Справа № 826/17001/17
Суддя: Кузьменко А.І.
Дата ухвалення: 2018-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2018 року № 826/17001/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Кузьменко А.І., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України

в місті Києві

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі по тексту - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправними дії Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про відмову провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 на підставі наявних в пенсійній справі документів з урахуванням суми компенсації за невикористані дні відпустки згідно довідки від 30 серпня 2017 року №11/34-110;

- зобов'язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 на підставі наявних в пенсійній справі документів з урахуванням суми компенсації за невикористані дні відпустки згідно довідки від 30 серпня 2017 року №11/34-110.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 28 серпня 2017 року остання звільнена з Міністерства освіти і науки України у зв'язку з виходом на пенсію та їй надана довідка про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця.

Також, як вказує позивач, їй була надана довідка №11/34-110 від 30 серпня 2017 року, відповідно до якої при звільненні в серпні 2017 року позивачу нараховано компенсацію за невикористані 22 календарних дні відпустки в сумі 8337,78 грн.

В подальшому, позивач звернулась до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві з заявою про призначення пенсії. Відповідачем нараховано позивачу пенсію, але, при цьому, не врахована компенсація за невикористані 22 календарні дні відпустки в сумі 8337,78 грн відповідно до довідки №11/34-110 від 30 серпня 2017 року.

04 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача з письмовою заявою про перерахунок пенсії на підставі наявних в пенсійній справі документів з урахуванням середньої заробітної плати в Україні за 2016 рік, а також з урахуванням суми компенсації за невикористані дні відпустки згідно довідки від 30 серпня 2017 року №11/34-110.

Листом від 06 грудня 2017 року за №18565/09/К-1290/1 відповідачем повідомлено про відсутність підстав для перерахунку пенсії, оскільки врахування компенсацій за невикористану щорічну основну та додаткову оплачувану відпустки до заробітної плати, що враховуються для обчислення пенсій державним службовцям, не передбачено порядком.

На думку позивача, відмова у здійсненні перерахунку пенсії є протиправною та такою, що порушує її право на отримання пенсійного забезпечення в розмірі, передбаченому діючим законодавством, що стало підставою для звернення позивача до суду з відповідною позовною заявою.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач у відзиві на позовну заяву посилається на те, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Лівобережному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в місті Києві та з 28 травня 2014 року отримувала пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а з 01 вересня 2017 року остання перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Як зазначає відповідач, постановою Правління Пенсійного фонду України від 17 січня 2017 року №1-3 затверджено форму довідки про заробітну плату, яка подається особою для призначення пенсії.

У вказаній довідці в графі «Інші виплати» вказуються усі інші види виплат, що були нараховані та виплачені державному службовцю у відповідний період, з обов'язковим зазначенням найменування цих виплат в рядку під назвою «Інші виплати».

Так, ОСОБА_1 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві надано довідку Міністерства освіти і науки України №11/34-107 від 30 серпня 2017 року, до якої складова як компенсація за невикористані 22 календарні дні відпустки у сумі 8337,78 грн не включена в складову графи «Інші виплати», а довідка №11/39-110 від 30 серпня 2017 року, видана Міністерством освіти і науки України, як вказує відповідач, містить інформаційний характер та не є документом встановленого зразка для можливого перерахунку пенсії позивачу.

Крім того, відповідач також наголошує на тому, що у вказаній вище інформаційній довідці №11/39-110 від 30 серпня 2017 року зазначено, що на складову заробітної плати, як компенсацію за 22 календарні дні відпустки не сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а тому ця складова не може враховуватись для здійснення перерахунку пенсії.

При цьому, відповідач також зазначив, що стаття 37-1 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ, відповідно до якої здійснювався перерахунок пенсії, втратила чинність з 01 травня 2016 року, а Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII, який набрав чинності з 01 травня 2016 року, взагалі не передбачено проведення перерахунків пенсії державним службовцям.

Також відповідач вказав, що матеріальна допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально - побутових питань, відповідно до статті 33 Закону України «Про державну службу» не входить в структуру заробітної плати державного службовця, а тому підстав для урахування її в заробіток для обчислення пенсії державному службовцю не має.

Не погодившись з доводами, викладеними у відзиві на позовну заяву, позивач у відповіді на відзив послалась на те, що твердження відповідача щодо не сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування з компенсації за невикористані 22 календарні дні відпустки є хибним, оскільки такий внесок було сплачено, що є загальновідомим фактом.

Такої позиції позивач підтримується, оскільки, як остання зазначила у відповіді на відзив, у випадку не сплати внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування посадові особи Міністерства освіти і науки України підлягають притягненню до відповідальності за несплату податків та інших обов'язкових внесків.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 січня 2018 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Як вбачається з наданої суду копії пенсійної справи, 28 травня 2014 року ОСОБА_1 звернулась до Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі міста Києва з заявою про призначення пенсії за віком, а також з заявою про призначення пенсії за віком згідно з Законом України «Про державну службу», з поміткою власноручно написаною «якщо це буде доцільно».

На підставі протоколу №7089 від 29 травня 2014 року ОСОБА_1 призначено пенсію за віком на загальних підставах.

У відповідності до наданої суду копії наказу Міністерства освіти і науки України від 07 серпня 2017 року №227-а ОСОБА_1 звільнена з посади головного спеціаліста відділу університетської освіти департаменту вищої освіти за згодою 31 серпня 2017 року.

01 вересня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві з заявою про перерахунок пенсії, у зв'язку з переходом з пенсії за віком на пенсію державного службовця.

До вказаної заяви від 01 вересня 2017 року, як вбачається з матеріалів пенсійної справи, ОСОБА_2 додано довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років), виданої Міністерством освіти і науки України 30 серпня 2017 року за №11/34-106, довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь - які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією) від 30 серпня 2017 року №11/34-107 та довідку про нарахування ОСОБА_2 у серпні 2017 року компенсації за невикористані 22 календарних дні відпустки в розмірі 8337,78 грн від 30 серпня 2017 року №11/34-110.

На підставі поданої ОСОБА_1 заяви про перерахунок пенсії разом з доданими до неї документами, розпорядженням Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві №889248 від 05 вересня 2017 року позивачу здійснено перерахунок пенсії у зв'язку з переходом на інший вид пенсії, а саме з пенсії за віком (шифр 101) на пенсію державного службовця (шифр 130) у розмірі 60% від заробітної плати.

При цьому, для здійснення переходу та перерахунку пенсії ОСОБА_2 з одного виду пенсії на інший, відповідачем враховувались дані, відображені у довідці про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь - які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією) від 30 серпня 2017 року №11/34-107, відповідно до якої за період з 01 травня 2016 року по 31 серпня 2017 року надбавки, премії та інші виплати, які нараховувались ОСОБА_1, становили нараховану грошову допомогу при наданні щорічної відпустки в сумі 6446,60 грн в червні 2016 року, премію за 4 квартал 2016 року за період 01 жовтня 2016 року по 31 грудня 2016 року в сумі 4308,00грн в грудні 2016 року, премію за 1 квартал 2017 року за період з 01 січня 2017 року по 31 березня 2017 року в 600,00 грн у березні 2017 року, матеріальну допомогу для вирішення соціально - побутових питань в сумі 12080,00 грн в березні 2017 року, грошову допомогу при наданні щорічної відпустки в сумі 976+6,10 грн в серпні 2017 року.

Крім того, зазначено, що на всі види оплати праці, включені в довідку, нараховано єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Проте, складова, як компенсація за невикористані 22 календарні дні відпустки в сумі 8337,78 грн, яка зазначена у довідці від 30 серпня 2017 року № 11/34-110 до складових «інших виплат», зазначених у довідці від 30 серпня 2017 року № 11/34-107, включена не була.

29 вересня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві з заявою, в якій просила надати роз'яснення щодо неврахування при визначенні розміру пенсії компенсації за невикористані відпустки згідно довідки №11-34/110 від 30 серпня 2017 року.

Листом від 29 вересня 2017 року Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві повідомило ОСОБА_1 про відсутність правових підстав для врахування довідки №11/34-110 від 30 серпня 2017 року та включення до складових, з яких обчислюється розмір пенсії державного службовця, компенсації за невикористані дні відпустки.

У зв'язку з чим, 04 листопада 2017 року ОСОБА_1 знов звернулась з письмовою заявою до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, в якій просила провести перерахунок її пенсії на підставі наявних в пенсійній справі документів з урахуванням середньої заробітної плати в України в 2016 році, а також просила врахувати суму компенсації за невикористані дні відпустки згідно довідки від 30 серпня 2017 року №11/34-110.

Листом від 06 грудня 2017 року Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві №18565/09/К-1290/1 ОСОБА_1 роз'яснено, що порядок призначення пенсій державним службовцям затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2016 року №622 «Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб», положення якої застосовуються з 01 травня 2016 року та якою не передбачено врахування компенсацій за невикористану щорічну основну та додаткову оплачувану відпустки до заробітної плати, що враховується для обчислення пенсій державним службовцям.

Вважаючи, що Лівобережним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві неправомірно не враховано компенсації за невикористані 22 календарні дні відпустки у розмірі 8337,78 грн, позивач звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з відповідною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

У відповідності до підпункту 1 пункту 2 Розділу ХІ «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII (далі по тексту - Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII), який набрав чинності з 01 травня 2016 року, Закон України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ втратив чинність, крім, статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Пунктами 10 і 12 цього Розділу передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

З урахуванням встановлених судом обставин та положень діючого на момент виникнення спірних правовідносин законодавства України, ОСОБА_1 має право на пенсійне забезпечення відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ.

Так, частиною 1 статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ «Про державну службу» (далі по тексту - Закон України від 16 грудня 1993 №3723-ХІІ), чинного на час призначення пенсії позивачу, передбачено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Пунктом 4 Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2016 року №622 (далі по тексту - Порядок №622), встановлено, що пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права, в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та відповідного рангу за останнім місцем роботи на державній службі, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року №108/95-ВР (далі по тексту - Закон України від 24 березня 1995 року №108/95-ВР) заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 цього ж Закону визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати.

Частинами 2, 3 статті 50 Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIІІ передбачено, що заробітна плата державного службовця складається з: 1) посадового окладу; 2) надбавки за вислугу років; 3) надбавки за ранг державного службовця; 4) виплати за додаткове навантаження у зв'язку з виконанням обов'язків тимчасово відсутнього державного службовця у розмірі 50 відсотків посадового окладу тимчасово відсутнього державного службовця; 5) виплати за додаткове навантаження у зв'язку з виконанням обов'язків за вакантною посадою державної служби за рахунок економії фонду посадового окладу за відповідною посадою; 6) премії (у разі встановлення). За результатами роботи та щорічного оцінювання службової діяльності державним службовцям можуть встановлюватися премії. До премій державного службовця належать: 1) премія за результатами щорічного оцінювання службової діяльності; 2) місячна або квартальна премія відповідно до особистого внеску державного службовця в загальний результат роботи державного органу.

У відповідності до частини 4 цієї ж статті джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є державний бюджет. Фонд оплати праці державних службовців формується за рахунок коштів державного бюджету, а також коштів, які надходять до державного бюджету в рамках програм допомоги Європейського Союзу, урядів іноземних держав, міжнародних організацій, донорських установ. Порядок використання таких коштів, які надходять до державного бюджету, затверджується Кабінетом Міністрів України.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до статті 59 Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII щорічні відпустки надаються державним службовцям у порядку та на умовах, визначених законодавством про працю.

Державні гарантії права на відпустки, визначення умов, тривалості і порядку надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров'я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи встановлені Законом України «Про відпустки» від 15 листопада 1996 року №504/96-ВР (далі по тексту - Закон України від 15 листопада 1996 року №504/96-ВР).

Відповідно до статті 2 Закону України від 15 листопада 1996 року №504/96-ВР право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи (далі - підприємство). Право на відпустки забезпечується: гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом; забороною заміни відпустки грошовою компенсацією, крім випадків, передбачених статтею 24 цього Закону.

Стаття 24 Закону України від 15 листопада 1996 року №504/96-ВР гарантує, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. За бажанням працівника частина щорічної відпустки замінюється грошовою компенсацією. При цьому тривалість наданої працівникові щорічної та додаткових відпусток не повинна бути менше ніж 24 календарних дні.

Між тим, статті 50 Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII, положення якої застосовуються до правовідносин між сторонами в частині визначення поняття заробітної плати державного службовця, не містить положень про включення до заробітної плати державного службовця такої виплати, як компенсація за невикористані дні відпустки при звільненні. Правові підстави для її виплати встановлені статтею 24 Закону України від 15 листопада №504/96-ВР, які пов'язані зі звільненням особи зі служби.

Наведене в сукупності свідчить про те, що грошова компенсація за невикористані дні відпустки є одноразовою виплатою, яка, хоча і включається до фонду заробітної плати (додаткового), проте є виплатою за невідпрацьований час (пункт 2.2.12 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої Наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 року №5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713), тобто має іншу правову природу - відноситься до разових платежів, не пов'язана з виконанням позивачем своїх службових обов'язків і має компенсаційний характер, пов'язаний, як правило, із фактом звільнення працівника.

Таким чином, суд приходить до висновку, що грошова компенсація за невикористану відпустку при звільненні не входить до системи оплати праці державних службовців згідно Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIІІ, з якої обраховується пенсія державного службовця, а має інше правове призначення.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у своїх постановах від 01 березня 2018 року у справі №348/1408/17 та від 27 березня 2018 року у справі №607/3635/17.

При цьому, суд вважає за необхідне також зазначити, що довідка від 30 серпня 2017 року №11/34-110, видана Міністерством освіти і науки України щодо того, що при звільненні ОСОБА_1 в серпні 2017 року було нараховано компенсацію за невикористані 22 календарних дні відпустки в сумі 8337,78 грн, на яку позивач посилається, як на підставу щодо врахування вказаної компенсації при обчисленні пенсії, як державному службовцю, не відповідає вимогам, визначеним постановою Правління Пенсійного фонду України «Про форми довідок про заробітну плату для призначення пенсії державним службовцям» від 17 січня 2017 року № 1-3, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 08 лютого 2017 року №180/30048, а тому не є документом встановленого зразка для її врахування під час обчислення розміру пенсії позивача.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, позивачем не надано суду достатні документальні докази, якими підтверджуються протиправні дії відповідача, в той час, як останнім доведено правомірність та обґрунтованість відмови у не врахуванні компенсації за невикористані дні відпустки при обчисленні розміру пенсії ОСОБА_1 з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Зважаючи, що у задоволенні позову сторони відмовлено, а іншими учасниками справи судові витрати не понесені, судові витрати не підлягають розподілу відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.І. Кузьменко