Справа № 826/17485/17
Суддя: Троян Н.М.
Дата ухвалення: 2018-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Судді-доповідача - Троян Н.М.,

суддів - Бужак Н.П., Костюк Л.О.,

за участю секретаря - Рейтаровської О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 квітня 2018 року у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «Київська овочева фабрика» до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2017 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому, з урахуванням уточнень позовної заяви, просив: визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення від 21.09.2017 № на підставі якого у Приватного акціонерко товариства «Київська овочева фабрика» виник податковий борг за сплату податку на нерухоме майно, який становить 32 965 грн 03 коп.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що податковим органом за даними камеральної перевірки безпідставно зроблено висновок, що позивачем саме за І квартал не сплачено до бюджету податок на нерухоме майно в сумі 329 650 грн 30 коп. чим порушено законні права та інтереси позивача.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 квітня 2018 року позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 21.09.2017 № на підставі якого у Приватного акціонерного товариства «Київська овочева фабрика» виник податковий борг за сплату податку на нерухоме майно, який становить 32 965 грн 03 коп.

В апеляційній скарзі, відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд скасувати постанову та прийняти нову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Зокрема, апелянт посилався на те, що суми грошового зобов'язання, задекларовані в податковій декларації від 19.02.2015 відображено в ІПП ПАТ «Київська овочева фабрика» по платежу 18010400 в розмірі 368 941 грн 03 коп. щоквартально.

У подальшому, подано уточнюючу податкову декларацію з податку на нерухоме майно за 2015 рік.

Суми грошового зобов'язання, задекларовані в податковій декларації від 20.02.2015 відображено позивачем по платежу 18010400 в розмірі 1081 грн 59 коп. щоквартально.

Сума штрафу в розмірі 129 грн 79 коп. нарахована платником самостійно з урахуванням статті 50 ПК України 20.02.2015 відображена в ІПП.

Суми грошового зобов'язання, задекларовані позивачем згідно податкової звітності з терміном сплати 30.04.2015, фактично сплачено 28.04.2017 у розмірі 41 295 грн 99 коп.

Згідно уточнюючої податкової декларації поданої 02.03.2015 суми зменшення грошового зобов'язання відображено в ІПП у розмірі 330 213 грн 80 коп. щоквартально.

Таким чином, на думку податкового органу, в ІПП у позивача станом на 20.02.2015 виникла заборгованість по платежу 18010400 у сумі 129 грн 79 коп.

Станом на 30.04.2015 сума заборгованості збільшилась до розміру 328 864 грн 61 коп.

Заборгованість погашено уточнюючою податковою декларацією з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки від 07.05.2015 із затримкою до сплати до 30 календарних днів.

Станом на 30.07.2015 в ІПП позивача по платежу 18010400 виникла заборгованість в сумі 786 грн 70 коп., яка погашена уточнюючою податковою декларацією з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки від 05.08.2015 із затримкою сплати до 30 календарних днів.

Відтак, оскільки позивачем порушено граничні терміни сплати узгоджених сум грошового зобов'язання, тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення відповідає вимогам чинного законодавства України.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачем зазначено, що твердження відповідача, викладені в його апеляційній скарзі не ґрунтуються на дійсним обставинах справи, а є лише припущеннями.

Так, факт своєчасної та повної сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки підтверджують дані документальної планової виїзної перевірки, яка проводилась з 28.02.2017 по 11.04.2017 та охоплювала період з 01.01.2013 по 30.09.2016.

Даною перевіркою встановлено, що за 2015 рік позивач нарахував та сплатив до бюджету податок на нерухоме майно правильно та в повному обсязі в сумі 119 899 грн 92 коп.

При цьому, камеральна перевірка своєчасності сплати до бюджету податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки була проведена через 4 місяці після проведення документальної планової виїзної перевірки, під час якої безпідставно зроблено висновок про несплату до бюджету податку на нерухомість в сумі 329 650 грн 30 коп.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, ГУ ДФС у м. Києві проведено камеральну перевірку дотримання вимог податкового законодавства в частині своєчасності сплати до бюджету податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за результатами якої складено Акт № 883/26-15-13-01/00849304 від 31.08.2017, згідно висновків якого встановлено порушення строків сплати податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, сплачений юридичною особою (а.с. 127 Том I).

Не погоджуючись з вказаним Актом, позивач звернувся до відповідача із запереченням вих. № 100 від 08.09.2017 та направив вичерпний перелік документів, що підтверджують сплату позивачем податку на нерухоме майно своєчасно та в повному обсязі (а.с. 128 Том I).

Листом № 29613/10/26-15-13-10-20 від 20.09.2017 відповідач повідомив, що за результатами розгляду заперечень на акт камеральної перевірки № 883/26-15-13-01/00849304 від 31.08.2017, встановлено порушення пп. 266.10.1 п. 266.10 ст. 266 Податкового кодексу України та вирішено висновки вказаного акту залишити без змін, а заперечення до акту - без задоволення (а.с. 130-131 Том I).

21 вересня 2017 року податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким у зв'язку зі встановленням порушення строку сплати суми грошового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки засновано до позивача штраф у розмірі 32965 грн 13 коп. (а.с. 132 Том I).

06 грудня 2017 року позивачем отримано лист ГУ ДФС у м. Києві, яким направлено рішення про опис майна у податкову заставу від 24.11.2017 № 110962-17, податкова вимога від 24.11.2017 № 110962-17 та запит про надання інформації від 29.11.2017 № 39041/10/26-15-17-02-38 (а.с. 11-13 Том I).

Позивач листом № 152 від 06.12.2017 направив на адресу відповідача вимогу щодо негайного надання особисто в руки представнику позивача або направлення поштою документу на підставі якого виник податковий борг, який становить 32 965 грн 03 коп. (а.с. 20-21 Том I).

Не отримавши відповідь від ГУ ДФС у м. Києві, позивач звернувся зі скаргою в адміністративному порядку до Державної фіскальної служби України на податкову вимогу № 110962-17 від 24.11.2017 та рішення про опис майна у податкову заставу № 110962-17 від 24.11.2017 (а.с. 23-25 Том I).

Вважаючи порушенням своїх прав з боку відповідача та з метою їх відновлення позивач звернувся за захистом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідачем, під час проведення камеральної перевірки за результатами якої складено акт № 883/26-15-13-01/00849304 від 31.08.2017, з'ясовано питання, що не охоплюються законодавчо визначеними межами з проведення даного виду перевірки, тому інформація зібрана податковим органом відносно платника поза межами здійснюваного нею заходу з податкового контролю та не відноситься до предмета перевірки. Вказане свідчить про протиправність податкового повідомлення-рішення від 21.09.2017 № та наявність підстав для його скасування.

На думку колегії суддів позиція суду першої інстанції є вірною з огляду на наступне.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України платниками податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Підпунктом 266.2.1. п. 266.2. ст. 266 Податкового кодексу України визначено, що об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Згідно підпункту 266.3.1. пункту 266.3 статті 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

У відповідності до пп. 266.3.3 п. 266.3 ст. 266 ПК України, база оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності юридичних осіб, обчислюється такими особами самостійно виходячи із загальної площі кожного окремого об'єкта оподаткування на підставі документів, що підтверджують право власності на такий об'єкт.

За правилами пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 2 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

Згідно з положеннями пп. 266.7.5 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України платники податку - юридичні особи самостійно обчислюють суму податку станом на 1 січня звітного року і до 20 лютого цього ж року подають контролюючому органу за місцезнаходженням об'єкта/об'єктів оподаткування декларацію за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками поквартально.

Оскільки позивачу станом на 01 січня 2015 року належали об'єкти нерухомості, загальна площа яких була незмінною протягом 2015 року, тому останнім подано до Державної податкової інспекції Шевченківського району м. Києва наступні податкові декларації з податку на нерухоме майно:

1) податкову декларацію з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за № від 19.02.2015 (звітна), в якій було допущено помилку у сумі податку (а.с. 124 зворот Том I);

2) податкову декларацію з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки № від 20.02.2015 (уточнююча) (а.с. 124 Том I);

3) податкову декларацію з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки № від 02.03.2015 (уточнююча), по даній декларації по технічним причинам в програмі Медок (M.E.Doc) звіт пройшов в податковій без даних по уточненню першого кварталу. Хоча відповідно до даних електронного кабінету вказана податкова декларація прийнята належним чином (а.с. 125 Том I);

4) податкову декларацію з податку не нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за № від 07.05.2015 (уточнююча), в якій позивач уточнив показники І кварталу (а.с. 125 зворот Том I).

ПрАТ «Київська овочева фабрика» своєчасно сплатило в повному обсязі самостійно визначену суму податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що підтверджується копіями банківських виписок по рахунку позивача (а.с. 149-158 Том I).

З 28 лютого 2017 року по 11 квітня 2017 року відповідачем проведено документальну планову перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 30.09.2016, за результатами якої складено акт № 230/10-36-14-01/00849304 від 19.04.2017 (а.с. 28-90 Том I).

Згідно з висновками вказаного акту позивач нарахував та сплатив до бюджету України податок на нерухоме майно правильно та в повному обсязі, в сумі 119 899 грн 92 коп. (стор. 3 додатку № 2 до акту перевірки) (а.с. 88-90 Том I).

У подальшому, 31 серпня 2017 року відповідачем проведено камеральну перевірку своєчасності сплати до бюджету податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за результатами якої складено акт № 883/26-15-13-01/00849304 та зроблено висновок, що позивачем за І квартал 2015 року не сплачено до бюджету податок на нерухомість в сумі 329 650 грн 30 коп. (а.с. 26-27 Том I).

Згідно з п. 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Підпунктом 75.1.1 статті 75 Податкового кодексу України встановлено, що камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

У відповідності до п. 75.1.2 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Згідно з пунктами 76.1 та 76.2 статті 76 Податкового кодексу України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов'язкова. Порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу.

Таким чином, камеральна перевірка є одним з видів податкових перевірок, встановлених пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, та за своєю правовою сутністю є формою поточного документального контролю за дотриманням платником вимог податкового законодавства на підставі декларацій та інших документів податкової звітності, одержаних від платника.

Відтак, камеральною перевіркою охоплюються лише ті показники документів, які належать до податкової звітності та мають значення для правильності обчислення платником об'єкта оподаткування та суми податку, що підлягає сплаті до бюджету. Перевірка будь-яких інших відомостей, витребування у платника додаткової інформації та документів, подання яких разом з податковою декларацією чинним законодавством не передбачено, камеральною перевіркою не охоплюється.

Фактично предмет камеральної перевірки передбачає встановлення повноти, своєчасності подання платником податкової звітності, візуальну перевірку правильності оформлення документів податкової звітності (повноти заповнення усіх необхідних реквізитів, чіткості їх заповнення тощо), перевірку правильності складення розрахунків за податковими платежами (арифметичний підрахунок остаточних сум податків, правильність відображення показників, необхідних для обчислення бази оподаткування).

Отже, камеральна перевірка проводиться виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, а тому під час проведення камеральної перевірки не має правових підстав для визначення порушень термінів сплати самостійно визначеного грошового зобов'язання.

Таким чином, як вірно зазначено судом першої інстанції, термін сплати податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки не є даними податкової звітності, які досліджуються під час проведення камеральної перевірки.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду від 26.05.2016 (справа №К/800/7055/14), від 21.06.2017 (справа № К/800/14775/16), від 03.10.2016 (справа № К/800/22489/15), від 15.06.2016 (справа № К/800/49074/15), від 20.04.2016 (справа № К/800/31134/15), від 08.06.2017 (справа № К/800/9261/16).

З матеріалів справи вбачається, що у відповідності до висновків Акту перевірки «Про результати камеральної перевірки своєчасності сплати до бюджету податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки ПАТ «Київська овочева фабрика» (№ 883/26-15-13-01/00849304 від 31.08.2017 відповідачем встановлено порушення строків сплати податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, передбачених пп. 266.10.1 п. 266.10 ст. 266 Податкового кодексу (а.с. 26 Том I).

Вказане свідчить про те, що відповідачем, під час проведення вказаної камеральної перевірки з'ясовано питання, що не охоплюються законодавчо визначеними межами з проведення даного виду перевірки.

Крім того, позивачем доведено своєчасність та повноту сплати податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2015 рік, що підтверджується банківськими виписками по рахунках позивача, копіями податкових декларацій з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а також висновками Акту перевірки «Про результати документальної планової виїзної перевірки ПАТ «Київська овочева фабрика», з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 30.09.2016» № 230/10-36-14-01/00849304 від 19.04.2017.

Таким чином, вказана інформація зібрана податковим органом відносно платника поза межами здійснюваного нею заходу з податкового контролю та не відноситься до предмета перевірки, відтак не може слугувати підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення.

Отже, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про необхідність визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 21.09.2017 № .

З огляду на викладені обставини, за результатами розгляду апеляційної скарги, з урахуванням наведених норм права, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанцій є законним та обгрунтованим, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в ньому повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними.

Згідно з частинами першою-третьою ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

За правилами частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 квітня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Н.М. Троян

Судді: Н.П. Бужак,

Л.О. Костюк

Повний текст виготовлено: 25 червня 2018 року.