Справа № 820/3157/18
Суддя: Тітов О.М.
Дата ухвалення: 2018-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Рішення

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2018 р. № 820/3157/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Тітова О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Ломаги А.А.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СХІДНО-УКРАЇНСЬКА АГРАРНА КОМПАНІЯ" до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "СХІДНО-УКРАЇНСЬКА АГРАРНА КОМПАНІЯ", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Харківській області, в якому просить суд: визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення - рішення від 18.01.2018 р. № 1, № 1.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що висновки, викладені в акті документальної планової виїзної перевірки від 30.11.2017 №22885/20-40-14-01-08/36456715 є необґрунтованим, ґрунтуються на помилкових судженнях субєкта владних повноважень та не відповідають обставинам справ, а тому спірні податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача проти позову заперечував, зазначивши, що порушення, встановлені в ході перевірки позивача, зафіксовані належним чином в акті перевірки, висновки якого стали підставою для винесення спірних податкових повідомлень - рішень, у зв'язку із чим просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши документи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ТОВ "СХІДНО-УКРАЇНСЬКА АГРАРНА КОМПАНІЯ" пройшло передбачену законом процедуру державної реєстрації та набуло статусу юридичної особи з податковий номер 36456715.

Фахівцями Головного управління ДФС у Харківській області на підставі наказів № 4582, від 05.09.2017, №5651 від 11.10.2017, №6736 від 15.11.2017, згідно з п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.41.1 ст.41, п.п.61.1, 61.2 ст.61, п.п.62.1.3 п.62.1 ст.62, п.п.75.1.2 п.75.1 ст75, п.75.1 ст75, ст.77, ст.88 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року № 2755-VI, проведено планову виїзну документальну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "СХІДНО-УКРАЇНСЬКА АГРАРНА КОМПАНІЯ" з питань дотримання вимог податкового законодавства України за період з 01.01.2015 по 30.06.2017, валютного законодавства за період з 01.01.2015 по 30.06.2017, з питань єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 по 30.06.2017.

Результати перевірки викладені в акті № 22885/20-40-14-01-08/36456715 від 30.11.2017 року (а.с.43-94, т.1).

За наслідками перевірки контролюючим органом встановлено порушення ТОВ "СХІДНО-УКРАЇНСЬКА АГРАРНА КОМПАНІЯ":

- пп. 134.1.1. п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 161303 грн., в тому числі за 2015 рік - 14955 грн., за 1 квартал 2016 року - 2055 грн., за півріччя 2016 року - 26918 грн., за 3 квартали 2016 року - 53969 грн., за 2016 рік - 123604 грн.. в 1 кварталі 2017 року - 16884 грн., за півріччя 2017 року - 22744 грн;

- п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 8319277 грн., в тому числі: за травень 2015 року - 536510 грн., за червень 2015 року - 565006 грн., за липень 2015 року - 660817 грн., за серпень 2015 року - 666369 гри., за вересень 2015 року - 1116927 грн.. за жовтень 2015 року - 1543759 грн., за листопад 2015 року - 145751 грн., за грудень 2015 року - 3459 грн., за січень 2016 року - 379795 грн. за лютий 2016 року - 46132 грн., за березень 2016 | року - 261 грн., за квітень 2016 року - 5588 грн., за травень 2016 року - 211741 грн., за червень 2016 року - 241104 грн., за липень 2016 року - 500979 грн., за серпень 2016 року - 149165 грн., за вересень 2016 року - 111826 грн.. за жовтень 2016 року - 352454 грн., за листопад 2016 року - 293601 грн., за грудень 2016 року - 605660 грн., за січень 2017 року - 165570 грн., за березень 2017 року - 10292 гри., за квітень 2017 року - 381 грн., за травень 2017 року - 4155 грн.. за червень 2017 року - 1975грн;

- п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, що призвело до порушення термінів реєстрації податкових накладних в єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму податку на додану вартість 142420,69 грн.

На підставі акту перевірки ГУ ДФС у Харківській області було прийнято податкове повідомлення-рішення від 18.01.2018р. №1 з податку на додану вартість, яким Товариству з обмеженою відповідальністю "СХІДНО-УКРАЇНСЬКА АГРАРНА КОМПАНІЯ" визначене грошове зобов'язання в сумі 10399096,25 грн., з яких - 8319277 грн., за основним платежем та 2079819,25 грн. за штрафними санкціями та прийнято податкове повідомлення-рішення від 18.01.2018р. №1 з податку на прибуток приватних підприємств, яким Товариству з обмеженою відповідальністю «СХІДНО-УКРАЇНСЬКА АГРАРНА КОМПАНІЯ» визначене грошове зобов'язання в сумі 234477,00 грн., з яких - 161303 грн. за основним платежем, та - 73174 грн. за штрафними санкціями.

Зазначені податкові повідомлення-рішення від 18.01.2018р. отримані ТОВ «СХІДНО-УКРАЇНСЬКА АГРАРНА КОМПАНІЯ» 23.01.2018р. та оскаржені в адміністративному порядку.

Рішенням ДФС України від 28.03.2018 №11066/6/99.99.11.01-01.25, яке було отримано позивачем 11.04.2018р., податкові повідомлення-рішення від 18.01.2018р. №1 та №1 залишені без змін.

ТОВ «СХІДНО-УКРАЇНСЬКА АГРАРНА КОМПАНІЯ» вважає дані рішення необґрунтованими та протиправними, у зв'язку з чим звернулось до суду з даним позовом.

Судом встановлено, що підставою для встановлення вказаних висновків та винесення спірних податкових повідомлень-рішень, слугував викладений в акті перевірки висновок відповідача про не підтвердження реальності здійснення господарських відносин, укладених позивачем з ТОВ "СУВД", ТОВ «СУБІТРОН ГРУП», ТОВ «АСТАРТАК ТРЕЙД», ТОВ «АВАНТА СЕРВІС», ТОВ «БАРХАТ ГРУП», ТОВ «ТБ ІНТЕГРАЛ-ЗАХІД», ТОВ «ДЕТЕКТ ІНВЕСТ», ТОВ «ТД «АСТАРТАК ТРЕЙД».

З матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «СХІДНО-УКРАЇНСЬКА АГРАРНА КОМПАНІЯ» (постачальник) та ТОВ "СУВД" (покупець) було укладено договір купівлі - продажу №100516/2 від 10.05.2016 року.

Між ТОВ «СХІДНО-УКРАЇНСЬКА АГРАРНА КОМПАНІЯ» (постачальник) та ТОВ «СУБІТРОН ГРУП» (покупець) укладено договір купівлі - продажу №140515/2 від 14.05.2015 року.

Між ТОВ «СХІДНО-УКРАЇНСЬКА АГРАРНА КОМПАНІЯ» (постачальник) та ТОВ «АСТАРТАК ТРЕЙД» (покупець) укладено договір купівлі - продажу № 050515/1 від 05.05.2015 року.

Між ТОВ «СХІДНО-УКРАЇНСЬКА АГРАРНА КОМПАНІЯ» (постачальник) та ТОВ ТОВ «АВАНТА СЕРВІС», (покупець) укладено договір купівлі - продажу №180815/1 від 18.09.2015 року.

Між ТОВ «СХІДНО-УКРАЇНСЬКА АГРАРНА КОМПАНІЯ» (постачальник) та ТОВ ТОВ «БАРХАТ ГРУП», (покупець) укладено договір купівлі - продажу №180815 від 18.08.2015 року.

Між ТОВ «СХІДНО-УКРАЇНСЬКА АГРАРНА КОМПАНІЯ» (постачальник) та ТОВ «ТД «АСТАРТАК ТРЕЙД», (покупець) укладено договір купівлі - продажу №301015/1 від 30.10.2015 року .

Між ТОВ «СХІДНО-УКРАЇНСЬКА АГРАРНА КОМПАНІЯ» (постачальник) та ТОВ «ТБ ІНТЕГРАЛ-ЗАХІД», (покупець) укладено договір купівлі - продажу №180915/1 від 18.09.2015 року .

Між ТОВ «СХІДНО-УКРАЇНСЬКА АГРАРНА КОМПАНІЯ» (постачальник) та ТОВ «ДЕТЕКТ ІНВЕСТ», (покупець) укладено договір купівлі - продажу №161015/2 від 16.10.2015 року.

Відповідно до умов договорів купівлі - продажу №100516/2 від10.05.2016 року, №140515/2 від 14.05.2015 року, № 050515/1 від 05.05.2015 року, №180815/1 від 18.09.2015 року, №180815 від 18.08.2015 року, №301015/1 від 30.10.2015 року, №180915/1 від 18.09.2015 року, №161015/2 від 16.10.2015 року постачальник зобов'язується в порядку і терміни, встановлені цими Договорами, передати у власність покупцеві товар (свинина боєнська та субпродукти свинні), в певній кількості, відповідної якості та по узгодженій ціні, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити його на умовах, визначених в цьому договорі.

На підтвердження виконання вищезазначених угод позивачем надано до суду: податкові накладні, видаткові накладні, таварно - транспорті накладні, платіжні доручення, розрахунки - фактури, акти звірки взаємних розрахунків, які відповідають вимогам, щодо їх складання, а саме Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та які мають такі обов'язкові реквізити як назва документу (форми); дата і місце складання, назва підприємства, від імені якого складено документ, зміст і обсяг господарської операції і правильність її оформлення: особистий підпис або інші -дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, господарські операції ТОВ «СХІДНО-УКРАЇНСЬКА АГРАРНА КОМПАНІЯ» з ТОВ "СУВД", ТОВ «СУБІТРОН ГРУП», ТОВ «АСТАРТАК ТРЕЙД», ТОВ «АВАНТА СЕРВІС», ТОВ «БАРХАТ ГРУП», ТОВ «ТБ ІНТЕГРАЛ-ЗАХІД», ТОВ «ДЕТЕКТ ІНВЕСТ», ТОВ «ТД «АСТАРТАК ТРЕЙД» мали реальний характер, призвели до зміни майнового стану учасників господарських відносин, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами.

Суд зазначає, що про фактичне виконання умов договору свідчать первинні бухгалтерські та податкові документи, виписані відповідно до п. 9.2. ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні" і п. 2.4. ст. 2 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку".

Згідно частин 1, 5 ст. 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Суд зазначає, що відповідно до пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно ч. 1 ст. 19 Господарського кодекс України суб'єкти господарювання мають право без обмежень самостійно здійснювати господарську діяльність, що не суперечить законодавству.

Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені статтею 44 Податкового кодексу України. Так, згідно з пунктом 44.1 цієї статті для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік Доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Так, правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначено Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Відповідно до статті 1 цього Закону бухгалтерський облік - це процес; виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень.

У бухгалтерському обліку відображаються окремі господарські операції, з яких складається господарська діяльність.

Суд вказує, що господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства (стаття 1 Закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

За змістом частин 1 та 2 статті 9 наведеного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Відповідно до наведеного вище визначення господарська операція пов'язана з фактом руху активів платники податків та руху його капіталу.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно п. 198.3 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п. 198.6 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Пунктом 201.4 статті 201 Податкового кодексу України встановлено, що податкова накладна складається у день виникнення податкових зобов'язань продавця.

Пунктом 201.8 статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 3 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини першої статті 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватися відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

Указане закріплено також у Положенні про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704, згідно з пунктом 2.4 якого первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Всі вищевказані норми позивачем, на думку суду, дотримано.

Щодо заниження позивачем податку на прибуток, то суд вважає за необхідним вказати, що згідно з п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до п.п.134.1.1, п.п.134.1.2 п.134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, у цьому розділі об'єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначе них згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу; дохід (прибуток) нерезидента, що підлягає оподаткуванню згідно зі статтею 160 цього Кодексу, з джерелом походження з України.

Згідно з п.п.135.5.4 п.135.5 ст. 135 Податкового кодексу України, інші доходи включають вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи.

Відповідно до п.п.138.1.1. п.138.1 ст. 138 Податкового кодексу України, витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку; витрати банківських установ, до яких відносяться: а) процентні витрати за кредитно-депозитними операціями, в тому числі за кореспондентськими рахунками та коштами до запитання, цінними паперами власного обігу; б) комісійні витрати, в тому числі за кредитно-депозитними операціями, розрахунково-касове обслуговування, інкасацію та перевезення цінностей, операціями з цінними паперами, операціями на валютному ринку, операціями з довірчого управління; в) від'ємний результат (збиток) від операцій з купівлі/продажу іноземної валюти та банківських металів; г) від'ємне значення курсових різниць від переоцінки активів та зобов'язань у зв'язку зі зміною офіційного курсу національної валюти до іноземної валюти відповідно до підпункту 153.1.3 пункту 153.1 статті 153 цього Кодексу; ґ) суми страхових резервів, сформованих у порядку, передбаченому статтею 159 цього Кодексу; д) суми коштів (зборів), внесені до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; є) витрати з придбання права вимоги на виконання зобов'язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги (факторинг); є) витрати, пов'язані з реалізацією заставленого майна; ж) інші витрати, прямо пов'язані зі здійсненням банківських операцій та наданням банківських послуг; з) інші витрати, передбачені цим розділом.

Згідно з п.п.138.10.3 п.138.10 ст. 138 Податкового кодексу України, до складу інших витрат включаються: витрати на збут, які включають витрати, пов'язані з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг: а) витрати на пакувальні матеріали для затарювання товарів на складах готової продукції; б) витрати на ремонт тари; в) оплата праці та комісійні винагороди продавцям, торговим агентам та працівникам підрозділів, що забезпечують збут; г) витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг), на передпродажну підготовку товарів; ґ) витрати на відрядження працівників, зайнятих збутом; д) витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів, пов'язаних зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг (оперативна оренда, страхування, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, охорона); є) витрати на транспортування, перевалку, страхування товарів, транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів) відповідно до умов договору (базису) поставки; є) витрати на гарантійний ремонт і гарантійне обслуговування; ж) витрати на транспортування готової продукції (товарів) між складами підрозділів підприємства; з) інші витрати, пов'язані зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Відповідно до податкового повідомлення рішення від 18.01.2018р. №1 з податку на прибуток приватних підприємств ТОВ «СХІДНО-УКРАІНСБКА АГРАРНА КОМПАНІЯ» порушила підпункт 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, а саме «об'єкт оподаткування» та нарахована сума грошового зобов'язання 234477 грн.

З даним висновком суд не погоджується та зазначає, що підприємством правильно був визначений об'єкт оподаткування а саме: «прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу».

ТОВ «СХІДНО-УКРАЇНСЬКА АГРАРНА КОМПАНІЯ» на підставі договору купівлі-продажу №19-ШК/392 від 23.04.2015р. між ТОВ «СХІДНО-УКРАЇНСЬКА АГРАРНА КОМПАНІЯ» та ТОВ «ВОГ РІТЕЙЛ» та Договору купівлі-продажу №ЗЗОБКТЛ-0958 від 14.03.2016р. між ТОВ «СХІДНО-УКРАЇНСЬКА АГРАРНА КОМПАНІЯ» та ПП «ОККО-БІЗНЕС КОНТРАКТ» закуповувала нафтопродукти шляхом придбання штрих - карток та бланків - дозволів, для заправки транспортних засобів, які використовувало в господарській діяльності на підставі договорів оренди транспортного засобу.

ТОВ «СХІДНО-УКРАЇНСЬКА АГРАРНА КОМПАНІЯ» на підставі нотаріально посвідчених договорів оренди транспортного засобу орендує наступні ТЗ; Сідловий тягач МАN ТGХ 18.440ВLS номер АХ 3045ЕР, ТЗ фургон- рефрежиратор-С MERSEDES-BENZ номер НОМЕР_1, Н/ПРИЧІП-ФУРГОН-Е TRAILOR SYY3CK реєстраційний номер АХ0197. ГАЗ 33021 реєстраційний номер 01127ХА. Сідловий тягач DAF 85СР380. ТЗ Фургон-с МАN ТGА 26. 390 реєстраційний номер НОМЕР_2, Фургон-рефрежиратор-С MERSEDES-BENZ ATEGO номер НОМЕР_3, Фургон Ізометричний-С МКК8ГІЗЬ;8- ВГК2 АТЕОО реєстраційний номер НОМЕР_4.

Згідно наказу по підприємству від 01.09.2009 №1 «про облікову політику підприємства» (аркуш акту 1) ТОВ «СХІДНО-УКРАЇНСЬКЛ АГРАРНА КОМПАНІЯ» придбання та створення запасів паливно-мастильних матеріалів, їх збереження і відпуск здійснює на підставі положення про транспортний відділ від 01.01.2015 року.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «СХІДНО-УКРАЇНСЬКА АГАРАНА КОМПАНІЯ» має усі необхідні документи на придбання та використання пального та усі документи, що затверджені Положенням про транспорт на підприємстві, які підтверджують рух та облік пального, а саме звіт про роботу вантажного транспорту.

Суд також вважає за необхідним вказати, що чинне податкове законодавство не ставить в залежність право позивача на формування податкового кредиту від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентом податку до бюджету. Питання податкового кредиту поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб.

Твердження фіскального органу у акті перевірки про наявність кримінальних проваджень не повинні братись судом до уваги, оскільки в силу статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. З огляду на викладене, суд вважає, що окремі документи з матеріалів кримінального провадження за відсутності вироку, що у встановленому законом порядку набрав законної сили, не можуть вважатися доказом, на який податковий орган вправі посилатися в обґрунтування безтоварності (нереальності) операції.

Аналогічного висновку дійшов Вищий адміністративний суд України в рішенні від 06.12.2017 року (№К/800/6508/17).

Таким чином, суд приходить до висновку, що надані первинні документи в сукупності із іншими доказами є достатніми доказами реального виконання контрагентами господарських операцій.

Також, слід зазначити, що обставини, зазначені у акті перевірки відносно контрагентів позивача, не є безумовною підставою для висновків про відсутність фактичного виконання спірних договорів за умови наявності первинних документів, які спростовують такі доводи.

Такої ж думки дотримується і Вищий адміністративний суд України в своїй ухвалі від 17.02.2015 року (К/800/55977/14).

При цьому суд зазначає, що при вирішенні податкових спорів, суд виходить із презумпції добросовісності платника, яка презюмує економічну виправданість дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність відомостей у бухгалтерській та податковій звітності платника.

Подання платником податку до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з метою отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться у таких документах.

Слід зазначити, що недобросовісність платника має бути встановлена безумовними та однозначно розтлумаченими доказами, водночас такі докази податковим органом в акті перевірки не наведено та реальність виконання господарських операцій не спростовано, як і не зазначено жодних належних доказів на підтвердження того, що визначені умовами договорів не виконано.

Крім того, Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 13.06.2016 року (№К/800/25461/14) зазначив, що нарахування податків не можуть ґрунтуватись лише на підставі лише даних, які містяться в інформаційних базах податкової, без врахування даних первинних документів. Аналогічна правова позиція викладена і в ухвалі Вищого адміністративного суду від 14.06.2018 року (К/80037663/15).

Крім того, відповідно до ст. 1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року Україна визнає джерелом права рішення Європейського суду з прав людини, а також юрисдикцію цього суду в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції. Рішення Європейського суду є частиною національного законодавства і є обов'язковими для правозастосування органами правосуддя. Відповідно до ч.2 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд зобов'язаний застосовувати принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

При цьому, Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії" (заява № 3991/03) зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Вищенаведений висновок ЄСПЛ повторно підтвердив у рішенні по справі «Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії». У пункті 23 даного рішення ЄСПЛ наголошує, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов'язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Утім, зазначив Суд, прямого впливу на оподаткування організації-заявника це не мало б.

Таким чином, проаналізувавши наведені норми діючого законодавства, дослідивши надані до справи матеріали, суд приходить до висновку про неправомірне винесення вищевказаних податкових повідомлень рішень.

За приписами статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

При цьому, перевіряючи правомірність такого рішення, суд відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України повинен перевірити, чи прийняте воно: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є правомірними та такими, що ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, належним чином обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до вимог ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "СХІДНО-УКРАЇНСЬКА АГРАРНА КОМПАНІЯ" до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 18.01.2018 р. № 1.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 18.01.2018 р. № 1.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СХІДНО-УКРАЇНСЬКА АГРАРНА КОМПАНІЯ" (62482, Харківська область, Харківській район, с.Докучаєвське, вул. Тваринницька, б.10, ) судові витрати в загальному розмірі 159503 (сто п'ятдесят дев'ять п'ятсот три) грн. 61 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Харківській області (61057, м.Харків, вул.Пушкінська, 46, ).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 25.06.2018 року.

Суддя О.М. Тітов