Справа № 161/7868/18
Суддя: Пушкарчук В. П.
Дата ухвалення: 2018-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 161/7868/18
Провадження № 2-а/161/367/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2018 рокуЛуцький міськрайонний суд Волинської області

у складі: головуючого-судді Пушкарчук В.П., при секретарі Загоровській І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Луцької міської ради, про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В:

22 травня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Луцької міської ради, про визнання дій відповідача протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. Свої вимоги обґрунтовує тим, що постановою адміністративної комісії при виконавчому комітеті Луцької міської ради від 14.05.2018 року №536 його визнано винним у порушенні п.п. 2.5.5.1.7, затверджених рішенням ЛМР від 29.07.2009№44/2 Правил благоустрою міста та накладено штраф у розмірі 340 грн. З даною постановою не згідний, вважає зазначену постанову необґрунтованою та такою, що не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам. Позивач зазначає, що автомобілем «Renault Scenic», р.н. HPS 657 приїхавши на богослужіння, яке проводилось в районі міського парку ім. Л.Українки припаркував транспортний засіб на місці, де вже стояли автомобілі. Приблизно о 21 год 30 хв працівниками відділу Департаменту муніципальної варти ЛМР було складено протокол про адміністративне правопорушення. З протоколом позивач не згідний, оскільки те, що своїми діями скоює правопорушення йому нічого не було відомо. На місці де стояли автомобілі, не було встановлено ніяких обмежень, з яких було видно, що тут діє заборона паркування. Також не було встановлено знаку, що забороняє стоянку транспортних засобів. Позивач зазначає, що перебуває у важкому матеріальному становищі, матеріально допомагає своїй матері, яка є людиною похилого віку та сестрі, яка є інвалідом першої групи з дитинства. На підставі наведеного просив суд визнати протиправними дії відповідача щодо притягнення його до відповідальності та скасувати постанову адміністративної комісії при виконавчому комітеті Луцької міської ради від 14.05.2018 року №536 про накладення адміністративного стягнення. Позивач в судове засідання подав заяву про розгляд справи за його відсутності за наявними в справі матеріалами, позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. У разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає вимогам статті 229 КАС України. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до вимог п. 1 ч. 3ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: - на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Відповідно до вимог ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний, в тому числі, зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до ч. 1 статті 1 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» (далі-Закон) встановлено, що благоустрій населених пунктів - комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля. Відповідно до ст. 13 Закону до об'єктів у сфері благоустрою населених пунктів віднесено території загального користування, вулиці, проїзди, інші території загального користування в межах населеного пункту. Громадяни у сфері благоустрою населених пунктів зобов'язані дотримуватися правил благоустрою територій населених пунктів, не порушуючи права і законні інтереси інших суб'єктів благоустрою населених пунктів (ч.2 ст. 17 Закону). Відповідно до ч.1 ст. 20 Закону організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом. Благоустрій здійснюється в обов'язковому порядку на всій території населеного пункту (села, селища, міста). Частиною 4 ст. 20 вказаного Закону передбачено, що рішення місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо благоустрою території певного населеного пункту є обов'язковим для виконання розміщеними на цій території підприємствами, установами, організаціями та громадянами, які на ній проживають. Так, згідно ч.1 ст. 34 Закону, правила благоустрою території населеного пункту це нормативно-правовий акт, яким установлюються вимоги щодо благоустрою території населеного пункту. У разі якщо відповідною сільською, селищною, міською радою не прийнято рішення про затвердження Правил, застосовуються Типові правила. Орган місцевого самоврядування забезпечує вільний доступ населення до затверджених Правил. Згідно ст. 152 КУпАП порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двадцяти до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян - суб'єктів підприємницької діяльності - від п'ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Судом встановлено, що постановою № 536 адміністративної комісії при виконавчому комітеті Луцької міської ради від 14.05.2018 року ОСОБА_1 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбачено ст. 152 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. З вищевказаної постанови вбачається, що 29.04.2018 року о 21 год 25 хв виявлено, що гр. ОСОБА_1 порушив правила благоустрою м. Луцька, а саме: здійснив паркування транспортного засобу на зелених насадженнях в Центральному парку культури і відпочинку ім.. Л.Українки по вул. Глушець у м. Луцьку, що є порушенням, передбаченим п.п. 2.5.5.1.7. №Правил благоустрою м. Луцька», прийнятих рішенням Луцької міської ради від 29.07.2009 року №44/2, за що передбачено відповідальність згідно ст. 152 КУпАП (а.с. 7). У відповідності до ст. 252 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) зобов'язаний оцінити докази, шляхом всебічного, повного і об'єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності У відповідності до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Відповідно до статті 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. У відповідності до вимог статті 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. На думку суду, застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень. Така позиція суду ґрунтується також на правових висновках, які зробив Конституційний Суд України у своєму рішенні у справі №23-рп/2010 від 22 грудня 2010 року. Статтею 62 Конституції України передбачає, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Відповідно до ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідно до ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення, враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність. Відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення субєкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення. Судом встановлено, що при складенні протоколу про адміністративне правопорушення зі сторони особи, яка склала протокол, не враховано характеру вчиненого правопорушення, особу порушнику, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність. Відповідно до ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням. З огляду на зазначене, врахувавши особу порушника, який протягом року до адміністративної відповідальності не притягувався, складне матеріальне становище, ту обставину, що на утриманні перебуває мати та сестра, яка є інвалідом першої групи, суд вважає за необхідне скасувати оскаржувану постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та звільнити його на підставі ст. 22 КУпАП від адміністративної відповідальності за вчинення даного правопорушення у звязку із малозначністю вчиненого правопорушення.

Керуючись ст.ст. 2,5,6,9, 73 - 77, 90, 94, 244, 245, 246, 268 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. 22, 152, 268, 283 КУпАП, суд -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Скасувати постанову адміністративної комісії при виконавчому комітеті Луцької міської ради № 536 від 14.05.2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 152 КУпАП та накладення штрафу у розмірі 340 грн. Звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності, передбаченої ст.152 КУпАП в звязку із малозначністю вчиненого правопорушення, обмежившись усним зауваженням. Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ст.152 КУпАП, - закрити. Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області В.П. Пушкарчук