Справа № 466/3789/18
Суддя: Невойт П. С.
Дата ухвалення: 2018-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 466/3789/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2018 року м .Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді Невойта П.С.

секретаря с/з ОСОБА_1

справа №466/3789/18

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до майора поліції ОСОБА_3, Управління патрульної поліції м.Львова про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

17.05.2018 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, звернулася до Шевченківського районного суду м.Львова з адміністративною позовною заявою до ОСОБА_3, Управління патрульної поліції м.Львова, юридична адреса: м.Львів, вул.Перфецького,19 та просить суд визнати неправомірною та скасувати постанову серії БР №646772 від 05.05.2018року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Позовні вимоги мотивовано тим, що постанова у справах про адміністративні правопорушення є незаконною та безпідставною, оскільки інспектор виніс постанову в якій зазначив, що вона здійснила стоянку посеред проїзної частини та створила перешкоду для інших транспортних засобів, унеможливлюючи їх рух, чим порушила вимоги п.15.10 ПДР України та скоїла адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 122 КУпАП без зясування всіх обставин, що мали значення при розгляді справи про адміністративне правопорушення, також працівник патрульної поліції не ознайомив її з положеннями ст..307,308 КУпАП, не відбиралось жодних пояснень, не було представлено жодних доказів вчинення правопорушення в тому числі фото чи відеофіксація правопорушення.

Позивач в судове засідання не прибула, однак додатково скерувала на адресу суду клопотання від 21.06.2018 року про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити.

Представник відповідача - Управління патрульної служби у Львівській області ДПП у судове засідання не прибув, однак скеровано на адресу суду відзив на позовну заяву в якому просить у задоволенні позову відмовити у звязку з безпідставністю такого позову, з підстав і мотивів викладених у відзиві на позовну заяву /а.с.10-14/.

На підставі ч.4 ст. 229 КАС України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося.

Ухвалою від 18.05.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі в порядку спрощеного провадження.

Дослідивши матеріали позовної заяви, відзиву на позовну заяву, зясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, суд дійшов наступного висновку.

Із змісту ст.5 КАС України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно ст.7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданим заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Статтею 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 288 КУпАП постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справи в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що 05.05.2018 року постановою серії БР №646772 від 05.05.2018 року позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 122 КпАП України та накладено на ОСОБА_2 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. Згідно постанови, ОСОБА_2 керуючи автомобілем Mitsubishi Colf 1.3 д.нз. ВС2248СР 05.05.18 о 16.00 год на вул.С.Бандери, 65 у м.Львові здійснила стоянку посеред проїзжої частини та вчинила перешкоди для інших т/з, унеможливлюючи їх рух, чим порушила п.15.10 ПДР України.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністратив- них справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повно- важень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) зобов'язані з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності і ін.

Відповідно до Наказу Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 №1395 згідно розділу ІІІ пункту 2 «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі». Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених ст.80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), ч. 1, 2, 3, ,5 і 6 ст. 121, ст. 121-1, 121-2. ч. 1, 2 і 3 ст. 122. ч. 1 ст. 123. ст. 124-1. ст. 125, 126. ч. 1. 2 і 3 ст. 127, ст. 128, 129, ст. 132-1, ч. 6 і 11 ст. 133-1, ч. 1, 2 і 3 ст. 140 КУпAП.

Згідно з ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Диспозицією ч. 3 ст. 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Згідно зі ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

У відповідності до п. 15.10. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ України № 1306 «в» від 10.10.2001 р. зі змінами, стоянка забороняється: a) у місцях, де заборонена зупинка; б) на тротуарах (крім місць, позначених відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками); в) на тротуарах, за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м; г) ближче 50 м від залізничних переїздів; ґ) поза населеними пунктами в зоні небезпечних поворотів і випуклих переломів поздовжнього профілю дороги з видимістю або оглядовістю менше 100 м хоча б в одному напрямку руху; д) у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів; е) ближче 5 м від контейнерних майданчиків та/або контейнерів для збирання побутових відходів, місце розміщення або облаштування яких відповідає вимогам законодавства; є) на газонах.

З оглянутого відеозапису з нагрудної камери інспектора поліції, вбачається, що транспортний засобі, яким керувала позивач розташований та проїжджій частині дороги та робить неможливим рух інших транспортних засобів, а тому складення постанови за цими правопорушенням, суд вважає правомірним і таким, що відповідає вимогам законодавства.

З огляду на наведене суд не приймає до уваги посилання позивача на той факт, що вона не порушувала правила дорожнього руху України та не вчиняла адміністративного правопорушення, оскільки відсутні докази у справі доказами.

Посилання позивача на те, що відповідач позбавив його можливості у повному обсязі скористатися наданими йому правами, що відповідач порушив вимоги ст.ст. 245, 251 КУпАП щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, а також те, що відповідач порушив вимоги щодо процедури розгляду справи, судом до уваги не приймаються та відхиляються, оскільки спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, а саме відеозаписом події від 05.05.2018 року /а.с. 18/.

Посилання позивача на те, що працівники патрульної поліції не мали права розглядати справу про адміністративне правопорушення на місці вчинення та зобовязані були скласти протокол є неприйнятними, з огляду на те, що приписами ч.2 ст.258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон №580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Відповідно до п.2 Інструкції постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, пятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою, третьою і пятою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140, частинами шостою, сьомою статті 152-1 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Проаналізувавши в сукупності здобуті по справі докази, суд приходить до висновку, що позивачем не доведена неправомірність дій працівника патрульної поліції ОСОБА_3, пов'язаних зі винесенням постанови в справі про адміністративні правопорушення серії БР №646772 від 05.05.2018 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП та накладення штрафу в розмірі 510 грн., а тому позов є необґрунтованим, а постанова по справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є такою, що відповідає вимогам ст.ст.283-284 КУпАП і дії відповідача є правомірними.

Керуючись ст. ст. 7-11, 14, 69-71, 86, 87, 99, 100, 159, 160-163, 167, 171/2 КАС України, ст. 293 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

у позові ОСОБА_2 до майора поліції ОСОБА_3, Управління патрульної поліції м.Львова про скасування постанови серії БР №646772 від 05.05.2018року про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення відмовити.

Позивач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, прож.за адресою:м.Львів, вул.Грінченка, 14а/9.

Відповідач: Управління патрульної поліції у Львівській області ДПП, юридична адреса: м.Львів, вул.Перфецького,19.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції, а особою, яка не була у судовому засіданні - з моменту отримання копії рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 22.06.2018 року.

Суддя ОСОБА_4