Справа № 821/721/18
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2018-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2018 р.м. ХерсонСправа № 821/721/18
09 год. 15 хв.

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді: Хом'якової В.В.,

при секретарі: Перебийніс Н.Ю., за участю представника відповідача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

17.04.2018 до суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 (далі - позивач), в інтересах якої звернувся представник позивача ОСОБА_3 (далі - представник позивача) до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ в Херсонській області), в якому просить зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області призначити та виплачувати їй пенсію за віком з 31.08.2016 у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів. Позовну заяву обґрунтовано тим, що з метою реалізувати своє право на призначення пенсії, 31.08.2016 представник позивача, який діяв на підставі довіреності, подав особисто до управління Пенсійного фонду України в Генічеському районі Херсонської області, правонаступником якого є відповідач, нотаріально посвідчену та апостільовану заяву позивача про призначення пенсії. Заява була прийнята відповідачем разом з усіма необхідними оригіналами документів, які були надані для огляду, та засвідченими копіями. 20.09.2016 листом відповідач відмовив у призначенні пенсії ОСОБА_2 з підстав того, що останньою не дотримано вимогу особистого звернення про призначення пенсії, у позивача відсутня реєстрація на території України за місцезнаходженням відповідача. Позивач звернувся до суду з позовом про оскарження неправомірної відмови УПФУ, та постановою Генічеського районного суду Херсонської області від 06.06.2017 року у справі №653/921/17 було зобов'язано повторно розглянути подану представником позивача заяву щодо призначення пенсії за віком з прийняттям відповідного рішення. Проте, 11.10.2017 було отримано чергову відмову листом № 2336/03 від 05.10.2017, де УПФУ в Генічеському районі Херсонської області з посиланням на рішення № 18 від 07.07.2017 відмовив у призначенні пенсії позивачу на аналогічних підставах, зокрема не надання оригіналу паспорта громадянки України, відсутність реєстрації на території України, в оригіналі трудової книжки внесені записи про заміну прізвища з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах і організаціях від 20.06.1974 № 162. Уповноважений представник відповідача 24 жовтня 2017 року з'явившись особисто до Генічеського об'єднаного управління ПФУ, подала усі необхідні оригінали документів відповідно до ч. 3 п. 4.2 та абз. 2 п. 4.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затв. постановою Правління ПФУ №22-1 від 25.11.2005, але знову отримала відмову у призначенні пенсії.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 821 "Про деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України" від 8 листопада 2017 року Генічеське об'єднане управління Пенсійного фонду України Херсонської області реорганізувалося шляхом приєднання у Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області.

В позовній заяві зазначається про те, що відповідачем порушується передбачене статтею 46 Конституції України право соціального захисту у вигляді отримання пенсії, оскільки позивач є громадянином України, досяг пенсійного віку, а проживання його за кордоном не може бути підставою для відмови у призначенні йому пенсії. Крім того, відповідно до ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місце перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З посиланням на норми статті 46 Конституції України, пункту 1 частини першої статті 8, частини четвертої статті 24, частини першої статті 26, статей 35, 44, 46, 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення", представник позивача вважає відмову відповідача у призначенні пенсії позивачу протиправною та зазначає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Оскільки з вини працівників відповідача позивач з серпня 2016 року не отримує пенсію за віком, представник позивача в позові зазначає, що на підставі норм Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушення строків їх виплати", Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплат, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, та Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" відповідач має у добровільному порядку обчислити та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів пенсії з проведенням її індексації.

Ухвалою від 23.04.2018 відкрито провадження у справі.

10.05.2018 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що 12.12.2016 на адресу управління Пенсійного фонду України в Генічеському районі Херсонської області надійшли документи ОСОБА_2 для призначення пенсії, а саме: копія заяви про призначення пенсії за віком від 28.07.2016 відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування"; копія особистої декларації ОСОБА_2; копія паспорту для виїзду за кордон (серія АЕ493831, виданий 23.01.1998 (строк дії паспорту до 23.01.2018); копія довіреності, якою заявник уповноважив ОСОБА_3 та ще чотири особи бути її представником; оригінал трудової книжки - 1 шт., в трудовій книжці внесені записи про заміну прізвища (Баран-Рябенко-Раввіна) з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях від 20.06.1974 року № 162 . Копії документів нотаріально не були завірені належним чином (надано копії з нотаріально посвідчених документів, замість безпосередньо нотаріально засвідчених копій). П. 2.23 Порядку 2-21 передбачено, що документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію. Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. Також позивачкою не надано до управління Фонду паспорт громадянина України або інший документ з відміткою про реєстрацію (довідку з місця проживання), а наявність реєстрації місця проживання (в даному випадку в рамках звернення згідно постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку виплати пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя" від 02.07.2014 № 234 - наявність даних про реєстрацію на території АР Крим передбачено Порядком № 22-1) є обов'язковою умовою для призначення пенсії. Листом управління Пенсійного фонду України в Генічеському районі Херсонської області від 21.12.2016 № 4662/02 повідомлено представнику позивача про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_2

Відповідач виконав постанову Генічеського районного суду від 06.06.2017 по справі № 653/921/17, якою було зобов'язано управління Фонду розглянути подану ОСОБА_2 через представника заяву про призначення їй пенсії за віком з прийняттям відповідного рішення. Управлінням Пенсійного фонду України в Генічеському районі Херсонської області розглянуто заяву про призначення пенсії за віком ОСОБА_2М на комісії з питань призначення пенсії та складено протокол № 18 від 07.07.2017 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_2

На неодноразові письмові звернення представником позивачки до управління Фонду щодо призначення пенсії за віком ОСОБА_2, листами від 20.09.2016 № 3306/09, від № 4662/02, від 19.01.2017 № 363/02 та 05.10.2017 № 2336/03 повідомлено представнику позивачки про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_2 за тимиж самими підставами.

Щодо проведення індексації, механізм якої визначений Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" та Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (зі змінами) індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка. Вищезазначені норми законодавства щодо індексації пенсії застосовувались до 01.10.2017, а з 01.10.2017 відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" № 2148-У1І1 від 03.10.2017 їх індексація не здійснюється. Крім того, частину 1 статті 42 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" скасовано з 11.10.2017 виключено.

Щодо компенсації втрати частини доходів відповідач вказує на те, що оскільки позивач не мав законних підстав для призначення пенсії за віком, відповідно не було і факту виплати недоотриманої пенсії, і як наслідок немає підстав для розрахунку компенсації згідно чинного законодавства. Щодо вимог позивача призначити їй пенсію за віком у розмірі не меншому за прожитковий мінімум, відповідач зазначає про те, що починаючи з 01.10.2011 відповідно до статті 28 Закону № 1058 мінімальний розмір пенсії за віком в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, встановлюється за наявності у жінок 30 років страхового стажу. Страховий стаж обчислюється за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Закону № 1058. Таким документом є, зокрема, трудова книжка. В трудовій книжці позивача внесені записи про заміну прізвища (Баран-Рябенко-Раввіна) з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок в підприємствах, в установах і організаціях від 20.06.1974 року № 162 , тому відповідач не мас законних підстав для обрахування трудового стажу за даними трудової книжки. Також відповідач вказує на пропущення 6-місячного строку звернення до адміністративного суду, що є підставою залишення позову без розгляду, тому що позивач мав право звернутися до суду за призначенням пенсії за віком в липні 2004 року при досягненні пенсійного віку 55 років, установлених законом.

21.05.2018 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача вказує, що до Управління ПФУ в Генічеському районі Херсонської області подавались оригінали документів для огляду та засвідчені копії нотаріусом Держави Ізраїль, в тому числі копію паспорту України для виїзду за кордон, що підтверджено вхідним штампом відповідача. В паспорті зазначено дату її народження 25.07.1949 , також в паспорті міститься відмітка, що позивачка перебуває на консульському обліку в Державі Ізраїль. В Порядку № 22-1 відсутні вимоги щодо виду паспорту, який необхідно пред'являти заявнику, коли він звертається з заявою про призначення пенсії, тому це може бути паспорт громадянина України для виїзду за кордон. Щодо реєстрації місця проживання чи місця перебування особи, то її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставами для їх обмеження. На момент подачі заяви про поновлення пенсії, паспорт позивачки був дійсним. Твердження УПФУ про необхідність реєстрації на території України позивача як на умову отримання нею пенсії є протиправною дискримінацією відносно ОСОБА_2, що заборонено як національним, так і міжнародним законодавством та судовою практикою. Право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може бути пов'язано з такою умовою як постійне проживання в Україні, а держава в свою чергу у відповідності з конституційними принципами зобов'язана гарантувати це право, незалежно від того, де проживає особа, котрій призначена пенсія - в Україні або за її межами. Також представник позивача зазначає, що згідно ст.ст. 1, 2, 6 Закону "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у тому числі пенсій, у випадку порушення строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого органу, які виплачують за рахунок коштів Пенсійного фонду України, ... а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету. Відповідно до ст. ст. 2, 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101%, пенсія підлягає обов'язковій індексації. Оскільки під час тривання періоду неправомірного не призначення позивачці пенсії величина індексу споживчих цін у багатьох місяцях перевищувала встановлений в розмірі 101% поріг індексації, то пенсія позивачу має бути проіндексована. Пенсія позивачці має бути призначена в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність. Враховуючи те, що сумарний страховий стаж позивачки є більшим за 30 років, позивачка має право на пенсію за віком більшу за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність.

Що стосується строку звернення до суду, то представник позивача вказує на те, що листом УПФУ №3306 від 20.09.2016 позивачу було відмовлено у поновленні виплати пенсії, тобто, про порушення свого права - вільно володіти належними її пенсійними виплатами, ОСОБА_2 дізналась лише 26 вересня 2016 року при отримані листа. До цього часу відповідач жодним чином не повідомляв позивача про небажання виплачувати належну їй пенсію. Публічно-правовий спір, який у відповідності до КАС України, є основною умовою для звернення до суду, виник між сторонами саме з дня коли позивач отримав відповідне рішення УПФУ про відмову у поновленні йому пенсії, отже, саме з цього часу виникла підстава для застосування процесуального строку, встановленого ст. 122 КАС України. До того ж, положення ст. 122 КАС України, є саме процесуальним строком звернення до суду, а не підставою для обмеження пенсійних виплат, встановлених Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", оскільки ст. 122 КАС встановлює строки звернення до адміністративного суду і не регламентує порядок діяльності суб'єкта владних повноважень при призначенні та здійсненні виплат, встановлених зазначеним Законом. Представник позивача посилається на численну судову практику, яка прямо забороняє застосування судами України встановленого ст. 122 КАС України 6-місячного строку звернення до суду у значенні присічного строку під час прийняття до розгляду та/або вирішення питання задоволення вимог щодо стягнення або призначення періодичних виплат, так і альтернативно жодним чином не пов'язує обмеження виплат з 6-місячним строком звернення до суду.

Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника позивача.

В судове засідання 22.06.2018 прибув представник відповідача, просить відмовити в задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, суд встановив, що громадянка ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, у листопаді 2000 року виїхала з України на постійне місце проживання до Ізраїлю, де була прийнята на консульський облік в консульському відділі посольства України в державі Ізраїль. Перед виїздом за кордон ОСОБА_2 мешкала за адресою: Україна, АР Крим, м. Сімферополь, пр. Перемоги, 54. кв. 85. Пенсії ОСОБА_2 не призначалось, пенсійних виплат від держави Україна позивач не отримує.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 04.11.2016 по справі № 757/50497/16-а зобов'язано Пенсійний фонд України передати уповноваженому територіальному органу ПФУ для розгляду заяву ОСОБА_2 про призначення пенсії.

31.08.16 представник позивача з'явився особисто та подав заяву до УПФ України в Генічеському районі Херсонської області, в якій просив призначити пенсію за віком ОСОБА_2 До заяви додано оригінал заяви ОСОБА_2 про призначення пенсії та декларації про відсутність громадянства держави-окупанта, які посвідчені нотаріально та апостильовані, копія довіреності представника, копія паспорту, копія трудової книжки (арк. справи 72-74).

20.09.2016 листом № 3306/09 УПФУ в Генічеському районі Херсонської області представника позивача повідомлено про те, що ОСОБА_2 необхідно особисто звернутись до управління ПФУ із заявою встановленого зразка та надати оригінали документів - оригінали паспортів або посвідки з місцем проживання, з відмітками реєстрації на території України.

Як стверджує відповідач, на виконання постанови Печерського районного суду м. Києва № 757/50497/16-а від 04.11.2016 Пенсійним фондом України на адресу головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області надіслано заяву про призначення виплати пенсії за віком та додані до неї документи ОСОБА_2 (лист від 01.12.2016 № 39122/02-21), а 06 грудня 2016 року відповідачем були ці документи направлені на адресу управління Пенсійного фонду України в Генічеському районі Херсонської області. Як вказує представник відповідача у відзиві, до заяви представника позивача були додані наступні документи: копія заяви про призначення пенсії за віком від 28.07.2016 відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування"; копія особистої декларації ОСОБА_2; копія паспорту для виїзду за кордон (серія АЕ493831, виданий 23.01.1998 (строк дії паспорту до 23.01.2018): копія довіреності, якою заявник уповноважив ОСОБА_3 та ще чотири особи бути її представником; оригінал трудової книжки - 1 шт., в трудовій книжці внесені записи про заміну прізвища (Баран-Рябенко-Раввіна) з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях від 20.06.1974 року № 162 , копії документів нотаріально не були завірені належним чином (надано копії з нотаріально посвідчених документів, замість безпосередньо нотаріально засвідчених копій).

21.12.2016 листом № 4662/02, 19.02.2017 листом № 363/02 Управління ПФУ України в Генічеському районі Херсонської області, роз'яснило представнику позивачки порядок звернення за пенсією, повідомлено, що представник позивача має особисто звернутись до ПФУ з оригіналами документів.

В березні 2017 року представник позивача ОСОБА_3 звернувся з адміністративним позовом до Генічеського районного суду Херсонської області про зобов'язання Управління ПФУ України в Генічеському районі Херсонської області призначити ОСОБА_2 пенсію за віком з 31.08.2016 у розмірі не меншому за прожитковий мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації та компенсацією втрати частини доходу. Генічеським районним судом Херсонської області розглянуто справу та винесено постанову по справі № 653/921/17 від 06.06.2017, якою адміністративний позов ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_2 - задоволено частково. Зобов'язано Генічеське об'єднане управління ПФУ Херсонської області розглянути подану ОСОБА_2 через представника заяву про призначення їй пенсії за віком з прийняттям відповідного рішення.

Генічеське об'єднане управління Пенсійного фонду України Херсонської області на виконання постанови Генічеського районного суду від 06.06.2017 по справі № 653/921/17, розглянуто заяву про призначення пенсії за віком ОСОБА_2М на комісії з питань призначення пенсії та складено протокол № 18 від 07.07.2017 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_2. про що було повідомлено представнику позивача листом УПФУ від 05.10.2017.

Відповідач надав суду копію протоколу № 18 від 07.07.2017, в якому відмовлено в призначенні пенсії за віком ОСОБА_4 з тих підстав, що ОСОБА_2 не є громадянкою України, в неї відсутній паспорт громадянки України, відсутня реєстрація на території України, а також в наданому оригіналі трудової книжки неналежним чином внесені записи про заміну прізвища. Доказів оскарження даного протоколу в судовому порядку немає.

24.10.2017 представник позивачки особисто подав до ПФУ в Генічеському районі Херсонської області заяву про призначення пенсії за віком разом з копією паспорта позивача для виїзду за кордон, нотаріально посвідченого та апостильованого, ідентифікаційним номером ОСОБА_2, зазначивши, що оригінал трудової книжки вже отриманий управлінням 10.01.2017.

Листом від 30.10.2017 № 2596/02 Генічеське обласне управління Пенсійного фонду України Херсонської області надало роз'яснення причин відмови в призначенні пенсії позивачу - ненадання паспорту громадянки України, відсутність реєстрації на території України, внесення записів в трудову книжку про заміну прізвища з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і в організаціях від 20.06.1974 № 162.

08.11.2017 Генічеське ПФУ реорганізоване у ГУ ПФУ у Херсонській області.

Позивач не погоджується з відмовами органу ПФУ у призначенні пенсії за віком, вважає, що проживаючи в державі Ізраїль позивач, як громадянин України, має такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, що проживають на території України, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство не допускає обмеження права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання громадянина України, а тому звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку позовним вимогам та відповідним доводам позивача, суд виходить з такого.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Порядок нарахування та виплати пенсії закріплено Законами України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" , "Про пенсійне забезпечення".

У статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" зазначено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Статтею 8 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що право на отримання пенсії та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які згідно з цим Законом досягли встановленого цим законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення пенсії страховий стаж.

Частиною першою статті 44 Закону Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що заява про призначення (перерахунку) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до частини 5 статті 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган ПФУ та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058-IV, затвердженим постановою правління ПФУ 25.11.2005р. №22-1 (далі - Порядок 22-1).

Згідно з пунктом 1 Порядку № 22-1 заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім'ї у зв'язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об'єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації). Заява про призначення пенсії громадянам України, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, або законного представника, або надсилається поштою до органів, що призначають пенсію, визначених постановою правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року N 13-4 "Про органи, що здійснюють виплату пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя". Звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви. У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Пунктом 2.1 Порядку № 22-1 встановлено перелік документів, які додаються до заяви про призначенні пенсії. Це, зокрема:

- документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків або свідоцтво про загальнообов'язкове державне соціальне страхування;

- документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року N 637,

- для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року (додатки 1, 3 до Положення); за бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам,

- документи про місце проживання (реєстрації) особи, та інші.

За документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також посвідку на постійне проживання (п. 2.22 Порядку № 22-1). Документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію (п. 2.23 Порядку № 22-1).

Згідно з пунктом 2.9 Порядку особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред'явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу), місце її проживання (реєстрації) та вік.

Орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (п.4.1 розділ 1У Порядку № 22-1).

Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви.

Пунктом 4.2 Порядку № 22-1 встановлено, що при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі; 4) видає пам'ятку пенсіонеру , копія якої зберігається у пенсійній справі.

Згідно п. 4.3 Порядку № 22-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії, орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об'єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження (п. 4.7 Порядку № 22-1).

Аналізуючи наведені норми права можна дійти висновку, що підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення пенсії за віком, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого органу ПФУ в установленому порядку.

Судом встановлено, що заява представника позивача про призначення пенсії від 28.07.2016, яка надійшла до Управління ПФУ в Генічеському районі Херсонської області та зареєстрована 31.08.2016, була по суті розглянута комісією з питань призначення пенсії, що підтверджується протоколом № 18 від 07.07.2017. Позивачу цим протоколом було відмовлено в призначенні пенсії, тих підстав, що ОСОБА_2 не є громадянкою України, в неї відсутній паспорт громадянки України, відсутня реєстрація на території України, а також в наданому оригіналі трудової книжки неналежним чином внесені записи про заміну прізвища.

Про існування даного протоколу представник позивача знав, що підтверджується доданою до позовної заяви копією листа Управління ПФУ в Генічеському районі Херсонської області від 05.10.2017 № 2336/03, в якому управління повідомляло про відмову у призначенні пенсії з посиланням на вказаний протокол.

Доказів оскарження даного протоколу в судовому порядку немає.

Представник позивача повторно звернувся 24.10.2017 до УПФУ в Генічеському районі Херсонської області із заявою про призначення пенсії за віком разом з тими самими документами (копією паспорта позивача для виїзду за кордон, нотаріально посвідченого та апостильованого, ідентифікаційним номером ОСОБА_2, зазначивши, що оригінал трудової книжки вже отриманий управлінням 10.01.2017).

Листом від 30.10.2017 № 2596/02 Генічеське обласне управління Пенсійного фонду України Херсонської області надало роз'яснення причин відмови в призначенні пенсії позивачу - ненадання паспорту громадянки України, відсутність реєстрації на території України, внесення записів в трудову книжку про заміну прізвища з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і в організаціях від 20.06.1974 № 162. Таким чином , заява представника позивача була фактично розглянута в порядку, визначеному Законом України "Про звернення громадян".

Приймаючи до уваги викладене, суд вважає, що позивач обрав неналежний спосіб захисту своїх прав, не оскарживши протокол Генічеського обласного управління Пенсійного фонду України Херсонської області № 18 від 07.07.2017 про відмову в призначенні пенсії, натомість подаючи аналогічну заяву попереднім. При цьому суд вбачає, що якихось змін в доданих до заяви про призначення документах, представник позивача не вчиняв, хоч був обізнаний з конкретними підставами відмови у призначенні пенсії ОСОБА_2

Суд не може в межах даної справи розглядати питання про правомірність або неправомірність рішення Генічеського обласного управління Пенсійного фонду України Херсонської області, яке оформлено протоколом № 18 від 07.07.2017, та давати йому правову оцінку, оскільки дане питання не є предметом адміністративного спору.

Що стосується розгляду звернення представника позивача про призначення пенсії, оформленого листом від 24.10.2017, то воно було розглянуто та надана відповідь листом від 30.10.2017 № 2596/02 Генічеського об'єднаного управління ПФУ Херсонської області.

Суд вважає, що при наданні відповіді управління ПФУ діяло в межах повноважень та не порушуючи чинного законодавства, оскільки рішення органу ПФУ, оформлене протоколом № 18 від 07.07.2017, не було оскаржено та/або скасовано, тобто було обов'язкове до виконання.

Законами України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", "Про пенсійне забезпечення" не врегульоване питання поведінки (дій) органу пенсійного забезпечення у випадку отримання від одного і того ж громадянина повторного звернення з приводу призначення пенсії , якщо перше звернення вже вирішено по суті, і в новому зверненні не змінені підстави звернення та додані документи. Тому суд керується нормами Закону України від 02.10.1996 № 393/96-ВР "Про звернення громадян", стаття 8 якого передбачає, що не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті.

Що стосується інших доводів представника позивача в позовній заяві, то суд погоджується з доводами про те, що подавати оригінал паспорта ОСОБА_2 її представник не має повноважень, оскільки це паспорт громадянина України для виїзду за кордон є документом, що посвідчує особу і підтверджує громадянство України особи, на яку він оформлений, і дають право цій особі на виїзд з України і в'їзд в Україну. Тому передавати свій паспорт іншій особі в користування заборонено. Крім того, приписи Порядку № 22-1 не вимагають додавати до заяви про призначення пенсії оригінал паспорту. Відповідно до п.2.9 Порядку № 22-1 особа, яка звертається за пенсією, повинна пред'явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік). В даному випадку звертався із заявою уповноважений представник позивача, який має при собі власний паспорт, та подає нотаріально посвідчену копію паспорту заявника громадянина України для виїзду за кордон, з якої вбачається, що ОСОБА_4 на час звернення до відповідача була громадянкою України. В копії паспорту позивача вказана дату її народження - 25.07.1949 року, також в паспорті міститься відмітка, що позивач перебуває на консульському обліку в Державі Ізраїль, що повністю відповідає вимогам, зазначеним у Порядку № 22-1 щодо підтвердження інформації про особу позивача, місце її проживання та вік, як того вимагає вищевказаний п.2.9 Порядку 22-1. У Порядку № 22-1 відсутні вимоги щодо виду паспорту, який необхідно пред'являти заявнику, коли він звертається з заявою про призначення/поновлення пенсії, чи то може бути внутрішній паспорт громадянина України чи паспорт громадянина України для виїзду за кордон. До того ж, відповідно до Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус", а саме підпункту б) пункту 1 частини 1 статті 13 паспорт громадянина України для виїзду за кордон є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Також, суд констатує, що на момент подачі заяви про призначення пенсії, паспорт позивача був дійсним.

Доводи відповідача про відсутність місця реєстрації ОСОБА_2 суд вважає такими, що не можуть бути прийняти до уваги. Згідно з статтею 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Виходячи із правової та соціальної природи пенсійного забезпечення, право громадянина на призначення йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні. Твердження УПФУ про необхідність реєстрації на території України позивача, як на умову отримання нею пенсії, заборонено як національним так і міжнародним законодавством. Про зазначено і в постанові Генічеського районного суду Херсонської області від 06.06.2017 року по справі №653/921/17.

Разом з тим, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Закону № 1058 (який набрав чинності з 01.01.2004). До 01.01.2004 відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. У разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, стаж обраховується згідно із "Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній", затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637. Пунктом 1 зазначеної Постанови визначено, що за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівні установами. Згідно з п. 2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердж. Наказом Мінюсту/Міністерства праці України/Мінсоцзахисту від 29.07.1993 № 58 , "зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім'я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім'я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів. Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім'я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів". Отже, якщо позивач не згодний з висновком комісії Генічеського ОУПФУ Херсонської області з питань призначення пенсій щодо неналежного оформлення трудової книжки, який викладений в протоколі від 07.07.2017 № 18, то він має право оскаржити даний протокол, а якщо погоджується з тим, що трудова книжка оформлена з порушеннями вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок в підприємствах, в установах і організаціях від 20.06.1974 року № 162 ( внесені записи про заміну прізвища Баран-Рябенко-Раввіна з порушенням (зі змінами), то має право подати додаткові документи, видані за місцем роботи, служби, навчання, а також архівні установами. Крім того, відповідно до п. 3.3 Порядку № 22-1, орган, що призначає пенсію, повинен надавати допомогу непрацюючим особам щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії. Таким чином, представник позивача мав можливість уточнити, які саме документи він має подати для усунення виявлених в оформленні трудової книжки порушень.

Суд розглянувши доводи відповідача про пропущення заявником строку звернення до суду, дійшов висновку про те, що публічно-правовий спір, який у відповідності до КАС України, є основною умовою для звернення до суду, виник між сторонами саме з дня коли позивач отримав відповідне рішення УПФУ про відмову у поновленні йому пенсії, отже саме з цього часу виникає підстава для застосування процесуального строку, встановленого ст. 122 КАС України. Позивач повинен був дізнатися про порушення свого права з моменту отримання протоколу від 07.07.2017 № 18 про відмову у призначенні пенсії. З матеріалів справи не можливо встановити чи направлявся представнику позивача даний протокол, оскільки копію протоколу надав відповідач без доказів його надіслання представнику позивача. Разом з тим представнику позивача було відомо про даний протокол з листа Управління ПФУ в Генічеському районі Херсонської області від 05.10.2017 № 2336/03, і він мав можливість звернутись за отриманням протоколу.

Суд зазначає, що пенсія є періодичним платежем та виплачується щомісячно, звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Тому дата звернення до територіального органу Пенсійного фонду України може впливати на визначення дати призначення пенсії, а не на процесуальні строки.

Згідно з абзацом чотирнадцятим статті 1 Закону України № 2235-III "Про громадянство України" (в редакції Закону № 2663-IV) заробітна плата і пенсія включені до переліку законних джерел існування. Згідно з частиною другою статті 2 Закону України № 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" заробітна плата і пенсія також включені до переліку доходів. З Конвенції і судової практики Європейського Суду з прав людини випливає, що заробітна плата і пенсія відносяться до власності. Відповідно до частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

З огляду на позицію Конституційного Суду України в рішеннях № 8-рп/2013 і № 9-рп/2013, практикою Європейського суду з прав людини, а також на підставі аналізу положення ст. 122 КАС України в системному зв'язку з положенням частини другої статті 46 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", можна дійти висновку, що у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов'язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів незалежно від того, чи були такі суми нараховані цим органом. Тому суд не вбачає підстав для залишення позову без розгляду через пропуск строку звернення до суду.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України (в редакції Закону України від 3.10.2017р.) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про зобов'язання вчинити певні дії (призначити та виплачувати їй пенсію) не підлягає задоволенню, оскільки судом не встановлено факту протиправних дій або бездіяльності зі сторони відповідача. З огляду на те, що суд вважає позовні вимоги про зобов'язання призначити та виплачувати пенсію позивачу необґрунтованими, то не підлягають задоволенню і вимоги щодо проведення індексації та компенсації втрати частини доходів, у зв'язку з порушенням строків їх виплати, які похідні від основної вимоги.

Судові витрати відносяться на позивача.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Керуючись ст.ст. 243-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позову про зобов'язання Головного управління ПФУ в Херсонській області призначити та виплачувати пенсію за віком з 01.08.2016 у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції,який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 26 червня 2018 р.

Суддя Хом'якова В.В.

кат. 10.2.4