.2018 року «Про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, виданого ОСОБА_1» та визнання протиправним та скасування рішення №4 Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату від 06.02.2018 року.

Дослідивши наведені у клопотанні позивача аргументи, оцінивши обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не наведено переконливих підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також не подано суду належних та допустимих доказів того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, або очевидними є ознаки протиправності рішень відповідачів та порушення такими рішеннями прав та інтересів позивача.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду відсутні.

Керуючись статтями 243, 250, 294, 308, 312, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10 травня 2018 року у справі №П/811/591/18 залишити без задоволення.

Ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10 травня 2018 року у справі № П/811/591/18 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя: І.В. Юрко

Суддя: С.В. Чабаненко

Суддя: С.Ю. Чумак