Справа № 2-а-104/10
Суддя: Васіна Л. А.
Дата ухвалення: 2010-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Кіровський районний суд м.Дніпропетровська
справа № 2а-104/2010
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2010 року Кіровський районний суд

м. Дніпропетровська

у складі:

головуючого судді Васіної Л.А.

при секретарі Гаврилові О.М.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в Кіровському районі, про стягнення недоплаченої щомісячної соціальної допомоги дітям війни, -

ВСТАНОВИВ:

23 вересня 2009 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Кіровському районі і просить поновити строк позовної давності за даним позовом, як пропущений з поважних причин, визнати незаконною бездіяльність відповідача, що призвела до порушення її права на 30% підвищення пенсії, з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по теперішній час, зобовязати Управління Пенсійного фонду України у Приазовському районі Запорізької області здійснити перерахунок пенсії за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року і по теперішній час, з урахуванням підвищення її на 30% від мінімальної пенсії за віком.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що він має статус дитини війни і згідно зі ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» їй повинна виплачуватися щомісячна соціальна допомога у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком. Але відповідачем в 2006 та 2007 роках така допомога не виплачувалась, а тільки з 01.01.2008 року виплачується в розмірі 10 % мінімальної пенсії за віком. В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що рішеннями Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09 липня 2007 року та № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року вирішено поновити пільги для дітей війни, тому невиплата соціальної допомоги, передбаченої ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в установленому розмірі є протиправною і такою, що суперечить Конституції України та законам України. Позивач вказує, що про факт порушення прав стало відомо тільки після отримання відповіді від відповідача, крім того зазначає, що на ці правовідносини не повинні поширюватися строки позовної давності, згідно ч. 1 ст. 268 ЦК України.

В судове засідання прибув позивач, відповідач у судове засідання не зявився, надавши клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач - Управління Пенсійного фонду України в Кіровському в запереченні проти позову просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог у звязку з тим, що фінансування виплат за Законом України № 2195 «Про соціальний захист дітей війни» проводиться із Державного бюджету України, а не із бюджету Пенсійного фонду України, а також з 09.07.2007 року, тобто з моменту відновлення дії ст. 6 вказаного Закону та до 01.01.2008 року, законодавством не було визначено механізму розрахунку підвищення пенсії дітям війни. В 2008-2009 роках державна соціальна допомога «дітям війни» виплачується з 01.01.2008 року з урахуванням вимог ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в редакції Закону станом на 01.01.2009 року, Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» та постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян». Крім того відповідач вказує на те, що позивачем пропущений строк звернення до суду, передбачений ст. 99 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що на підставі наявних у справі доказів заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Як встановлено, позивач відповідно до ст.1 Закону України „Про соціальний захист дітей війни має статус дитини війни.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Протягом 2006 2007 років пенсія позивачці не підвищувалася. В 2008 та 2009 роках позивач отримував підвищення до пенсії у розмірі надбавки, встановленої ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» (в редакції від 28.12.2007 року), Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» та постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян».

Відповідно до вимог ст. 110 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» від 20 грудня 2005 року (із змінами внесеними 19 січня 2006 року) зазначене підвищення в 2006 році повинно було запроваджуватися поетапно за результатами виконання бюджету у першому півріччі згідно з порядком, який мав бути визначений Кабінетом Міністрів України та погоджений Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету.

Оскільки Кабінет Міністрів України в 2006 році так і не визначив порядку виплати 30 % надбавки до пенсії «дітям війни», тому нарахування та виплата вказаної надбавки не проводилася.

Дія ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни була призупинена п. 12 статті 71 і ст. 111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік».

Рішенням Конституційного Суду України № 6-рп від 09 липня 2007 року (справа про соціальні гарантії громадян) визначено такими, що не відповідають конституції (є неконституційними) положення п. 12 статті 71, ст. 111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік».

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 09.07.2007 року дійшов висновку, що зупинення Законом України „Про Державний бюджет України на 2007 рік дії інших законів України щодо надання пільг, компенсацій і гарантій, внесення змін до інших законів України, встановлення іншого (додаткового) правового регулювання відносин, ніж передбачено законами України, не відповідає статтям 1, 3, частині другій статті 6, частині другій статті 8, частині другій статті 19, статтям 21, 22, пункту 1 частини другої статті 92, частинам першій, другій, третій, статті 95 Конституції України.

Відповідно до ст. 152 Конституції України закони та інші правові акти, які за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про те, що після прийняття рішення Конституційним Судом України, тобто з 09.07.2007р. відповідач повинен був здійснити перерахунок пенсії позивача та виплати у розмірах, передбачених Законом України „Про соціальний захист дітей війни (в редакції до 28.12.2007 року).

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» (в редакції від 28.12.2007 року), яка була прийнята на підставі п. 41 розділу 11 «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни.

Рішенням Конституційного суду України № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення п. 41 розділу 11 «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»

Таким чином, у відповідності зі ст. 152 Конституції України з 22 травня 2008 року втратили чинність у звязку з неконституційністю положення ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в редакції від 28 грудня 2007 року. На підставі цього була відновлена дія положень ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в попередній редакції, що передбачає підвищення дітям війни пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Доводи відповідача наведені в наданих суду запереченнях про відсутність порядку перерахунку та виплати зазначеного підвищення пенсії та відсутність відповідного фінансування не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, оскільки саме на органи Пенсійного фонду України покладено обовязок перерахування та виплати пенсій з відповідними підвищеннями.

Положення частини 3 статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» щодо застосування мінімального розміру пенсії за віком, встановленого частиною 1 цієї статті, тільки стосовно визначення розмірів пенсій, призначених з цим Законом, на думку суду, не є перешкодою для застосування даної величини мінімального розміру пенсії за віком до обрахування інших пенсій чи доплат, повязаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого частиною 1 цієї статті мінімального розміру пенсії за віком. Тому, суд вважає, що вихідним критерієм обрахунку підвищення пенсій «дітям війни» має бути мінімальний розмір пенсії за віком і яка розраховується відповідно до статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та Законів про Державний бюджет України на відповідний рік.

Відповідач в надісланому до суду запереченні проти позову вимагає застосувати до вимог позивачки строк позовної давності, передбачений ст. 99 КАС України, та на цій підставі відмовити в їх задоволенні.

Згідно з ч. 2 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Позивач у своїх вимогах просить поновити строк позовної давності, як пропущений з поважної причини, так як дізнався про порушене право тільки з відповіді відповідача.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог і вважає, що відповідач припустився протиправної бездіяльності, оскільки не здійснював жодних дій, повязаних з перерахуванням та виплатою підвищення до пенсії ОСОБА_1 як «дитині війни» у відповідності з діючим законодавством за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року, з 01 січня 2010 року по 03 лютого 2010 року.

Керуючись ст.ст. 3, 8, 10, 11, 12, 17, 69, 94, 99, 100, 122, 158, 160-163, 167, 170, 186 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в Кіровському районі, про стягнення недоплаченої щомісячної соціальної допомоги дітям війни - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Кіровському районі у вигляді не донарахування і не виплати ОСОБА_1 підвищення до пенсії у розмірах, передбачених ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року, з 01 січня 2010 року по 03 лютого 2010 року.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Кіровському районі здійснити донарахування та виплати ОСОБА_1 підвищення до пенсії відповідно до положень ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни за період 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року, з 01 січня 2010 року по 03 лютого 2010 року року в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, і яка розраховується відповідно до вимог ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та Законів України про Державний бюджет України на відповідні роки.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не буде подано.

У випадку подання заяви про апеляційне оскарження, але не подання у відповідний строк апеляційної скарги, постанова набирає законної сили після закінчення такого строку.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає чинності після закінчення апеляційного розгляду справи.

Заява про апеляційне оскарження постанови може бути подана протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частин постанови з дня складення постанови у повному обсязі.

Апеляційна скарга подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

У строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження, апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання такої заяви.

Суддя /підпис/ ОСОБА_2