Справа № 211/5254/16-а (2-а/211/138/16)
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2018-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

26 червня 2018 року

Київ

справа №211/5254/16-а (2-а/211/138/16)

адміністративне провадження № К/9901/5537/17

адміністративне провадження № К/9901/5540/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: головуючого - Гімона М.М.,

суддів: Бучик А.Ю., Мороз Л.Л.,

розглянув у порядку письмового провадження касаційні скарги ОСОБА_4, ОСОБА_1 та Криворізького південного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області на постанову Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу від 20 червня 2017 року (головуючий суддя - Ніколенко Д.М.) та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2017 року (головуючий суддя - Іванов С.М., суддів: Панченко О.М., Чередниченко В.Є.),

у адміністративній справі № 211/5254/16-а (2-а/211/138/16) за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_1 до Криворізького південного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області (далі - Управління ПФУ) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 та ОСОБА_1 звернулися до суду з вказаним позовом, в якому просили суд, з урахуванням уточненої позовної заяви, визнати протиправним бездіяльність Управління ПФУ в призначені їм пенсій за віком та зобов'язати призначити, виплачувати з врахуванням індексації їм пенсії по віку, включаючи надбавку дітям війни на підставах визначених Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в розмірі, визначеному законодавством на час призначення пенсії, непрацюючим особам, в подальшому, з врахуванням змін до пенсійного законодавства, на банківський рахунок, починаючи з 7 травня 2016 року. В разі винесення рішення про поновлення пенсії ОСОБА_4, зобов'язати Управління ПФУ поновити позивачу раніше призначену пенсію, починаючи з 7 жовтня 2009 року, включаючи надбавку дітям війни, з проведенням всіх перерахунків та індексації пенсії з врахуванням індексу інфляції, відповідно до статей 27, 28, 40, 42, 43, 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в розмірі, визначеному відповідним законодавством на момент проведення перерахунку та поновлення виплати пенсії, не менше прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, як непрацюючому пенсіонеру, з врахуванням наданих позивачем документів про стаж (загальний страховий стаж та стаж за списком № 1) та заробітну плату, з виплатою компенсації частини доходу, в зв'язку з несвоєчасною виплатою пенсії і надбавки дітям війни за період з 7 жовтня 2009 року по день фактичної виплати, з одноразовою виплатою всієї суми боргу по пенсії, починаючи з травня 2016 року (чи з 7 жовтня 2009 року для ОСОБА_4.) та в подальшому здійснювати виплату та перерахунок пенсії з врахуванням змін в пенсійному законодавстві. Допустити рішення суду до негайного виконання в повному обсязі та зобов'язати відповідача надати звіт про виконання судового рішення.

В обґрунтування своїх вимог зазначили, що проживаючи на даний час в Ізраїлі, мають право на поновлення та призначення пенсії за віком відповідно до статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та рішення Конституційного Суду України №25-рп/2009. Факт їх проживання за кордоном за умови наявності громадянства України не може бути підставою для відмови у виплаті належних їм пенсійних виплат.

Постановою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу від 20 червня 2017 року поновлено ОСОБА_4 та ОСОБА_1 процесуальний строк на звернення до суду з даним адміністративним позовом. Адміністративний позов задоволено частково. Зобов'язано Управління ПФУ поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_4, яка була призначена відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 7 жовтня 2009 року, в розмірах відповідно до чинного законодавства України. Зобов'язано Управління ПФУ призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 30 вересня 2016 року в розмірах відповідно до чинного законодавства України.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_1 відмовлено.

Додатковою постановою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу від 1 листопада 2017 року зобов'язано Управління ПФУ подати звіт про виконання постанови суду в частині поновлення виплати пенсії за віком ОСОБА_4, у місячний строк, який починається з дня набрання постановою законної сили. Допущено негайне виконання постанови суду в частині виплати пенсії ОСОБА_4 у межах суми стягнення за один місяць.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2017 року постанову суду першої інстанції скасовано в частині зобов'язання Управління ПФУ призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 30 вересня 2016 року в розмірах відповідно до чинного законодавства України та прийнято нову постанову в цій частині. Визнано протиправним і скасовано протокол Управління ПФУ від 7 жовтня 2016 року. Зобов'язано Управління ПФУ повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 30 вересня 2016 року про призначення пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням висновків суду. В іншій частині постанову суду першої інстанції залишено без змін.

Не погодившись з постановою суду апеляційної інстанції, позивачі подали касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять постанову суду апеляційної інстанції скасувати і залишити в силі постанову суду першої інстанції.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що лист Управління ПФУ від 7 жовтня 2016 року № 1675/0232 є рішенням про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Прийняття територіальним органом ПФУ рішення про призначення пенсії громадянину, який постійно проживає за кордоном, поза межами безпосередньо судового провадження завідомо виключено. Таким чином, будь-яке судове рішення про зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії, не вирішить питання захисту порушеного права та заохочує відповідача до продовження завідомо протиправних безкарних дій (в рамках, начебто його дискреційних повноважень), що приведе до нового судового розгляду. Законом чітко визначено межі дискреційних повноважень, наданих органам влади, а також спосіб їх застосування для забезпечення належного захисту особи від свавільного втручання. Відповідач, двічі відмовивши в задоволенні заяви про призначення пенсії, зловживає наданими йому дискреційними повноваженнями, тим самим грубо порушує конституційне право на пенсійне забезпечення, що потребує захисту.

У відзиві на касаційну скаргу позивачів Управління ПФУ посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Не погодившись з рішеннями судів попередніх інстанцій Управління ПФУ звернулось до суду з касаційною скаргою з аналогічними вимогами, що зазначені ним у відзиві.

В обґрунтування касаційної скарги зазначило, що ОСОБА_4 про порушення своїх прав та інтересів повинен був дізнатися 7 жовтня 2009 року, тобто з дати прийняття рішення Конституційним Судом України № 25-рп/2009, яким визнано неконституційними положення Закону, на підставі яких було припинено виплату пенсії. Посилання в постанові апеляційного суду на обґрунтування поновлення строків звернення до суду на рішення у справі «Пічкур до України» є недоречним, оскільки у даній справі заявником не були порушені строки звернення до суду. Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду людини» є джерелом права, свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строку для звернення до суду за захистом порушених прав. Крім того, судом не взято до уваги правову позицію Верховного Суду України у постанові від 11 жовтня 2016 року (справа № 404/4541/15-а) де чітко зазначено про застосування строків визначених статтею 99 КАС України при вирішенні аналогічних справ. Окрім цього, посилаючись на Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року та Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» зазначило про відсутність повноважень у представника позивача на звернення до органів ПФУ в інтересах ОСОБА_4 для поновлення пенсії. Оскільки заяву про поновлення пенсії ОСОБА_4 було подано представником за довіреністю, порушено порядок подання та оформлення документів для призначення пенсії, у зв'язку з чим не було законних підстав для її поновлення. Щодо призначення пенсії ОСОБА_1, то 20 вересня 2009 року ОСОБА_5 діючи на підставі виданої йому довіреності звернувся від її імені із заявою про призначення пенсії, при цьому не надав повний пакет документів (паспорт громадянина України).

Вирішуючи позов суди виходили з того, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 є громадянами України на підставі закордонного паспорту громадянина України та з 1995 року постійно проживають в Ізраїлі.

Представник позивачів ОСОБА_5, який діє на підставі довіреності, звернувся до Управління ПФУ з заявами встановленого зразка від 30 вересня 2016 року про поновлення пенсії за віком ОСОБА_4 та призначення пенсії за віком ОСОБА_1 з 30 вересня 2016 року.

Управління ПФУ листами №1675/02/32 від 7 жовтня 2016 року роз'яснив порядок поновлення пенсії та повідомив, що у зв'язку з недотриманням порядку подання та оформлення документів для призначення пенсії, законних підстав для поновлення ОСОБА_4 та призначення ОСОБА_1 пенсії відповідно, не має.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що громадянин України, проживаючи в Ізраїлі, має такі ж самі конституційні права, як і громадянин України, який проживає на території України, що передбачено приписами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та рішенням Конституційного Суду України №25-рп/2009 від 7 жовтня 2009 року. При цьому, посилаючись на частину першу статті 102 КАС дійшов висновку про наявність поважних причин для поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, оскільки відмова в поновленні строку на звернення до суду з адміністративним позовом може бути розцінена, як перешкода у доступі до правосуддя з боку суду. Крім того, право на пенсію особа має по досягненню нею певного віку, якого ОСОБА_4 вже досяг, а тому право на отримання пенсії можна вважати порушеним щомісячно. У зв'язку з чим, зобов'язав відповідача виплату пенсії ОСОБА_4 поновити з дати прийняття рішення Конституційним Судом України № 25-рп/2009 тобто, з 7 жовтня 2009 року, а ОСОБА_1 призначити пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 30 вересня 2016 року.

Апеляційний суд не погодився з висновком суду першої інстанції в частині зобов'язання Управління ПФУ призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 30 вересня 2016 року в розмірах відповідно до чинного законодавства України, у зв'язку з чим прийняв нову постанову в цій частині.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині зобов'язання Управління ПФУ призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 30 вересня 2016 року в розмірах відповідно до чинного законодавства України та ухвалюючи нове рішення в цій частині апеляційний суд виходив з того, що суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею 2 КАС України. Оскільки відповідно до протоколу від 7 жовтня 2016 року відповідач відмовив у призначенні пенсії ОСОБА_1 лише з огляду на ненадання паспорту громадянина України, при цьому інші документи подані нею, необхідні для призначення пенсії не розглядав, то належним способом захисту її прав є визнання протиправним і скасування протоколу Управління ПФУ від 7 жовтня 2016 року та зобов'язання повторно розглянути її заяву від 30 вересня 2016 року про призначення пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційних скарг та заперечення Управління ПФУ на касаційну скаргу позивачів, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга позивачів задоволенню не підлягає, а касаційна скарга Управління ПФУ підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 2.9 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 визначено, що особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред'явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

Відповідно до статті 5 Закону України «Про громадянство України» документами, що підтверджують громадянство України, зокрема, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Враховуючи те, що копія паспорту громадянина України для виїзду за кордон була надана представником ОСОБА_1 при зверненні до відповідача, то, відповідно, апеляційний суд дійшов правильного висновку, що дії останнього щодо відмови у призначенні пенсії є протиправними.

Посилання відповідача в касаційній скарзі про порушення порядку подання та оформлення документів для поновлення та призначення пенсії, у зв'язку з відсутністю у представника позивачів повноважень на звернення до органів ПФУ в їх інтересах, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до пункту 1.5 Порядку №22-1 заява про поновлення виплати пенсії може бути подана через законного представника, як це і було зроблено позивачами - їх представник ОСОБА_5 має відповідну довіреність на вчинення дій від імені позивачів, а, по-друге, така обставина не була підставою для відмови в задоволенні заяв, а тому не може бути прийнята до уваги, оскільки оцінюватися судом мають саме мотиви, з яких виходив відповідач, розглядаючи заяви про поновлення виплати та призначення пенсії.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що уповноваженим органом для призначення (перерахунку) пенсії є Пенсійний фонд, до компетенції якого і входить розгляд документів, в тому числі і нових. Суд не може перебирати компетенцію суб'єктів владних повноважень та досліджувати нові документи, яким не надана була оцінка, та встановлювати на їх основі наявність чи відсутність права та встановлювати наявний стаж на призначення пенсії. Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій суб'єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям, які пред'являються до рішень суб'єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 КАС України

Оскільки у даній справі встановлено протиправність дій Управління ПФУ щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1, лише з оцінкою тих обставин, які відповідач зазначив як підставу для відмови, що оформлена протоколом від 7 жовтня 2016 року, проте уповноважений орган не перевіряв додержання інших умов для призначення пенсії, то апеляційний суд обґрунтовано скасував вказаний протокол, та зобов'язав повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 30 вересня 2016 року про призначення пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням висновків суду.

Доводи касаційних скарг позивачів та відповідача є безпідставними та не спростовують правильність наведених висновків апеляційного суду в цій частині, а тому колегія суддів приходить до висновку про те, що його рішення в цій частині є законним і не підлягає скасуванню.

Що ж стосується позовних вимог в частині зобов'язання Управління ПФУ поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_4, яка була призначена відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 7 жовтня 2009 року в розмірах відповідно до чинного законодавства України, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Статтею 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено що, у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року за № 25-рп/2009 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» зазначені положення визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Відповідно до Закону України «Про Конституційний Суд України» та рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2000 від 14.12.2000 закони, правові акти або окремі положення визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню, як такі, що відповідно до частини другої статті 152 Конституції України втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що з дати прийняття рішення Конституційним Судом України № 25-рп/2009, яким визнано неконституційними положення Закону, на підставі яких ОСОБА_4 було припинено виплату пенсії, у нього виникло право на відновлення виплати пенсії за віком.

Однак, колегія суддів не може погодитись з висновками судів попередніх інстанцій щодо застосування строків звернення до суду ОСОБА_4 за захистом своїх порушених прав з огляду на наступне.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_4 просив поновити строк звернення до суду посилаючись на те, що відмова в поновленні строку на звернення до суду з адміністративним позовом може бути розцінена, як перешкода у доступі до правосуддя з боку суду.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов висновку, що вказані вище причини є поважними та поновив пропущений строк звернення до суду.

Проте, суди попередніх інстанцій не врахували, що наявність обов'язку у відповідача відновити виплату пенсії ОСОБА_4 не позбавляє особу необхідності вживати заходів щодо захисту свого права якщо воно порушується. Отже, після прийняття та опублікування Рішення № 25-рп/2009 та не відновлення йому виплати пенсії, ОСОБА_4 повинен був дізнатися про порушення свого права, а відтак і розпочався відлік строку звернення до суду.

Згідно з частиною другою статті 99 КАС України (в редакції до 15 грудня 2017 року) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Статтею 100 КАС України встановлено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Відповідно до частини другої цієї статті позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Отже, даний спір повинен розглядатися у межах звернення до адміністративного суду, тобто в межах шестимісячного строку. Підстав для поновлення строку звернення до суду, які б можна було вважати поважними, позивачем не наведено.

З огляду на вищевказане, з урахуванням часу звернення ОСОБА_4 з позовом до суду (17 листопада 2016 року), позовні вимоги в частині поновлення виплати йому пенсії підлягають задоволенню з 17 травня 2016 року, позовні вимоги за період з 7 жовтня 2009 року по 16 травня 2016 року включно, підлягають залишенню без розгляду.

Відповідно до частини першої статті 354 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

В свою чергу, частиною третьою статті 123 КАС України встановлено що, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Аналогічні наслідки пропуску строку також були передбачені статтею 100 КАС України (в редакції до 15 грудня 2017 року, що була чинною на момент подання позовної заяви).

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення судів попередніх інстанцій в частині зобов'язання Управління ПФУ поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_4, яка була призначена відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», в розмірах відповідно до чинного законодавства України за період з 7 жовтня 2009 року по 16 травня 2016 року включно підлягають скасуванню, а позовні вимоги в цій частині залишенню без розгляду.

Керуючись статтями 345, 354, 356 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Касаційну скаргу Криворізького південного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області задовольнити частково.

Постанову Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу від 20 червня 2017 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2017 року в частині задоволення позовних вимог про зобов'язання Криворізького південного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_4, яка була призначена відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», в розмірах відповідно до чинного законодавства України за період з 7 жовтня 2009 року по 16 травня 2016 року включно - скасувати.

Адміністративний позов щодо позовних вимог про зобов'язання Криворізького південного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області вчинити дії за період з 7 жовтня 2009 року по 16 травня 2016 року залишити без розгляду.

В іншій частині судові рішення залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.М. Гімон

Л.Л. Мороз

А.Ю. Бучик,

Судді Верховного Суду