Справа № 820/2740/16
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2018-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

25 червня 2018 року

Київ

справа №820/2740/16

адміністративне провадження №К/9901/20128/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Юрченко В.П., суддів - Васильєвої І.А., Пасічник С.С., розглянувши в порядку письмовому провадження
заяву Східної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 05 квітня 2017 року (колегія у складі суддів: І.В. Приходько, І.О. Бухтіярова, Н.Є. Маринчак)
у справі№ 820/2740/16
за позовом ОСОБА_2
доСхідної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області
проскасування податкового повідомлення-рішення та податкової вимоги,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із позовом до Східної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (далі - Східна ОДПІ) про скасування податкового повідомлення-рішення № 202/1704 від 25 травня 2015 року та податкової вимоги від 08 вересня 2015 року №8313-25.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 є власником транспортного засобу марки VOLVO моделі XC90, об'єм двигуна 3192 куб.см., державний номер НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2, 2012 року випуску, дата реєстрації - 18 серпня 2012 року.

27 липня 2015 року контролюючим органом на адресу позивача було надіслано податкове повідомлення-рішення форми "Ф" №202/1704 від 25 травня 2015 року, яким позивача зобов'язано сплатити суму грошового зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб у розмірі 25000,00 грн.

Також на адресу ОСОБА_2 направлено вимогу Основ'янської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області форми "Ф" №8313-25 від 08 вересня 2015 року.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 16 червня 2016 адміністративний позов задоволено у повному обсязі. Скасовано податкове повідомлення-рішення "Ф" №202/1704 від 25 травня 2015 року про визначення суми податкового зобов'язання за платежем: "транспортний податок з фізичних осіб" у розмірі 25 000 грн. Скасовано податкову вимогу форми "Ф" №8313-25 від 08 вересня 2015 року.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 20 липня 2016 року скасовано постанову Харківського окружного адміністративного суду від 16 червня 2016 року та прийнято нову постанову, якою відмовлено у задоволенні позову.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 05 квітня 2017 року постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 20 липня 2016 року скасував, а постанову Харківського окружного адміністративного суду від 16 червня 2016 року залишив в силі.

У заяві про перегляд рішення суду касаційної інстанції Верховним Судом України Східна ОДПІ, посилаючись на неоднакове застосування Вищим адміністративним судом України підпункту 267.1.1 пункту 267.1 статті 267, підпункту 267.6.2 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України у подібних правовідносинах, просить скасувати рішення суду касаційної інстанції.

Прикладом неоднакового застосування зазначених вище норм матеріального права Східна ОДПІ вважає рішення Вищого адміністративного суду України від 28 вересня 2016 року К/800/10935/16, від 03 серпня 2016 року №К/800/21024/16, в яких, на переконання заявника, суд касаційної інстанції ці норми права застосував по-іншому і дійшов протилежних, але правильних за змістом правових висновків.

Так, у справі, що розглядається, Вищий адміністративний суд України, залишаючи без змін рішення суду першої інстанцій про задоволення позовних вимог, застосувавши при цьому норми підпункту 267.1.1 пункту 267.1 статті 267, підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України, дійшов висновку, що рішення місцевих рад стосовно транспортного податку, прийняті в 2015 році, не могли бути застосовані в цьому ж 2015 році. Такі рішення могли передбачати плановим лише 2016 рік і саме з цього періоду транспортний податок міг вважатись встановленим місцевою радою.

У рішенні від 28 вересня 2016 року, яке надано заявником на підтвердження неоднакового правозастосування, Вищий адміністративний суд України у подібних правовідносинах, застосувавши норми підпункту 267.1.1 пункту 267.1 статті 267, підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України, дійшов протилежного висновку, а саме: транспортний податок, як обов'язковий місцевий податок, підлягає сплаті, виходячи з норм ст. 267 ПК, починаючи з січня 2015 року, безвідносно до прийняття місцевою радою рішення щодо цього податку в порядку, встановленому підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 ст. 12 ПК.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду проаналізувавши наведені рішення вважає, що суд касаційної інстанції неоднаково застосував одні й ті ж норми матеріального права у подібних правовідносинах.

Вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні касаційним судом одних і тих самих норм матеріального права, Суд виходить із такого.

Законом України від 28.12.2014 року № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» (далі - Закон №71-VIII) запроваджено новий місцевий податок, а саме податок на майно, який складається з трьох різновидів: транспортний податок, податок на майно, відмінне від земельної ділянки та плата за землю.

Згідно із пунктом 10.2 статті 10 Податкового кодексу України, в редакції Закону №71-VIII, місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Відповідно до пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Зважаючи на зміст наведених законодавчих норм, встановлення податку на майно, зокрема в частині транспортного податку, є безумовним обов'язком місцевої ради, який повинен бути виконаний шляхом прийняття відповідного рішення.

Одночасно підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України регламентовано порядок опублікування та застосування рішень місцевої ради про встановлення місцевих податків. Зазначені рішення офіційно оприлюднюються відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Якщо таке рішення не буде опубліковано до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому підлягає застосуванню відповідний податок, таке рішення застосовується з початку наступного бюджетного періоду за тим, у якому планувалося запровадити відповідний податок.

В даному випадку із запровадженням транспортного податку на 2015 рік відповідні норми Закону №71-VIII набрали чинності з 01.01.2015. Отже, лише в 2015 році місцеві ради отримали повноваження і одночасно набули обов'язку щодо встановлення транспортного податку. Відповідно, лише після цієї дати місцеві ради мали юридичні підстави для прийняття рішення про встановлення транспортного податку.

При цьому, виходячи з неможливості збігу між періодом опублікування рішення та плановим періодом, в 2015 році не можна було визначити плановим періодом 2015 рік.

Таким чином, транспортний податок мав справлятися не раніше 2016 року.

Вказане підтверджується тією обставиною, що запроваджуючи змінений транспортний податок у 2016 році законодавець обмежив дію підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України, передбачивши, що ця норма не поширюється на рішення місцевих рад про встановлення місцевих податків на 2016 рік.

В такий спосіб Верховною Радою України було змінено правове регулювання питання запровадження місцевих податків, і зокрема, транспортного податку. Відповідно, усі передбачені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України наслідки, в тому числі послідовність дій місцевих рад щодо прийняття та опублікування рішень про встановлення місцевих податків не застосовуються.

Ураховуючи наведене, висновок суду касаційної інстанції у справі, що розглядається про відсутність у контролюючого органу правових підстав для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення у 2015 році, ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права, а тому у задоволенні заяви Східної ОДПІ про перегляд судового рішення слід відмовити.

Керуючись пунктом першим частини першої розділу 7 «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви Східної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

........................

........................

...........................

В.П.Юрченко
І.А.Васильєва
С.С.Пасічник
Судді Верховного Суду