Справа № 826/3175/17
Суддя: Чаку Є.В.
Дата ухвалення: 2018-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/3175/17 Суддя (судді) першої інстанції: Келеберда В.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Файдюка В.В.,Коротких А.Ю.

за участю секретаря Муханькової Т.В.

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - Обушевської З.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 березня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 (далі - позивач) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі - відповідач)

про скасування податкових повідомлень-рішень від 25 листопада 2016 року №, №, від 25 серпня 2016 року №, №.

Окружний адміністративний суд міста Києва своїм рішення від 16 березня 2018 року відмовив у задоволенні позову.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 березня 2018 року та прийняти нову постанову, якою задовольнити позов. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. В обґрунтування скарги апелянт зазначила, що анульована (прощена) банком сума заборгованості по кредитному договору не підпадає під ознаки додаткового блага платника податку в розумінні підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, адже прощення боргу за кредитним договором відбулось у порядку договірного врегулювання проблемної заборгованості, а не за самостійним рішенням кредитора. До того ж зазначила, що кредитні кошти в іноземній валюті було повністю використано на купівлю квартири, вартість якої внаслідок фінансово-економічної кризи знизилася більш ніж втричі, і після продажу якої вся вручена сума була використана на погашення кредиту та сплату процентів за кредитним договором, а отже фактично не було отримано будь-якого доходу, в тому числі у вигляді додаткового блага.

Відповідачем надано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що вимоги позивача щодо визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень є необґрунтованими, а тому у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно залишити без змін, з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи, між позивачем та ПАТ «Укрсоцбанк» укладено договір від 11 квітня 2007 року №MRTG-83, відповідно до якого позивачем отримано в кредит кошти в сумі 125 000 доларів США.

В подальшому, між позивачем та ПАТ «Укрсоцбанк» укладено договір про внесення змін до договору від 11 квітня 2007 року №MRTG-83, умовами якого передбачено часткове анулювання (прощення) кредиту в сумі 1 065 101,10 грн.

Позивачем подано податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2015 рік, в якій задекларовано дохід, нарахований у формі заробітної плати в сумі 402 144,69 грн.

Відповідачем за результатами проведеної документальної позапланової невиїзної перевірки позивача складено акт від 29 червня 2016 року №150/26-54-13-06-17-, в якому встановлено порушення позивачем вимог: пп. 164.2.17 «д» п. 164.2 ст. 164, п. 167.1 ст. 167 Податкового кодексу України та п. 1.2 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України.

На підставі акту перевірки податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 25 серпня 2016 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем військовий збір в сумі 22 660,30 грн. та №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 264 752,78грн..

За результатом адміністративного оскарження податкових повідомлень-рішень від 25 серпня 2016 року №, №, рішенням Головного управління ДФС у м. Києві від 18 листопада 2016 року №7571/8/26-15-10-02-16 скасовано в частині вказані податкові повідомлення-рішення.

На підставі акту перевірки та рішення від 18 листопада 2016 року №7571/8/26-15-10-02-16 податковим органом прийнято нові податкові повідомлення-рішення від 25 листопада 2016 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 246 255,18 грн. та №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем військовий збір в сумі 19 970,65 грн.

Позивач, не погоджуючись з вказаними рішеннями відповідача, звернулася з даним позовом до суду.

З приводу даних спірних правовідносин, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Згідно з підпунктами 163.1.1 та 163.1.2 пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин; далі - ПК України) об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Відповідно до абзацу другого пункту 164.1 статті 164 ПК України загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Підпунктом 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

За правилами підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

Відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України є вичерпним.

Так, відповідно до підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України (в редакції, чинній з 1 січня 2015 року) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов'язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов'язаний виконати всі обов'язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Таким чином, боржник, який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) основної суми боргу (кредиту) та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, у тому числі шляхом укладення із кредитором відповідного договору, зобов'язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.

За змістом наведених положень укладення із боржником договору про припинення кредитного зобов'язання є одним із передбачених Законом способів повідомлення платника податку - боржника про прийняте кредитором рішення щодо прощення (анулювання) відповідної суми боргу й не позбавляє такої заборгованості статусу додаткового блага платника податку, який остання набуває у розумінні ПК України.

За встановлених у даній справі обставин анулювання (прощення) кредитором основної суми заборгованості за кредитом (тіло кредиту) у розмірі 1 065 101,10 грн. грн., суд першої інстанцій дійшов правильного висновку, що вказана сума у відповідності до підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України є додатковим благом платника податку (позивача) та підлягає включенню до його загального місячного (річного) оподатковуваного доходу за 2015 рік.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо правомірності визначення позивачу грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, обрахованого з суми прощеного (анульованого) кредитором основного боргу (кредиту).

Законом України від 28 грудня 2014 року №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», який набрав чинності 01 січня 2015 року, внесено зміни до пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, у відповідності до яких тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу. Платники збору зобов'язані забезпечувати виконання податкових зобов'язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Відтак, за встановлених обставин отримання позивачем доходу у вигляді додаткового блага, правильним є й висновок суду першої інстанції щодо правомірності визначення позивачу грошового зобов'язання зі сплати військового збору, обрахованого з суми прощеного (анульованого) кредитором основного боргу (кредиту).

Твердження представника позивача про те, що ОСОБА_4 не було надано для підписання та ознайомлення Акт перевірки від 29.06.2016 року, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки в матеріалах справи наявні доказі надсилання копії вказаного Акту на адресу позивача (а.с.90).

Крім того, обставини допущення відповідачем певних недоліків при формуванні оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, зокрема не ознайомлення позивача з Актом перевірки та не підписання позивачем останнього, не можуть вважатись такими, що звільняють платника податку від обов'язку сплати відповідних зобов'язань.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для скасування податкових повідомлень-рішень від 25 листопада 2016 року №, №, від 25 серпня 2016 року №, № та задоволення позовних вимог, а тому прийняв рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 березня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 27.06.2018 року.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: В.В. Файдюк

А.Ю. Коротких