Справа № 280/1455/16-а
Суддя: Мацький Є.М.
Дата ухвалення: 2018-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Справа № 280/1455/16-а
ПОСТАНОВА

іменем України

"25" червня 2018 р. м. Житомир

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Мацького Є.М.

суддів: Шевчук С.М.

ОСОБА_1,

за участю секретаря Єфремової О.С.,

сторін та їх представників:

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Коростишівського районного суду Житомирської області від "27" березня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Коростишівської районної державної адміністрації Житомирської області про визнання бездіяльності протиправною, зобовязання вчинити певну дію, стягнення моральної шкоди , -

суддя в 1-й інстанції - Щербаченко І.В.,

час ухвалення постанови - не зазначено,

місце ухвалення постанови - м.Коростишів,

дата складання повного тексту постанови - не зазначено,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив: визнати протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Коростишівської районної державної адміністрації щодо невиконання запиту від 19 жовтня 2016 року позивача; зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Коростишівської районної державної адміністрації виконати запит від 19 жовтня 2016 року позивача; стягнути моральну шкоду у розмірі 500 гривень.

В обґрунтування позову зазначив, що 19 жовтня 2016 року він звернувся до відповідача з запитом на інформацію, а саме: надати письмову інформацію про віднесення позивача до категорії малозабезпечених. Проте на час подачі позову відповідачем не надано відповіді у порушення вимог законодавства. Позивач також вказує, що відсутність вказаної інформації значно ускладнює йому захист його прав при зверненні до суду та отриманні безоплатної вторинної правової допомоги.

Постановю Коростишівського районного суду Житомирської області від 27.03.2017 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Коростишівської районної державної адміністрації щодо невиконання запиту від 19 жовтня 2016 року ОСОБА_2.

Зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення Коростишівської районної державної адміністрації виконати запит від 19 жовтня 2016 року ОСОБА_2.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та постановити нову, якою позов задовольнити в повному обсязі.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що 19.10.2016 позивач звернувся до відповідача з запитом на інформацію.

Даний запит отриманий представником відповідача 19 жовтня 2016 року, що підтверджується матеріалами справи. Як стверджує позивач, та не спростовано матеріалами справи, станом на 31 жовтня 2016 року відповідь на запит на адресу позивача не надходила, що і стало підставою для звернення позивача до суду за захистом свої прав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації" запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Частиною 1 ст. 20 Закону визначено, що розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов'язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

Відповідно до правової позиції пленуму Вищого адміністративного суду України, яка викладена у п. 9.5 постанови № 10 від 29 вересня 2016 року «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації». Відповідно до частини першої статті 20 Закону № 2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту. При вирішенні питання, в який момент часу цей обов'язок вважається виконаним у разі пересилання відповіді на запит поштою, суди повинні за аналогією застосовувати положення частини дев'ятої статті 103 Кодексу адміністративного судочинства України, за яким під таким моментом мається на увазі здача документа на пошту; реєстрація відповіді на запит як вихідного документа у системі діловодства розпорядника інформації не є моментом завершення перебігу згаданого строку. Якщо відповідь на запит здається на пошту разом з іншою кореспонденцією того ж виду та категорії, належним і допустимим доказом відправлення такого запиту є список згрупованих поштових відправлень із відміткою працівника зв'язку про його прийняття (пункт 66 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року № 270).

З наведеного вище убачається, що належним доказом виконання відповідачем вимог частини 1 статті 20 Закону № 2939 є журнал реєстрації вихідної кореспонденції та список згрупованих поштових відправлень із відміткою працівника зв'язку про його прийняття.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем надано копію відповіді на запит позивача, яка зареєстрована за №2200 від 14 листопада 2016 року. Проте, не надано доказів коли відправлено відповідь на запит позивачу, та чи відправлялася вона взагалі, що підтверджує бездіяльність відповідача.

Виходячи з наведених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що відповідачем позивачу не було надано запитувану ним інформацію у порядку та у термін визначений Законом України "Про доступ до публічної інформації", а тому правомірно визнано протиправною бездіяльність щодо ненадання інформації та зобов'язано надати інформацію на запит від 19.10.2017 року.

Щодо задоволення позовних вимог у частині стягнення моральної шкоди, то колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено матеріалами справи, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів про завдання йому шкоди саме діями (бездіяльністю) відповідача в результаті не розгляду, несвоєчасним ненаданням відповіді на його звернення.

Як зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.95 р., під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно до Глави 6 КАС України, доказами можуть бути лише ті факти, які мають документальне та фактичне підтвердження та на підставі яких в подальшому суд може дослідити їх правдивість.

Згідно ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Аналіз вищевказаних норм чинного законодавства свідчить, що при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, позивач не надав суду жодних переконливих доказів на підтвердження причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та спричиненням йому моральної шкоди, що виразилася у наявності психологічного дискомфорту, порушенні стану душевної рівноваги, перебування у роздратованому стані, що негативно позначилося на його здоров'ї. Будь-який зв'язок між вказаними втратами та діями відповідача в межах порушеного судового спору також не встановлено.

За змістом частини 1 статті 70 і 71 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Таким чином, виходячи з наведених норм матеріального права, суд першої інстанції в частині відшкодування моральної шкоди дійшов вірного висновку про відсутність підстав для такого відшкодування.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, постанову Коростишівського районного суду Житомирської області від "27" березня 2017 р. без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Є.М. Мацький

судді: С.М. Шевчук

ОСОБА_1

Повне судове рішення складено "25" червня 2018 р.