Справа № 803/985/18
Суддя: Лозовський Олександр Анатолійович
Дата ухвалення: 2018-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2018 року ЛуцькСправа № 803/985/18

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Лозовського О.А.,

при секретарі судового засідання Столярчук А.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, ОСОБА_3 про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області, позивач) звернулося з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області (далі УДВС ГТУЮ, відповідач) про скасування постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_4 від 18.05.2018 про накладення штрафу в розмірі 5 100,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 25.01.2018 у справі №803/1963/17, яким Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області було зобовязано здійснити ОСОБА_3 перерахунок та виплату (з урахуванням виплачених сум) з 01.01.2016 пенсії відповідно до статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-XII (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей» від 23.12.2015 №900-VIII), постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» та на підставі довідки Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії від 29.06.2017 №3495, ОСОБА_3 в добровільному порядку проведено перерахунок пенсії та здійснено доплату за січень-березень 2018 року в розмірі 2928,60 грн.

Крім того, позивач вказав, що виплату різниці за період з 01.01.2016 по 31.12.2017, буде проведено в порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», тобто починаючи з 01.01.2019. Про факт добровільного виконання постанови суду від 25.01.2018 та про необхідність закриття виконавчого провадження відповідача було повідомлено листом від 11.05.2018 №3708/02-60-39.

Однак, 10.04.2018 відповідачем винесено постанову про накладення штрафу в розмірі 5100,00 грн. за не виконання рішення суду без поважних причин.

Позивач просить скасувати оскаржувану постанову про накладення штрафу в розмірі 5 100,00 грн., оскільки Головним управлінням пенсійного фонду України у Волинській області добровільно виконано рішення суду про перерахунок пенсії ОСОБА_3, а тому підстави для накладення штрафу щодо невиконання без поважних причин рішення суду відсутні.

З огляду на зазначене, просить позов задовольнити.

Ухвалою судді від 20.06.2018 відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами Розділу 2 Глави 11 «Розгляд окремих категорій термінових адміністративних справ» Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою суду від 27.06.2018 до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_3.

У поданому відзиві на позовну заяву від 25.06.2018 №04-35/3703 відповідач заявлений позов не визнав з тих підстав, що позивачем дійсно частково виконано рішення Волинського окружного адміністративного суду в частині здійснення ОСОБА_3 перерахунку пенсії та її виплати за період січень-березень 2018 року, однак сума пенсії за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 залишилась не виплаченою. Крім того вважає, що посилання позивача на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду відповідно до порядку, визначеному постановою КМУ «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби та деяким іншим категоріям осіб» №103 від 21.02.2018 є необґрунтованою та не може застосовуватись у спірних правовідносинах, оскільки на момент прийняття рішення від 25.01.2018, вказана постанова прийнята не була. Крім того, вказаною постановою не регулюється порядок виконання судових рішень про зобовязання пенсійного органу здійснити особі перерахунок та виплату пенсії згідно рішення суду. Також зазначив, що згідно практики Європейського суду з прав людини, відсутність бюджетних коштів не може бути поважною причиною невиконання судового рішення.

Представник позивача в судовому засіданні просив позовні вимоги задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені у відзиві на позовну заяву та просив в задоволенні позову відмовити повністю.

Третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, ОСОБА_3 в судовому засіданні просив в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши вступне слово учасників справи, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити з таких мотивів та підстав.

Частина 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Судом встановлено, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 25.01.2018 у справі №803/1963/17 Головне управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області зобовязано здійснити ОСОБА_3 перерахунок та виплату (з урахуванням виплачених сум) з 01.01.2016 пенсії відповідно до статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-XII (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей» від 23.12.2015 №900-VIII), постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» та на підставі довідки Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії від 29.06.2017 №3495.

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_4 від 10.04.2018 відкрито виконавче провадження ВП №56144793 щодо виконання виконавчого листа №242/2018 від 06.04.2018, виданого Волинським окружним адміністративним судом про зобов'язання ГУ ПФУ у Волинській області провести з 01.01.2016 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_3 згідно довідки Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії від 29.06.2017 №3495.

Як слідує з пункту другого даної постанови, рішення суду необхідно виконати протягом 10 робочих днів (а. с. 10).

Копію постанови про відкриття виконавчого провадження позивач отримав 18.04.2018 (а. с. 9).

Як вбачається з матеріалів справи, листом від 11.05.2018 №3708/02-6039 «Про виконання рішення суду» Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області повідомило відповідача про те, що рішення Волинського окружного адміністративного суду 25.01.2018 виконано в добровільному порядку, оскільки 23.03.2018 ОСОБА_3 проведено перерахунок пенсії відповідно до статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-XII (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей» від 23.12.2015 №900-VIII), постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» та на підставі довідки Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії від 29.06.2017 №3495. Перераховану суму пенсії в розмірі 2928,60 грн. за період з 01.01.2018 по 31.03.2018 ОСОБА_3 отримав в березні 2018 року. Виплата перерахованої пенсії за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 здійснюється в порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 «Про перерахунок пенсії особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (а. с. 11).

Крім того, позивач посилається на те, що перерахунок пенсії буде здійснено за наявності відповідного фінансування з Державного бюджету України.

Однак, 18.05.2018 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_4 винесено постанову, якою за невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення суду на позивача, на підставі статей 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», накладено штраф у розмірі 5 100,00 грн. (а. с.13).

Не погодившись з даною постановою позивач звернуся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (пункт перший частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частини пятої, шостої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Згідно з частиною першою, другою статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно до частини першої статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

З аналізу вказаних норм можливо дійти висновку про те, що Законом України «Про виконавче провадження» встановлено відповідальність боржника за невиконання судового рішення, а не за своєчасне його виконання. Тобто, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу, рішення, з приводу якого здійснюються заходи на його виконання, має бути встановленим факт невиконання боржником рішення суду.

Судом встановлено, що на час винесення державним виконавцем постанови про накладення штрафу від 18.05.2018, рішення Волинського окружного адміністративного суду від 25.01.2018 щодо зобов'язання здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_3 було виконано позивачем частково, зокрема здійснено перерахунок та доплату пенсії за період з січня 2018 року по березень 2018 року. При цьому, не виконаною залишилась частина судового рішення щодо виплати донарахованої пенсії за період з 01.01.2016 по 31.12.2017.

При цьому, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги представник позивача зазначає, що виплата донарахованої пенсії за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 буде здійснюватись ОСОБА_3 в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України №103 від 21.02.2018.

Проте, суд критично оцінює такі твердження представника позивача, з огляду на наступне.

Так, із положень статті 7 КАС України випливає, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

При вирішені даного спору застосуванню підлягають положення статті 58 Конституції України, за змістом якої, Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Суд звертає увагу, що постанова Кабінету Міністрів України «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби та деяким іншим категоріям осіб» №103 від 21.02.2018 прийнята після ухвалення Волинським окружним адміністративним судом рішення у справі за №802/1963/18, а відтак, на переконання суду, не підлягає застосуванню судом у спірних правовідносинах щодо виплати донарахованої пенсії за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017.

Також суд зазначає, що постанова Кабінету Міністрів України «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби та деяким іншим категоріям осіб» №103 від 21.02.2018 не регулює порядок виконання судових рішень про зобов'язання пенсійного органу здійснити особі виплату пенсії, перерахованої на виконання рішення суду.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини «ОСОБА_5 до України» суд дійшов висновку, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінитися, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти змін у майбутньому. Суд констатував, що подальша дія судового рішення закінчилася, коли у законодавство, яке регулювало пенсійні виплати, були внесені зміни.

Разом із тим, як встановлено судом, право на перерахунок пенсії ОСОБА_3 виникло на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей».

При цьому, постанова Кабінету Міністрів України «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби та деяким іншим категоріям осіб» від 21.02.2018 №103 жодним чином не змінює регулювання правовідносин з приводу перерахунку пенсій колишнім працівникам міліції на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та Постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» №988 від 11.11.2015 , а лише визначає порядок виплати перерахованих пенсій.

Аналогічних висновків дійшов і Верховний суд України в ухвалі від 02.05.2018 у справі №818/1076/18.

Також суд не погоджується із твердженням представника позивача про те, що невиконання Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області, як бюджетною установою, судового рішення через брак коштів не може бути підставою для накладення штрафу, з огляду на наступне.

Нормами статті 6 КАС України закріплено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до правової позиції Європейського суду у справі «Кечко проти України» (рішення від 08.11.2005) органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Верховний Суд України у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат (постанови Верховного Суду України від 22.06.2010 у справі №21-399во10, від 07.12.2012 у справі №21-977во10, від 03.12.2010 у справі № 21- 44а10).

Така правова позиція підтримана Конституційним Судом України у рішеннях від 20.03.2002 №5-рп/2002, від 17.03.2004 №7-рп/2004, від 01.12.2004 №20-рп/2004, від 09.07.2007 №6-рп/2007, в яких зазначено про неможливість поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету.

З огляду на викладене, посилання представника позивача на відсутність відповідного бюджетного асигнування, як на доказ поважності причин невиконання рішення суду, в частині виплати ОСОБА_3 перерахованої пенсії за період з 01.01.2016 по 31.12.2017, на думку суду, є необґрунтованими.

Із наведених вище мотивів суд також критично оцінює посилання представника позивача на те, що оскаржувана постанова прийнята в порушення практики Верховного суду України (постанови від 24.03.2015 у справі №21-66а14, від 26.05.2015 у справі 21-199а15, від 22.11.2016 у справі №21-1907а16) згідно якої невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності таких коштів у боржника не може вважатись невиконанням судового рішення без поважних причин, оскільки, як уже зазначалось судом вище, органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували факт повного виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 25.01.2018, зокрема, в частині виплати ОСОБА_3 перерахованої пенсії за період з 01.01.2016 по 31.12.2017.

З огляду на викладені обставини, суд приходить до висновку, що відповідач, приймаючи оскаржувану у даній справі постанову про накладення на позивача штрафу за не виконання рішення суду без поважних причин, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова про накладення на позивача штрафу від 18.05.2018 ВП №56144793 відповідає вимогам та принципам, передбаченим частиною другою статті 2 КАС України, оскільки прийнята обґрунтовано та з врахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, з огляду на що в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись статтями 243, 245, 246, 250, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.А. Лозовський