Справа № 587/1622/18
Суддя: Черних О. М.
Дата ухвалення: 2018-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 587/1622/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 червня 2018 року місто Суми
Сумський районний суд Сумської області
в складі: головуючого судді Черних О.М.,
за участю секретаря судового засідання Скрипка-Соіна О.О.,
з участю представника позивача - ОСОБА_1
відповідача ОСОБА_2 Бегум,
представника ОСОБА_3В,
перекладача - ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми адміністративну справу за позовною заявою Сумського прикордонного загону (м. Суми, провулок Громадянський, 6) до громадянки ОСОБА_5 ОСОБА_6 Пакистан ОСОБА_2 Бегум (фактичне місце знаходження с. Гриценкове Сумського району, Сумської області) про примусове видворення іноземця з України та затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення,-
Позивач звернувся до суду з позовною заявою до громадянки ОСОБА_6 Пакістан ОСОБА_2 Бегум,ІНФОРМАЦІЯ_1 про примусове видворення іноземця з України та затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення.
Позивач - представник Сумського прикордонного загону в судовому засіданні адміністративний позов підтримав в повному обсязі, зазначив, що відповідач ОСОБА_2 Бегум визнала, що вона знаходиться незаконно на території України, просив суд позов задовольнити.
Відповідач громадянка ОСОБА_5 ОСОБА_6 Пакистан ОСОБА_2 Бегум та її представник ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечували проти адміністративного позову, представник зазначила, що немає жодного доказу щодо незаконного перебування ОСОБА_2 Бегумна території України, крім того, вказала, що безпідставні твердження позивача, що особу неможливо ідентифікувати.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 19 червня 2018 року о 17-25 годині відповідач був виявлений та затриманий прикордонним нарядом від відділу прикордонної служби «Велика Писарівка» в напрямку н.п. «Козинка» (Р.Ф.) н.п. Лукашівка (Україна) в районі інформаційного покажчика № 85 після здійснення незаконного перетинання державного кордону України поза встановленими пунктами пропуску у складі групи осіб. 19 червня 2018 року було складено протокол про адміністративне затримання відповідача о 17-25 годин (а.с. 6-7).
Разом з тим, суду не надано доказів щодо притягнення громадянки ОСОБА_5 ОСОБА_6 Пакиста ОСОБА_2 Бегум до адміністративної відповідальності за порушенням вимог ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.
Як вбачається з матеріалів справи посольству Ісламської республіки Пакистан в Україні був надісланий запит 19.06.2018 року за № 81/6071 щодо надання документів, які б посвідчували особу іноземної громадянки ОСОБА_2 Бегум (а.с. 9).
Згідно ст. 26 Закону №3773-VІ, іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.
Відповідно до ч.5 зазначеної статті, іноземець або особа без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.
Тобто, примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.
Рішенням начальника відділу по роботі з іноземцями та адміністративного провадження штабу ОСОБА_7 було вирішено примусово повернути за межі України громадянку Ісламської республіки Пакистан ОСОБА_2 Бегум до 21.06.2018 року, про що їй було повідомлено і вона цього не заперечувала в судовому засіданні (а.с. 13).

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи рішення було прийнято під час затримання особи, а тому виконати його в добровільному порядку у ОСОБА_2 Бегум не було можливості, а тому підстав вважати, що вони ухилялась від виконання цього рішення у суду немає. При цьому відомості про те, що протягом 24 годин з моменту винесення даного рішення був повідомлений прокурор відсутні.

Згідно зі статтями 8 і 19 Конституції України та ст. 6 КАС України, суд при розгляді цієї справи, виходить з принципів верховенства права й законності, відповідно до яких органи державної влади, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України.

Відповідно до ч.4 ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є: 1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; 2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства яка затверджена спільним Наказом МВС України, Адміністрацією ДПС України, Службою безпеки України № 353/271/150 від 23.04.2012 (далі - Інструкція) регламентовано порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України, органів охорони державного кордону та органів Служби безпеки України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства (далі - іноземців), їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України.

Так, п.2.7 Інструкції №353/271/150 передбачено, що у разі відсутності в іноземця документів, що посвідчують особу, територіальний орган, територіальний підрозділ ДМС, орган СБУ або орган охорони державного кордону України вживають заходів щодо їх ідентифікації та документування (запити до дипломатичних представництв або консульських установ із долученням двох кольорових фотокарток на кожну особу). У разі відсутності відповіді від компетентних органів країни походження іноземця запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно (абз.3 п.2.7 Інструкції).

Суд звертає увагу, що у матеріалах справи відсутні докази направлення через Департамент консульської служби МЗС України жодних запитів до компетентних органів країни походження відповідача щодо ідентифікації ОСОБА_2 Бегум, отже, позивач не в повній мірі реалізував свої повноваження щодо ідентифікації іноземця.

Крім того, згідно пп.f п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Шукіра Бегум не може бути позбавлена свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в'їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Відповідно до ч.2 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено, що суди при розгляді справ, практику Європейського Суду з прав людини, застосовують як джерело права.

Відповідно до п.113 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Чахал проти Великобританії» заява №22414/93, будь-яке позбавлення волі відповідно до статті 5 п.1 (f) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, виправдано, тільки поки розглядається питання про висилку. Якщо ця процедура не здійснюється з належною ретельністю, затримання перестає бути допустимим відповідно до статті 5 п.1 (f).

Під час судового розгляду було зясовано, що ОСОБА_2 Бегум не були розяснені її права передбачені Кодексом про адміністративні правопорушення України та Конституцією України, а тому суд вважає, що була порушена процедура її затримання.

Відповідно до вимог ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 25, 241-246, 250, 251, 289, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.ст. 26, 30 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, суд, -

п о с т а н о в и в:

В задоволенні адміністративного позову Сумського прикордонного загону (м. Суми, провулок Громадянський, 6) до громадянки ОСОБА_5 ОСОБА_6 Пакистан ОСОБА_2 Бегум (фактичне місце знаходження с. Гриценкове Сумського району, Сумської області) про примусове видворення іноземця з України та затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення відмовити.

Рішення може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення.У відповідності до п.п.15.5) п. 1 Розділу VII Перехідних положень КАС України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя О.М.Черних