Справа № 522/19971/16-а
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2018-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2018 р.м.ОдесаСправа № 522/19971/16-а

Категорія: 6.2 Головуючий в 1 інстанції: Домусчі Л.В.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі: судді доповідача - головуючого - Шляхтицького О.І.,

суддів: Коваля М.П., Кравця О.О.,

при секретарі Ханділян Г.В.,

за участю: представника апелянта ОСОБА_1,

представника Одеської міської ради, виконавчого комітету Одеської

міської ради - ОСОБА_2,

представника ОСОБА_3В ОСОБА_4,

представника Міністерства оборони України ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_2 апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Сан Марин» на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 08 травня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Одеської міської ради, виконавчого комітету Одеської міської ради, за участю третіх осіб товариства з обмеженою відповідальністю «Сан Марин», Міністерства оборони України, про визнання протиправною бездіяльність виконкому та скасування рішення Одеської міської ради,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправною бездіяльність Виконавчого комітету ОМР щодо не оприлюднення і не публікації, не пізніше, ніж за 20 робочих днів до дня проведення пленарного засідання сесії міської ради 30.06.2016р., проекту рішення ОМР VII скликання «Про надання дозволу ТОВ «Сан Марин» на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтованою площею 2,6500 га, за адресою: м. Одеса, Миколаївська дорога, 162, 164, 166, для експлуатації та обслуговування оздоровчо-спортивної бази»; визнати протиправним та скасування рішення ОМР №942- VII від 30.06.2016 року «Про надання дозволу ТОВ «Сан Марин» на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтованою площею 2,6500 га, за адресою: м. Одеса, Миколаївська дорога, 162, 164, 166, для експлуатації та обслуговування оздоровчо-спортивної бази»; стягнути з відповідача судові витрати.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26.12.2016р. заяву представника ОСОБА_3- про вжиття заходів забезпечення позовних вимог задоволено частково та зупинено дію рішення Одеської міської ради № 942-VII від 30.06.2016 року «Про надання дозволу ТОВ «Сан Марин» на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 2,6500 га, за адресою: м. Одеса, Миколаївська дорога, 162, 164, 166, для експлуатації та обслуговування оздоровчо-спортивної бази» - до набрання рішенням суду законної сили.

08.02.2018 року ТОВ «Сан Марин» звернулось до суду із заявою про скасування забезпечення позову.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 08 травня 2018 року відмовлено ТОВ «Сан Марин» у задоволенні клопотання про скасування заходів забезпечення позову вжитих ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26.12.2016 року.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ТОВ «Сан Марин» звернулось з апеляційною скаргою, в якій просило його скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26.12.2016 року задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована наступними доводами:

- суд у порушення приписів частини 2 статі 158 КАС України розглянув клопотання з порушенням 5-денного строку;

- суд не надав можливості заявнику повідомити про низку обставин, чим порушив принцип змагальності сторін;

- судом не враховано, що позов є штучно створеним з метою перешкоджання реалізації права на оформлення земельної ділянки;

- судом не враховано, що рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 11.04.2017 року у справі 523/2582/14-ц , залишеним без змін постановою Апеляційного суду Одеської області від 10.01.2018 року, визнано недійсними договори купівлі-продажу дачного будинку №1262-б та №162-В по вул.. Миколаївська дорога в м.Одеса, які були укладені між ОСОБА_6.І. та ОСОБА_3В , а в подальшому 05.03.2018 року проведено державну реєстрацію припинення права власності ОСОБА_3

Наведене, на думку апелянта, створює штучні перешкоди у відведені у користування (оренду) земельної ділянки під належними ТОВ «Сан Марин» на праві власності обєктами нерухомого майна.

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Вирішуючи спірне питання суд першої інстанції виходив з того, що на даний час справа по суті не вирішена та знаходиться на стадії підготовчого провадження, а отже скасування забезпечення позову може бути можливим лише після оцінки судом доказів та доводів сторін і вирішення справи по суті.

Колегія суддів вважає цей висновок суду першої інстанції вірним по суті з огляду на таке.

Суд встановив, що ухвалою суду від 26.12.2016р. заяву представника ОСОБА_3 ОСОБА_4, про вжиття заходів забезпечення позовних вимог задоволено частково та зупинено дію рішення Одеської міської ради № 942-VII від 30.06.2016 року «Про надання дозволу ТОВ «Сан Марин» на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 2,6500 га, за адресою: м. Одеса, Миколаївська дорога, 162, 164, 166, для експлуатації та обслуговування оздоровчо-спортивної бази» - до набрання рішенням суду законної сили.

Згідно ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу від 12.04.2017р. ТОВ «Сан Марин» залишено без задоволення, а ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 26 грудня 2016 року про забезпечення позову, залишено без змін.

08.02.2018 року ТОВ «Сан Марин» звернулось до суду із заявою про скасування забезпечення позову.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 08 травня 2018 року відмовлено ТОВ «Сан Марин» у задоволенні клопотання про скасування заходів забезпечення позову вжитих ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26.12.2016 року.

Вирішуючи спірне питання колегія суддів виходить із такого.

Предметом апеляційного оскарження є ухвала Приморського районного суду міста ОСОБА_2 про відмову у задоволенні клопотання ТОВ «Сан Марин» про скасування забезпечення позову.

Відповідно до частини 1 статі 157 КАС України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Скасування заходів забезпечення позову полягає в тому, що заходи забезпечення позову скасовуються судом, який їх застосував, якщо відпали підстави, з якими закон пов'язує можливість застосування таких заходів. При цьому правомірність застосування таких заходів судом відповідач, як правило, не заперечує. Якщо забезпеченням було завдано збитки, то до особи, яка ініціювала забезпечення, може бути пред'явлено позов про їх відшкодування (стаття 158 КАС України).

Клопотання про скасування заходів забезпечення позову повинно бути мотивованим. Заявник може покликатися, зокрема, на неефективність попередніх заходів, на відсутність підстав для їх збереження, на шкоду, яка заподіюється збереженням цих заходів, на достатність інших заходів тощо.

Обґрунтованість клопотання з'ясовується судом в ході його розгляду та оцінки доказів. Якщо надані суду докази та доводи позивача переконливо свідчать про наявність підстав для скасування заходів забезпечення позову (тобто обґрунтованість) і не виникає потреби з'ясувати будь-які інші обставини, суд може постановити відповідне рішення про скасування заходів забезпечення позову.

Отже, обовязковим є встановлення наявності обставин, які свідчать, що підстави з якими закон пов'язує можливість забезпечення позову відпали.

При цьому суд вважає за необхідне встановити, які права порушуються ТОВ «Сан Марин» під час забезпечення позову.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обовязки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод (стаття 2, пункт 1 частини 1 статті 17 КАС України в редакції Закону України від 06.06.2005 № 2747-ІV).

Із наведених норм права випливає, що позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю субєкта владних повноважень. Проте ці рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обовязки у сфері публічно-правових відносин.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний суд України у постанові від 24.11.2009 року, справа 21-1502сво09, номер судового рішення в ЄДРСРУ

7082976 .

Відповідно до статі 117 КАС України в редакції Закону України від 06.06.2005 року № 2747-ІV суд за клопотанням позивача або з власної ініціативи може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень (частина 1). Подання адміністративного позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб'єкта владних повноважень, але суд у порядку забезпечення адміністративного позову може відповідною ухвалою зупинити дію рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень, що оскаржуються. Ухвала негайно надсилається до суб'єкта владних повноважень, що прийняв рішення, та є обов'язковою для виконання (частина 2).

Аналізуючи зазначені норми права, а також статтю 117 КАС України, відповідно до частини третьої якої суд у порядку забезпечення адміністративного позову може відповідною ухвалою зупинити дію рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень, що оскаржуються, колегія суддів дійшла такого правового висновку.

Ухвала суду про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, якою відповідно до статті 117 КАС України зупинено дію нормативно-правового акта, не скасовує його чинність, не змінює обсягу прав та обов'язків сторін у спорі, а лише тимчасово забороняє застосування передбачених цим актом заходів до вирішення спору по суті.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний суд України у постанові від 20.01.2015 року, справа №21-295а14, номер судового рішення в ЄДРСРУ

42576391.

Отже, формально ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 26.12.2016р. про зупинення дії рішення Одеської міської ради № 942-VII від 30.06.2016 року «Про надання дозволу ТОВ «Сан Марин» на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 2,6500 га, за адресою: м. Одеса, Миколаївська дорога, 162, 164, 166, для експлуатації та обслуговування оздоровчо-спортивної бази» - до набрання рішенням суду законної сили тимчасово забороняє ТОВ «Сан Марин» здійснити розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Про наявність такої заборони наполягав і апелянт, чим і зумовлено таке звернення до суду.

Натомість суд апеляційної інстанції, з огляду на особливість рішення органу місцевого самоврядування щодо надання дозволу на розробку землевпорядної документації, вважає, що така заборона не є абсолютною, а відтак ТОВ «Сан Марин» не позбавлений права здійснити розробку такого проекту землеустрою.

Такий висновок суду ґрунтується на наступному.

Згідно з ч. 2 ст. 123 Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року

№ 2768-III ( надалі - ЗК України) особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Частиною 3 статті 123 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналізуючи положення Земельного кодексу України, суд апеляційної інстанції зробив висновок, що надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не є переданням земельної ділянки у власність чи користування, а є лише одним з етапів відведення земельної ділянки.

Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.

З урахуванням внесенням відповідних змін до статті 118 ЗК України, які направлені на спрощення процедури відведення земельних ділянок у власність, зокрема запроваджено принцип мовчазної згоди на етапі отримання дозволу на розроблення документації із землеустрою, оскільки у випадку бездіяльності суб'єкта владних повноважень, внаслідок якої протягом місяця не розглянута заява про надання дозволу на виготовлення проектної документації, заявник має право здійснити замовлення проекту відведення земельної ділянки.

На підставі наведеного вище колегія суддів дійшла висновку, що рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та про надання її у власність приймають органи, визначені в статті 118 ЗК України. Їхня бездіяльність не перешкоджає процесу відведення земельної ділянки, оскільки здійснення замовлення на виготовлення проектної документації можливе без отримання дозволу на її виготовлення.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного суду України від 10.12.2013 року, справа № 21-358а13, номер судового рішення в ЄДРСРУ 36475602 та у Постанові Верховного суду від 18.04.2018 року, справа 3344/8417/17 , номер судового рішення в ЄДРСРУ 73468424, Постанові Верховного суду від 14.03.2018 року, справа 804/3703/16.

За таких обставин, з огляду на те, що ТОВ «Сан Марин» не може отримати у розумні строки згоду чи відмову у наданні відповідного дозволу, останній не позбавлений права самостійно здійснити замовлення проекту відведення земельної ділянки.

Інших доказів, що перешкоджають апелянту замовити землевпорядну документацію останнім не надано, а відтак, колегія суддів дійшла висновку, що спірне рішення суду не впливає та не обмежує права та інтереси ТОВ «Сан Марин» щодо виготовлення землевпорядної документації, оскільки перешкод у цьому у дійсності не існує.

З приводу доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає про таке.

Суд, з огляду на предмет апеляційного оскарження, не може враховувати рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 11.04.2017 року у справі 523/2582/14-ц, яке залишено без змін постановою Апеляційного суду Одеської області від 10.01.2018 року, яким можуть бути підтверджені обставини, що відпали, оскільки ця обставина прямо впливає на правовий інтерес позивача у справі, якому повинна бути надана правова оцінка під час розгляду справи по суті позовних вимог, а не під час апеляційного оскарження ухвали суду про відмову у скасуванні запобіжних заходів.

Аналогічна право оцінка стосується доводів апелянта щодо штучно створеного адміністративного позову ОСОБА_3 виключно з метою перешкоджання реалізації права на оформлення земельної ділянки.

Інші доводи апеляційної скарги стосуються фактично правомірності ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 26.12.2016 р, яка є чинною.

Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу остаточності рішень суду. Цей принцип, зокрема, полягає у тому, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового рішення суду лише тому, що вона має на меті домогтися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження суду касаційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру.

Повертаючись до доводів апелянта щодо тривалості розгляду справи, які, на думку апелянта, є безумовною підставою для скасування запобіжних заходів, суд зазначає, що дійсно як вбачається із матеріалів справи провадження у справі відкрито ще у квітні 2016 року. При цьому розумність строку розгляду справи залежить від таких критеріїв, як: складність справи, поведінка суду, поведінка сторін, важливість вирішуваного питання для заявника (див., зокрема, рішення Європейського суду з прав людини «Дульський проти України» від 1 червня 2006 року, заява N 61679/00).

З огляду на те, що у суду апеляційної інстанції наявні лише виділенні матеріали адміністративної справи №522/19971/16-а, суд позбавлений можливості погодитись чи спростувати наведені вище доводи апелянта та зазначає, що з огляду на наявність лише виділених матеріалів, суд в рамках апеляційного провадження не дає правову оцінку доводам апелянта щодо тривалості розгляду справи, оскільки це компетенція суду, який розглядає справу по суті.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що згідно статті 158 КАС України у випадку залишення позову без розгляду , відмови у задоволенні позову - відповідач або інша особа, чиї права порушені внаслідок забезпечення позову має право на відшкодування збитків, завданих забезпеченням позову, за рахунок позивача.

Інші доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині постанови, ґрунтуються на суб'єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно вирішив спірне питання , а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Розподіл судових витрат слід вирішувати при постановленні рішення по суті позовних вимог.

Керуючись статтями 157, 308, 312, 322, 325, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Сан Марин» залишити без задоволення, а ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 08 травня 2018 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Дата складення та підписання повного тексту судового рішення 27 червня 2018 року.

Головуючий суддя ОСОБА_7
Судді ОСОБА_8 ОСОБА_9