Справа № 161/16189/16-а
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2018-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

26 червня 2018 року

Київ

справа №161/16189/16-а

адміністративне провадження №К/9901/15641/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Гімона М.М.,

суддів: Бучик А.Ю., Мороз Л.Л.,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 травня 2017 року (головуючий суддя - Подзіров А.О.) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2017 року (головуючий суддя - Хобор Р.Б., судді: Попко Я.С., Сеник Р.П.),

у адміністративній справі № 161/16189/16-а за позовом ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення Луцької районної державної адміністрації Волинської області (далі - Управління СЗН), заступника начальника управління соціального захисту населення Луцької районної державної адміністрації Волинської області Аверчук Тетяни Леонтіївни про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив визнати протиправною бездіяльність відповідачів щодо перерахунку щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня у розмірі встановленому статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон №3551-XII) за 2016 рік та зобов'язати здійснити перерахунок, нарахувати та виплатити 4 730 грн. щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій за 2016 рік відповідно до статті 12 Закону № 3551-XII у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, виходячи з розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV) та статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» на момент проведених виплат, з урахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є учасником бойових дій і має право на пільги, встановлені Законом №3551-XII, зокрема, на отримання одноразової щорічної грошової допомоги до 5 травня відповідно до Закону №1058-IV.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 травня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2017 року, в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, ставить питання про їх скасування та ухвалення нового про задоволення позову.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що для визначення розміру щорічної разової грошової допомоги учасникам бойових дій у 2016 року слід застосовувати не постанову Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 року № 141, а Закон № 3551-XII, який має вищу юридичну силу. Статтею 12 цього Закону передбачено, що розмір щорічної грошової допомоги до 5 травня повинен становити 5 мінімальних пенсій за віком.

У запереченні на касаційну скаргу відповідач просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанції - без змін.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Вирішуючи позов суди виходили з того, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням від 16 лютого 2016 року серії НОМЕР_1.

Відповідно до статті 12 Закону №3551-XII, з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008, встановлено виплату учасникам бойових дій щорічної до 5 травня разової грошової допомоги у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком.

Згідно з частиною першою статті 17-1 Закону №3551-XII щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, через відділення зв'язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

Відповідно до частини четвертої статті 17-1 Закону №3551-XII особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції погодився з позицією відповідача про відсутність підстав для виплати щорічної разової грошової допомоги позивачу, оскільки останній за отриманням такої допомоги не звертався у встановлений строк передбачений частиною четвертою статті 17-1 цього Закону. При цьому встановив, що позивачу взагалі не було проведено виплату такої допомоги.

Апеляційний суд залишаючи без змін рішення суду першої інстанції виходив з того, що позивачу у 2016 році виплачена щорічна разова грошова допомога до 5 травня у розмірі 920 грн. на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 року № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань».

Отже, судами попередніх інстанцій встановлено протилежні обставини. При цьому, жодна з них не підтверджена належними та допустимими доказами, що позбавляє суд касаційної інстанції перевірити правильність застосування норм матеріального права, оскільки істотними обставинами для правильного вирішення цієї справи є як встановлення факту виплати щорічної разової грошової допомоги, так і її розмір для встановлення відповідності дій відповідача критеріям правомірності які пред'являються до суб'єктів владних повноважень та визначені частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Суд касаційної інстанції позбавлений можливості згідно частини другої статті 341 КАС України встановлювати нові обставини або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.

Відповідно до частини четвертої наведеної статті, справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Колегія суддів приходить до висновку, що суд апеляційної інстанції допустив порушення норм процесуального права, зокрема, не встановив обставин, які можуть мати значення для правильного вирішення справи та встановив обставини, які не підтверджені належними і допустимими доказами, у зв'язку з чим справа підлягає направленню до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Під час нового розгляду справи суду слід на підставі належних та допустимих доказів встановити, чи були відомості в Управлінні СЗН щодо позивача, як учасника бойових дій, який повинен був отримати разову грошову допомогу до 5 травня за 2016 рік, чи виплачується така допомога виключно на підставі звернення особи про її виплату, а також, чи може бути позбавлена особа права на отримання спірної виплати, якщо вона не звернулася до відповідного органу щодо її виплати.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 345, 353, 356 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2017 року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.М. Гімон

Л.Л. Мороз

А.Ю. Бучик,

Судді Верховного Суду