Справа № 807/318/18
Суддя: Калинич Я. М.
Дата ухвалення: 2018-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

20 червня 2018 року м. Ужгород№ 807/318/18

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді - Калинич Я.М.

при секретарі судового засідання - Багара М.М.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою Тячівської місцевої прокуратури Закарпатської області до державного підприємства "Тячівське лісове господарство" про визнання протиправною бездіяльності та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до ч.3 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 20 червня 2018 року проголошено вступну та резолютивну частини Рішення. Рішення в повному обсязі складено 27 червня 2018 року.

Тячівська місцева прокуратура Закарпатської області (далі позивач) звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до державного підприємства «Тячівське лісове господарство» (далі відповідач, ДП «Тячівське ЛГ»), якою просить: 1) Визнати протиправною бездіяльність Державного підприємства «Тячівське лісове господарство» щодо невжиття заходів до оформлення права постійного користування земельними ділянками у межах Тячівського району орієнтовною площею 25195 га з метою їх формування як обєкта цивільних прав, вартістю 413198000,00 грн.; 2) Зобовязати державне підприємство «Тячівське лісове господарство» вжити заходи, передбачені статтями 92, 116, 123, 125, 126 Земельного кодексу України з метою набуття права користування земельними ділянками у межах Тячівського району, орієнтовною площею 25195 га, вартістю 413198000,00 грн., та оформлення речових прав на них.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що розпорядженням голови Закарпатської обласної державної адміністрації № 253 від 23.05.2016 року ДП «Тячівське ЛГ» передано у постійне користування лісові ділянки, ведення лісового господарства на яких здійснювала філія «Тячівське лісове агропромислове господарство» державного підприємства «Закарпатське обласне управління лісогосподарських агропромислових господарств», площею 25195 га для ведення лісового господарства, охорони лісів, використання та відтворення лісових ресурсів.

Згідно акту від 01.08.2016 року передано лісові ділянки філії «Тячівське лісове господарство» ДП «Закарпатське ОУЛАГ» до лісового фонду Державного підприємства «Тячівське лісове господарство» загальною площею 25195 га, які знаходяться на території Тячівського району. Однак, право постійного користування на вказані земельні ділянки відповідачем не оформлено. Невжиття посадовими особами відповідача належних заходів щодо оформлення документів на право користування землями лісогосподарського призначення створює умови для незаконного розпорядження органами місцевого самоврядування і державної влади вказаними земельними ділянками та ставить під загрозу безперешкодне виконання функцій по охороні лісу. Крім того, така протиправна бездіяльність тягне за собою неможливість виготовлення державного лісового кадастру, а отже ведення обліку якісного й кількісного стану лісового фонду, поділу лісів на категорії залежно від основних виконуваних ними функцій та грошову оцінку лісів.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, що наведені у позовній заяві, просив суд їх задовольнити.

В судове засідання представник відповідача не зявився, однак в заяві від 14 червня 2018 року просив розгляд справи здійснювати без участі представника ДП «Тячівське ЛГ».

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що Земельний кодекс України і Лісовий кодекс України не регламентують терміни виготовлення документів для оформлення права постійного користування земельними ділянками. Вважає, що позивач безпідставно стверджує, що підприємством не забезпечено належним чином виконання законодавчих актів та упродовж майже двох років не здійснюється комплекс заходів спрямованих на оформлення землекористування. Підприємство робить все можливе, щоб право користування земельними ділянками відповідало Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а відтак ДП «Тячівське лісове господарство» не допустило протиправної бездіяльності.

14 червня 2018 року від відповідача надійшла заява, відповідно до якої він визнав позов в частині зобовязання вжити заходи, передбачені статтями 92, 116, 123,125,126 Земельного кодексу України з метою набуття права користування земельними ділянками у межах Тячівського району, площею 25195 га. Щодо позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності ДП «Тячівське лісове господарство» зазначив, що не оформлення речових прав на земельні ділянки ДП «Тячівське ЛГ» не повязане із бездіяльністю підприємства, а є наслідком обєктивних обставин, а саме: відсутністю бюджетного фінансування та відсутністю коштів необхідних для проведення землевпорядних робіт.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника прокуратури, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про задоволення адміністративного позову, виходячи з наступного:

Судом встановлено, що Тячівською місцевою прокуратурою Закарпатської області вивчено стан дотримання вимог земельного законодавства при розпорядженні землями лісогосподарського призначення та встановлено підстави для захисту інтересів держави.

Зокрема встановлено, що розпорядженням голови Закарпатської обласної державної адміністрації № 253 від 23.05.2016 року ДП «Тячівське ЛГ» передано у постійне користування лісові ділянки, ведення лісового господарства на яких здійснювала філія «Тячівське лісове агропромислове господарство» державного підприємства «Закарпатське обласне управління лісогосподарських агропромислових господарств», площею 25195 га для ведення лісового господарства, охорони лісів, використання та відтворення лісових ресурсів.

Згідно з актом від 01.08.2016 року передано лісові ділянки філії «Тячівське лісове господарство» ДП «Закарпатське ОУЛАГ» до лісового фонду Державного підприємства «Тячівське лісове господарство» загальною площею 25195 га, які знаходяться на території Тячівського району.

У відповідності до довідки ТОВ «Ріалті-О» за № 17 від 20.03.2018 року, ринкова вартість вказаних лісових ділянок на території Тячівського району загальною площею 25195 га становить 413198 000,00 грн.

Згідно з протоколом другої лісовпорядної наради від 22.12.2017 року з розгляду основних положень проекту організації і розвитку лісового та мисливського господарства ДП «Тячівське ЛГ» Закарпатської області, розробленим та затвердженим у 2017 році при проведенні базового лісовпорядкування вказані земельні ділянки відносяться до земель лісового фонду та перебувають в постійному користуванню підприємства.

Згідно з листом від ДП «Тячівське ЛГ» від 06.03.2018 року встановлено, що підприємством в порушення ст. 148 ЗК України не виготовлено Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою, та не подано до відповідного органу місцевого самоврядування клопотання про надання дозволу на виготовлення проектної документації на дані земельні ділянки площею 25195 га.

Відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області від 12.03.2018 року станом на 01.01.2016 року відомості щодо наявних земельних ділянок у ДП «Тячівське ЛГ» або його попередниці Філії «Тячів ЛАГ ЗОУЛАГ» згідно форми 6-зем відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697- VII представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно з положеннями ст.14 Конституції України земля є основним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Це право насувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Земельного кодексу України (далі ЗК України) до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства.

Відповідно до ст. 57 ЗК України згідно з Земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства. Порядок використання земель лісогосподарського призначення визначається законом.

Аналіз вищезазначених норм, свідчить про те, що землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства, належать до земель лісогосподарського призначення, на які розповсюджується особливий режим щодо використання, надання в користування та передачі у власність.

У відповідності до ч. 9 ст. 79-1 ЗК України земельна ділянка може бути обєктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Згідно із ч. 1 ст. 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Відповідно до пп. «а» ч.2 ст.92 ЗК України права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності.

Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування передбачений ст. 123 ЗК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст. 125 ЗК України).

Згідно зі ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Крім того, відповідно до ст. 3 Лісового кодексу України (далі ЛК України) лісові відносини в Україні регулюються Конституцією України, Законом України «Про охорону навколишнього природного середовища», цим Кодексом, іншими законодавчими актами України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Лісові відносини, що виникають при використанні землі, надр, вод, а також відносини щодо охорони, використання й відтворення рослинного та тваринного світу, не врегульовані цим Кодексом, регулюються відповідними законодавчими актами.

Таким чином, постійний лісокористувач зобовязаний практично реалізовувати відповідно до вимог закону оформлення права постійного користування земельними ділянками лісогосподарського призначення.

Водночас, ч. 2 ст. 5 ЛК України передбачено, що правовий режим земель лісогосподарського призначення визначається нормами земельного законодавства.

Отже, застосування норм земельного та лісового законодавства при визначенні правового режиму земель лісогосподарського призначення має базуватися на пріоритетності норм земельного законодавства перед нормами лісового законодавства, а не навпаки.

Оскільки земельна ділянка й права на неї на землях лісогосподарського призначення є обєктом земельних правовідносин, то субєктний склад і зміст таких правовідносин мають визначатися згідно з нормами земельного законодавства у поєднанні з нормами лісового законодавства в частині використання та охорони лісового фонду.

Відповідно до ст. 17 ЛК України у постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи.

У постійне користування ліси на землях комунальної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створені спеціалізовані лісогосподарські підрозділи.

Ліси надаються в постійне користування на підставі рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, прийнятого в межах їх повноважень за погодженням з органами виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища. У разі прийняття рішення про надання лісів у постійне користування обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями таке рішення погоджується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища. Прийняття рішень Кабінетом Міністрів України не потребує погоджень з іншими органами.

Право постійного користування лісами посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою.

Однак, як встановлено судом та не заперечується відповідачем право постійного користування на земельні ділянки площею 25195 га за ДП «Тячівське лісове господарство» не оформлено.

Разом з тим, суд зазначає, що права на нерухоме майно та їх обтяження мають бути обовязково зареєстровані відповідно до чинного законодавства, оскільки стан невизначеності у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів на вказані земельні ділянки створює передумови зловживань щодо розпорядження зазначеними земельними ділянками.

Питання вилучення земель лісогосподарського призначення у відповідача ставали підставами для розгляду у судових справах, зокрема 307/999/15-ц, № 307/1536/15-ц, № 307/1405/15-ц, № 307/957/15-ц та № 307/1359/15-ц.

Таким чином, невжиття посадовими особами ДП «Тячівське лісове господарство» заходів щодо оформлення документів на право користування землями лісогосподарського призначання створює загрозу незаконного розпорядження вказаними земельними ділянками та ставить під загрозу безперешкодне виконання функцій щодо охорони лісу.

Відсутність правовстановлюючих документів порушує передбачені державою принципи раціонального й ефективного використання та охорони земель та призводить до неефективного управління земельними ресурсами та землекористування.

Суд зазначає, що основною рисою земель лісогосподарського призначення є призначення цих земель саме для ведення лісового господарства, що, за змістом ст. 63 ЛК України, полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.

Використанню лісогосподарських земель за їх цільовим призначенням законодавство надає пріоритет: складовою охорони земель є захист лісових земель та чагарників від необґрунтованого їх вилучення для інших потреб (п. «б» ч. 1 ст. 164 ЗК України).

Отже, однією з основних особливостей правового режиму земель лісогосподарського призначення є нерозривний звязок їх використання з лісокористуванням.

Планування використання земель лісогосподарського призначення здійснюється головним чином у формі лісовпорядкування, яке, зокрема, передбачає складання проектів організації і розвитку лісового господарства та здійснення авторського нагляду за їх виконанням (п. 13 ст. 46 ЛК України).

Паралельно із земельним кадастром здійснюється облік лісів та ведеться органами лісового господарства державний лісовий кадастр на основі державного земельного кадастру (ч. 2 ст. 49 ЛК України).

Відповідно до ст. 51 ЛК України Державний лісовий кадастр включає:1) облік якісного і кількісного стану лісового фонду України; 2) поділ лісів на категорії залежно від основних виконуваних ними функцій; 3) грошову оцінку лісів (у необхідних випадках); 4) інші показники.

З урахуванням вищезазначеного, не оформлення відповідачем права постійного користування на земельні ділянки створює неможливість виготовлення державного лісового кадастру, а отже ведення обліку якісного та кількісного стану лісового фонду, поділу лісів на категорії залежно від основних виконуваних ними функцій та грошову оцінку лісів.

Згідно з п. п. 7, 23, 24 Положення про Державне агентство лісових ресурсів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.2014 № 521, Держлісагентство здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи, організовує виконання протипожежних, лісозахисних та інших лісоохоронних заходів на підприємствах, в установах і організаціях, що належать до сфери його управління.

Статтею 162 ЗК України визначено, що охорона земель - це система правових, організаційних, економічних та інших заходів, спрямованих на раціональне використання земель, запобігання необґрунтованому вилученню земель сільськогосподарського і лісогосподарського призначення, захист від шкідливого антропогенного впливу, відтворення і підвищення родючості ґрунтів, підвищення продуктивності земель лісогосподарського призначення, забезпечення особливого режиму використання земель природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення.

Завданнями охорони земель, як передбачено статтею 163 ЗК України, є забезпечення збереження та відтворення земельних ресурсів, екологічної цінності природних і набутих якостей земель.

У відповідності до п. б ст. 164 ЗК України охорона земель включає захист сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників від необґрунтованого їх вилучення для інших потреб.

З огляду на викладене, державне підприємство «Тячівське лісове господарство» є окремою юридичною особою, органом охорони лісу в системі Державного лісового агентства України та, згідно компетенції, виконує завдання щодо забезпечення охорони та захисту лісу.

Однак, ДП «Тячівське лісове господарство» не вжило необхідних дій для оформлення права постійного користування земельними ділянками площею 25195 га, що свідчить про протиправну бездіяльність відповідача.

Відповідач вважає, що ним не допущено протиправну бездіяльність та на підтвердження вжиття заходів щодо оформлення права постійного користування вищезазначеними земельними ділянками площею 25195 га відповідач надав договір № 100 від 18 липня 2016 року з Українським державним проектним лісовпорядним виробничим обєднанням ВО «Укрдержліспроект» на виконання польових робіт з базового лісовпорядкування та договір №71 від 04 квітня 2017 року з Українським державним проектним лісовпорядним виробничим обєднанням ВО «Укрдержліспроект» на надання послуг (виконання камеральних робіт) з базового лісовпорядкування. Також відповідач надав копію клопотання від 20.03.2018 року №88 скероване на імя Голови Закарпатської ОДА про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) орієнтовною площею 25195 га, розташованих за межами насалених пунктів на території Тячівського району Закарпатської області.

Однак, суд не погоджується з відповідачем, оскільки ДП «Тячівське ЛГ» не вжило всіх заходів до оформлення права постійного користування земельними ділянками, які прийнято у користування ще у 2016 році і на даний час правовстановлюючі документи на вищевказані земельні ділянки так і не виготовленні.

Щодо посилань відповідача на те, що не оформлення речових прав на вказані земельні ділянки не повязане із бездіяльністю підприємства, а є наслідком обєктивних обставин, а саме: відсутністю бюджетного фінансування та відсутністю коштів необхідних для проведення землевпорядних робіт, суд зазначає, що відповідачем не надано доказів існування таких обставин.

У звязку з вищенаведеним, позовні вимоги в частині визнання такої бездіяльності протиправною підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 189 КАС України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Згідно з ч. 4 ст. 189 КАС України у разі визнання позову відповідачем повністю або частково суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову повністю або у відповідній частині вимог.

Враховуючи визнання позову відповідачем в частині зобовязання вжиття заходів з метою набуття права користування земельними ділянками площею 25195 га та оформлення речових прав на них, а також те що позивач довів суду правомірність заявлених вимог, необхідно зобовязати відповідача вжити заходи щодо оформлення з метою набуття права користування земельними ділянками у межах Тячівського району Закарпатської області площею 25195 га та оформлення речових прав на них.

У відповідності до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України. Тячівською місцевою прокуратурою Закарпатської області доведено правомірність звернення до суду з позовом та наявність підстав для визнання протиправною бездіяльності ДП «Тячівське лісове господарство» щодо не вжиття заходів до оформлення права постійного користування земельними ділянками у межах Тячівського району площею 25195 га, визнання позову відповідачем в частині зобовязання вжити заходи для набуття права користування вказаними земельними ділянками, не порушує права, свободи та інтереси сторін або інших осіб, оскільки позовні вимоги підтверджені дослідженими в судовому засіданні належними і допустимими доказами, в звязку з чим визнання позову приймається судом та позов підлягає до задоволення повністю.

У відповідності до ч. 2 ст. 139 КАС України: при задоволенні позову субєкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати субєкта владних повноважень, повязані із залученням свідків та проведенням експертиз.

З огляду на положення ч. 2 ст. 139 КАС України, судовий збір у даній справі з відповідача стягненню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 5, 19, 77, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву Тячівської місцевої прокуратури Закарпатської області (вул.Незалежності,буд.27,м.Тячів, Закарпатська область, 90500) до державного підприємства "Тячівське лісове господарство" (вул.Грушевського, буд.160, с.Нересниця, Тячівський район, Закарпатська область, 90540) про визнання протиправною бездіяльності та зобовязання вчинити певні дії задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною бездіяльність державного підприємства "Тячівське лісове господарство" щодо невжиття заходів до оформлення права постійного користування земельними ділянками у межах Тячівського району, орієнтовною площею 25195 га з метою їх формування як об'єкта цивільних прав, вартістю 413198000,00 грн.;

3. Зобовязати державне підприємство "Тячівське лісове господарство" вжити заходи, передбачені статтями 92, 116, 123, 125, 126 Земельного кодексу України, з метою набуття права користування земельними ділянками у межах Тячівського району, орієнтовною площею 25195 га, вартістю 413198000,00 грн., та оформлення речових прав на них.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (з урахуванням особливостей, що встановлені пп. 15.5 п. 15 Розділу VII КАС України).

СуддяОСОБА_2