Справа № 826/16555/16
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2018-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А
про залишення позовної заяви без розгляду в частині
27 червня 2018 року м. Київ № 826/16555/16
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Кармазіна О.А., суддів: Катющенка В.П. та Скочок Т.О., при секретарі судового засідання Патук А.С.,

за участі: представника позивача Бабинський В.В., представника відповідача-1: Кобилянський О.В., Здоровила А.О., від відповідача-2: Кобилянський О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства оборони України,

Військової частини НОМЕР_1

про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення військового звання, поновлення на роботі та стягнення грошового забезпечення,-

В С Т А Н О В И В:
24.10.2016 до Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Міністерства оборони України (далі МОУ), Військової частини НОМЕР_1 (далі в/ч НОМЕР_1 ), в якому просив суд:

- визнати незаконним та скасувати наказ Міністра оборони України від 10.03.2016 № 207 про призначення на посаду підполковника ОСОБА_1 ;

- визнати незаконним та скасувати наказ командира в/ч НОМЕР_1 від 12.03.2016 № 56дск щодо вибуття підполковника ОСОБА_1 до нового місця проходження служби та виключення зі списків особового складу;

- визнати незаконним та скасувати наказ Міністра оборони України від 25.03.2016 № 56КП про накладення на підполковника ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення - позбавлення військового звання;

- наказу Міністра оборони України від 25.03.2016 № 25Рдск про звільнення ОСОБА_1 з військової служби;

- поновити у військовому званні «підполковник» ОСОБА_1 ;

- поновити перебування підполковника ОСОБА_1 у розпорядженні командира в/ч НОМЕР_1 на посаді старшого офіцера Управління командира в/ч НОМЕР_1 та стягнути грошове забезпечення по день поновлення на військовій службі.

При цьому, у прохальній частині позовної заяви, позивач просив визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду.
В обґрунтування поважності причини пропуску строку звернення до суду позивач зазначив, що у лютому 2014 року між ним та командиром в/ч НОМЕР_1 укладено контракт терміном на 5 років з перебуванням на посаді старшого офіцера Управління в/ч НОМЕР_1 .

Разом з тим, як зазначив позивач у позовній заяві, через конфлікт з керівництвом в/ч НОМЕР_1 , 18.12.2015 посада старшого офіцера Управління в/ч НОМЕР_1 була скорочена, а позивача з вказаної дати зараховано у розпорядження командира в/ч НОМЕР_1 .

Позивач зазначив, що наприкінці грудня 2015 року йому було заборонено знаходитись у приміщенні відділу та відвідувати колишнє робоче місце, а в подальшому взагалі заблоковано і електронну перепустку для проходу через контрольно-пропускний пункт на територію в/ч НОМЕР_1 .

В той же час, позивач вказав, що 05.01.2016 по дорозі на роботу він отримав травму голови, у зв`язку з чим, періодично, а саме: з 05.01.2016 по 14.01.2016; з 20.01.2016 по 05.02.2016; з 19.02.2016 по 04.03.2016; з 17.03.2016 по 23.03.2016 та з 06.04.2016 по 20.04.2016 перебував на лікарняному у госпіталі.

Позивач у позовній заяві наголошує, що кожного разу після закінчення лікування коли він намагався прийти до місця служби в/ч НОМЕР_1 допуск на її територію було заблоковано, а в проході через контрольно-пропускний пункт йому було відмовлено.

При цьому, позивач зазначив, що наказом Міністра оборони України від 10.03.2016 № 207 «По особовому складу» його призначено помічником начальника центру начальником служби захисту інформації 235 міжвидового центру підготовки військових частин та підрозділів оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України, а 12.03.2016 наказом командира в/ч НОМЕР_1 «По стройовій частині» № 56дск ОСОБА_1 з 12.03.2016 виключено зі списку особового складу частини та всіх видів забезпечення частини і направлено до 235 міжвидового центру підготовки військових частин та підрозділів оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України для подальшого проходження служби.

Однак, за результатами службового розслідування, у зв`язку з невиконанням позивачем наказу від 12.03.2016 № 56дск, наказом Міністра оборони України від 25.03.2016 № 56КП «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності підполковника ОСОБА_1 » на підполковника ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення «позбавлення військового звання», а наказом Міністра оборони України від 25.03.2016 № 25Рдск колишнього підполковника ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас.

При цьому, позивач наголошує, що про вказані накази йому стало відомо лише 26.09.2016, після звернення представника позивача адвоката із запитом від 12.09.2016 до Міністра оборони України, у зв`язку з чим, просив суд визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду.

У судовому засіданні представник позивача підтримав клопотання про визнання поважними причини пропуску строку звернення до суду та просив суд причини пропуску строку звернення до суду визнати поважними, посилаючи на те, що про існування оскаржуваних наказів позивачу стало відомо 26.09.2016.

Представник в/ч НОМЕР_1 надіслав до суду клопотання про залишення позову без розгляду, в обґрунтування якого зазначив, що про існування наказів від 10.03.2016 № 207 та від 12.03.2016 № 56дск позивачу було відомо 15.03.2016 під час бесіди біля будівлі приміщення контрольно-пропускного пункту № 2 в/ч НОМЕР_1 , оскільки останньому відповідними офіцерами було доведено до відома вказані накази та було запропоновано отримати витяги з них. Крім того, позивачу було запропоновано отримати припис про подальше проходження служби, проте останній у категоричній формі відмовився отримувати такі накази, що підтверджується аркушем бесіди від 15.03.2016.

При цьому, представник в/ч НОМЕР_1 зауважив, що за фактом відмови отримати наказ від 12.03.2016 № 56дск посадовими особами в/ч НОМЕР_1 складено акт від 15.03.2016 про відмову отримання витягу з наказу від 10.03.2016 № 207 та припису від 12.03.2016 № 20 для подальшого проходження служби у 235 міжвидовому центрі підготовки військових частин та підрозділів оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України для подальшого проходження служби.

Крім того, представник в/ч НОМЕР_1 наголосив, що додатково рекомендованим листом від 17.08.2016 № 222/6/211 позивачу було надіслано накази Міністра оборони України від 25.03.2016 № 56КП «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності підполковника ОСОБА_1 » та від 25.03.2016 № 25Рдск про звільнення колишнього підполковника ОСОБА_1 з військової служби у запас.

Таким чином, представник відповідача в/ч НОМЕР_1 посилається на порушення позивачем строку звернення до суду з даним позовом, з огляду на що просив залишити без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 .

У судовому засіданні представник відповідача в/ч НОМЕР_1 та представник МОУ підтримали вказане клопотання та просили його задовольнити, а позов залишити без розгляду.

Ухвалою судді Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.10.2016 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено до судового розгляду колегією у складі трьох суддів.

Разом з тим, розпорядженням про повторний автоматичний розподіл судових справ від 28.02.2017 № 623 та відповідно до пунктів 2.3.49, 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду справу повторно автоматично розподіллено на суддю Окружного адміністративного суду м. Києва Аблова О.Є.

Ухвалою від 10.05.2017 справу прийнято до провадження суддею Абловим Є.В. та призначено до розгляду колегією у складі трьох суддів.

На підставі розпорядження про повторний автоматичний розподіл судових справ від 10.10.2017 № 4728 та відповідно до пункту 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду справу повторно автоматично розподіллено на суддю Окружного адміністративного суду м. Києва Кармазіна О.А.

Ухвалою від 26.10.2017 справу прийнято до провадження суддею Кармазіним О.А. та призначено справу до розгляду колегією у складі трьох суддів.

Враховуючи те, що 15.12.2017 набрала чинності нова редакція Кодексу адміністративного судочинства України у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII (далі КАС України), слід зазначити, що відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

У судовому засіданні 27.06.2018 проголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

Вирішуючи по суті клопотання позивача про визнання поважними причини пропуску строку звернення до суду та заявлене представником відповідача в/ч НОМЕР_1 клопотання, проаналізувавши наведені останніми обставини та наявні у матеріалах позовної заяви докази, допитавши при цьому свідків, суд виходить з наступного.

Так, судом встановлено, що у лютому 2014 року між позивачем та командиром в/ч НОМЕР_1 укладено контракт терміном на 5 років з перебуванням ОСОБА_1 на посаді старшого офіцера Управління в/ч НОМЕР_1 .

Разом з тим, наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 18.12.2015 № 0286 «По особовому складу» відповідно до п. 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України та спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 23.09.2015 № Д-322/1/3т ОСОБА_1 , старшого офіцера відділу 8 управління в/ч НОМЕР_1 увільнено віл займаної посади і з 18.12.2015 зараховано у розпорядження командира в/ч НОМЕР_1 .

10.03.2016 наказом Міністра оборони України № 207 «По особовому складу» позивача призначено помічником начальника центру начальником служби захисту інформації 235 міжвидового центру підготовки військових частин та підрозділів оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України.

12.03.2016 наказом командира в/ч НОМЕР_1 «По стройовій частині» № 56дск ОСОБА_1 з 12.03.2016 виключено зі списку особового складу частини та всіх видів забезпечення частини і направлено до 235 міжвидового центру підготовки військових частин та підрозділів оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України для подальшого проходження служби.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, 15.03.2016 у присутності начальника 2 відділу 8 управління в/ч НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 , начальника групи спеціального обліку 8 управління в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_3 , старшого офіцера відділу 1 управління в/ч НОМЕР_1 полковника ОСОБА_4 з підполковником ОСОБА_1 проведено співбесіду, за результатами якої складено аркуш співбесіди (а.с. 44-45).

Разом з тим, з аркушу співбесіди видно, що в ході останньої було порушено питання щодо причин затримання ОСОБА_1 поліцією Святошинського РУ ГУ НП в м. Києві та яким чином у нього з`явилась граната РГН та наркотичні речовини.

В той же час, з матеріалів справи видно, що в ході бесіди посадовими особами в/ч НОМЕР_1 доведено до відома позивача наказ Міністра оборони України від 10.03.2016 № 207 «По особовому складу», яким позивача призначено помічником начальника центру начальником служби захисту інформації 235 міжвидового центру підготовки військових частин та підрозділів оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України та порядок вибуття для подальшого проходження військової служби у відповідному міжвидовому центрі та, як наслідок, запропоновано отримати витяг з наказу Міністра оборони України від 10.03.2016 № 207 та припис від 12.03.2016 № 20 про вибуття до 235 міжвидового центру підготовки військових частин та підрозділів оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України.

Проте, за результатами співбесіди позивач відмовився отримувати вказаний наказ та припис, про шо посадовими особами в/ч НОМЕР_1 складено акт від 15.03.2016 про відмову отримання витягу з наказу Міністра оборони України та припису для подальшого проходження служби (а.с. 46).

Більш того, перевіряючи вказані обставини, колегією суддів 16.05.2018, 27.06.2018 у відповідності до вимог ст. 212 КАС України під присягою та під попередження про кримінальну відповідальність, передбачену ст.ст. 384, 385 КК України, допитано в якості свідків відносно обставин щодо ознайомлення позивача з оскаржуваними наказами від 10.03.2016 та від 12.03.2016 начальника 2 відділу 8 управління в/ч НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 , начальника групи спеціального обліку 8 управління в/ч НОМЕР_1 полковника ОСОБА_3 , начальника 8 управління в/ч № НОМЕР_1 полковника ОСОБА_5 , старшого офіцеру відділу 1 управління в/ч НОМЕР_1 (офіцер внутрішньої безпеки) полковника ОСОБА_4 , а також громадянина ОСОБА_6 , який є кумом позивача та разом із позивачем прибув 15.03.2016 до військової частини НОМЕР_1 .

В ході допиту свідків, начальника 2 відділу 8 управління в/ч НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 , начальника групи спеціального обліку 8 управління в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_3 , старшого офіцеру відділу 1 управління в/ч НОМЕР_1 (офіцер внутрішньої безпеки) полковника ОСОБА_4 , останні повідомили, що оскільки перебуваючи у розпорядженні начальника в/ч позивач періодично з`являвся на службі, за дорученням начальника 8 Управління ОСОБА_5 , який домовився про зустріч з позивачем, 15.03.2016 близько 19 год. 30 хв. до контрольно-пропускного пункту № 2 в/ч НОМЕР_1 під`їхав ОСОБА_1 , в ході бесіди якої останньому було запропоновано пройти до управління в/ч НОМЕР_1 для отримання наказу МОУ від 10.03.2016 № 207 «По особовому складу», від 12.03.2016 командира в/ч НОМЕР_1 «По стройовій частині» № 56дск та припису від 12.03.2016 № 20 для подальшого проходження служби та було попереджено про наслідки не отримання вказаних документів, проте, ОСОБА_1 категорично відмовився проходити до військової частини та отримувати зазначені накази та припис, про що складено акт від 15.03.2016 (а.с. 46) та аркуш бесіди від 15.03.2016 (а.с. 44). Як вбачається з показів свідків, вказані документи (накази, припис) двічі були оголошені позивачу полковником ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , тричі пропонувалось отримати документи.

Так, на місці бесіди позивачу було доведено до відома наказ Міністра оборони України від 10.03.2016 № 207 «По особовому складу», яким позивача призначено помічником начальника центру начальником служби захисту інформації 235 міжвидового центру підготовки військових частин та підрозділів оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України та порядок вибуття для подальшого проходження військової служби у відповідному міжвидовому центрі та запропоновано отримати витяг з наказів: Міністра оборони України від 10.03.2016 № 207, від 12.03.2016 командира в/ч НОМЕР_1 «По стройовій частині» № 56дск та припис від 12.03.2016 № 20 про вибуття до 235 міжвидового центру підготовки військових частин та підрозділів оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України.

Під час допиту начальника 8 Управління ОСОБА_5 останній зазначив, що для цілей ознайомлення з вищезгаданими документами, телефонним зв`язком ним було запрошено позивача до Управління та вищезгаданим офіцерам доручено проводити позивача до начальника 8 Управління, що не виключало ознайомлення позивача із вищенаведеними документами у разі відмови пройти до управління.

З аркушу співбесіди, крім іншого, вбачається, що під час співбесіди з позивачем запитували у нього про затримання ОСОБА_1 поліцією Святошинського РУ ГУ НП в м. Києві та яким чином у нього з`явилась граната РГН та наркотичні речовини, на що ОСОБА_1 повідомив посадових осіб в/ч НОМЕР_1 , що гранату та наркотичні речовини йому підкинули працівники поліції.

Разом з тим, допитуючи свідка ОСОБА_6 останній повідомив, зокрема, що є кумом позивача та 15.03.2016 на прохання ОСОБА_1 під`їхати з ним до в/ч НОМЕР_1 для зустрічі з начальником управління в/ч НОМЕР_1 полковником ОСОБА_5 ОСОБА_6 та ОСОБА_1 15.03.2016 близько 19:00-19:30 год. під`їхали до контрольно-пропускного пункту в/ч НОМЕР_1 для розмови з полковником ОСОБА_5 . Вказана зустріч була попередньо запланована у телефонному режимі між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 . При цьому, як зазначив свідок, він є колишнім військовослужбовцем в/ч НОМЕР_1 та очікуючи на полковника ОСОБА_5 через контрольно-пропускний пункт в/ч НОМЕР_1 до них підійшли військовослужбовці ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ще один не відомий йому офіцер. З протоколу судового засідання 16.05.2016 вбачається, що на запитання - чи запрошували офіцери позивача пройти на територію в/ч, свідок зазначив, що не чув, зазначив, що разом не стояли, їхню розмову точно не чув; позивач пішов до КПП повернувся і сказав що картка заблокована. Свідок зазначив, що не чув про що говорили, тільки емоційні пояснення. Як зазначено у протоколі, свідок зазначив, що за результатами спілкування позивач говорив що є проблеми, його хочуть звільнити з роботи, проблеми з поліцією та те, що він хворів. Після спілкування, вказані військовослужбовці розійшлись у своїх справах, можливо хтось із них повернувся до в/ч НОМЕР_1 . Він ( ОСОБА_6 ) та ОСОБА_1 залишились чекати на ОСОБА_5 , але прочекавши 10-15 хв. останній так і не вийшов, а вони поїхали додому. Свідок зазначив, що на КПП не був.

В контексті наведеного суд зазначає, що згідно частини 1 статті 99 КАС України (в редакції, чинній на момент звернення позивача до суду) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 3 ст. 99 КАС України (в редакції, чинній на момент звернення позивача до суду) визначено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відповідно до положень ст. 100 КАС України (в редакції, чинній на момент звернення позивача до суду) адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 155 КАС України (в редакції, чинній на момент звернення позивача до суду) суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Як вже зазначалося, з 15.12.2017 набрала нова редакція КАС України (в редакції Закону № 2147-VIII).

Так, відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України (в редакції Закону № 2147-VIII) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 5 ст. 122 КАС України (в редакції Закону № 2147-VIII) також встановлено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

При цьому згідно ч. 3 ст. 123 КАС України в наведеній редакції, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

З наведених положень КАС України вбачається, що у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення та розгляду справи є лише наявність поважних причин, тобто, обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Слід зазначити, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, а також однією із гарантій дотримання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

При цьому, положення «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке прийнято рішення або вчинені дії. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Доказами того, що особа знала про можливе порушення своїх прав є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Крім того, суд вважає за необхідне також зазначити, що при вирішенні питання щодо дотримання строків звернення до суду суд звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини.

У справах «Стаббігс та інші проти Великобританії» та «Девеер проти Бельгії» Європейський суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У даному випадку позивач звернувся із позовом 24.10.2016.

Між тим, як зазначається у позові, про оскаржувані накази позивачу стало відомо лише 26.09.2016, після фактичного ознайомлення із наказом Міністра оборони України від 25.03.2016 № 56КП.

Водночас, аналізуючи викладені обставини у сукупності, пояснення представників сторін та покази свідків офіцерів в/ч, а також досліджуючи матеріали справи, колегія суддів, за своїм внутрішнім переконанням дійшла висновку, що про існування наказів від 10.03.2016 № 207 «По особовому складу» та від 12.03.2016 командира в/ч НОМЕР_1 «По стройовій частині» № 56дск позивачу стало відомо саме 15.03.2016 під час спілкування з представниками в/ч НОМЕР_1 , зокрема, з полковником ОСОБА_2 , полковником ОСОБА_3 та полковником ОСОБА_4 під час якого позивачу було доведено зміст наказів від 10.03.2016 та від 12.03.2016. Вказане додатково підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: аркушем бесіди (а.с. 44-45) та актом про відмову отримання документів (а.с.46).

Покази свідка ОСОБА_6 наведених обставин не спростовують.

Крім того, суд зазначає, що сам факт перебування ОСОБА_1 , 15.03.2016, тобто після спливу 3-х днів з дня прийняття наказу від 12.03.2016 командира в/ч НОМЕР_1 «По стройовій частині» № 56дск та 5-ти днів з дня прийняття наказу від 10.03.2016 № 207 «По особовому складу», біля в/ч НОМЕР_1 ані позивачем, ані його представником не заперечується.

Більш того, факт перебування ОСОБА_1 , полковника ОСОБА_3 та полковника ОСОБА_2 біля в/ч НОМЕР_1 15.03.2016 у судовому засіданні підтвердив також і свідок ОСОБА_6 , який є колишнім товаришем по службі ОСОБА_1 , який був присутнім з останнім біля вказаної військової частини та є його кумом.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що про існування наказів, які, як стверджує представник позивача, порушують права позивача, останньому було відомо 15.03.2016, тоді як із даним позовом позивач звернувся лише 24.10.2016, тобто із значним пропуском місячного строку звернення до суду.

В контексті наведеного судом також враховується, що відповідно до довідки Головного військового клінічного госпіталю від 10.10.2016 № 4/3745 (а.с. 17), позивач у період видання зазначених наказів та на дату ознайомлення з ними 15.03.2016 не перебував на лікуванні, а щодо періоду з 17.03.2016 23.03.2016 пацієнта виписано з клініки за порушення госпітального режиму.

Що ж стосується наказів Міністра оборони України від 25.03.2016 № 56КП та № 25Рдск, слід зазначити, що під час розгляду справи не надано доказів вручення цих наказів позивачу чи їх оголошення у строк, інший ніж зазначено позивачем. Сам по собі лист від 17.08.2016 № 222/6/211 не є належним доказом повідомлення позивача про прийняття зазначених наказів, оскільки відсутні докази вручення позивачу засобами поштового зв`язку із копіями зазначених наказів. Відтак, відсутні підстави вважати, що відносно оскарження зазначених наказів позивачем порушено строк звернення до суду.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України (в редакції Закону №2147-VIII) суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу. При цьому, як вже зазначалося, відповідно до ч. 3 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Враховуючи вищевказане, суд не вбачає обґрунтованих підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними в частині оскарження наказів від 10.03.2016 № 207 та від 12.03.2016 № 56дск, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів наявності таких непереборних обставин, які об`єктивно перешкоджали позивачу звернутися до суду, а отже, враховуючи значний пропуск позивачем строку звернення до суду без поважних причин, та беручи до уваги те, що позивачем не наведено інших причин поважності причин пропуску строку звернення до суду, суд дійшов висновку, що клопотання представника в/ч НОМЕР_1 підлягає частковому задоволенню, а позов залишенню без розгляду відповідно до вимог ч. 3 ст. 123 КАС України, в частині визнання незаконним та скасування наказу Міністра оборони України від 10.03.2016 № 207 про призначення на посаду підполковника ОСОБА_1 та визнання незаконним та скасування наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 12.03.2016 № 56дск щодо вибуття підполковника ОСОБА_1 до нового місця проходження служби та виключення зі списків особового складу.

Керуючись положеннями статей 122, 123, пункту 8 частини 1 статті 240, 243, 248, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:
1. Причини пропуску строку звернення ОСОБА_1 до адміністративного суду в частині визнання незаконним та скасування наказу Міністра оборони України від 10.03.2016 № 207 про призначення на посаду підполковника ОСОБА_1 та визнання незаконним та скасування наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 12.03.2016 № 56дск щодо вибуття підполковника ОСОБА_1 до нового місця проходження служби та виключення зі списків особового складу визнати не поважними.

2. Клопотання представника військової частини НОМЕР_1 про залишення позовної заяви без розгляду задовольнити частково.

3. Позовну заяву в частині визнання незаконним та скасування наказу Міністра оборони України від 10.03.2016 № 207 про призначення на посаду підполковника ОСОБА_1 та визнання незаконним та скасування наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 12.03.2016 № 56дск щодо вибуття підполковника ОСОБА_1 до нового місця проходження служби та виключення зі списків особового складу залишити без розгляду.

4. Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КАС України Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.. Відповідно до ч. 3 ст. 240 КАС України ухвала суду про залишення позову без розгляду може бути оскаржена у порядку, передбаченому ст. 295 297 КАС України з урахуванням п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII Перехідні положення КАС України в редакції Закону № 2147-VIII.

Головуючий суддя О.А. Кармазін

Судді В.П. Катющенко

Т.О. Скочок

Повний текст ухвали виготовлено 02.07.2018.