Справа № 504/1320/18
Суддя: Барвенко В. К.
Дата ухвалення: 2018-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 504/1320/18
Провадження № 2-а/504/102/18
РІШЕННЯ
13.06.2018 року смт.Доброслав
Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:
Головуючого судді -Барвенко В.К.,
при секретарі Мельниковій В.М.,
за участі позивача- Буценка В.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, у порядку спрощеного судового провадження, адміністративний позов ОСОБА_1 (Одеська область, Лиманський район, с. Фонтанка, вул. 8 Березня, 19-А) до Інспектора УПП в Одеській області 2 батальйону 4 роти ОСОБА_2 (м. Одеса, вул. Ак. Корольова, 5), третя особа Управління патрульної поліції Одеської області Департаменту патрульної поліції (м. Одеса, вул. Ак. Корольова, 5), про визнання протиправною та скасування постанови ЕАА № 355597 від 10 квітня 2018 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену інспектором УПП в Одеській області за частиною 3 статті 122 КУпАП, закриття провадження по справі, -
10.04.2018 року о 09.44 год. інспектором УПП в Одеській області 2 батальйону 4 роти ОСОБА_2 складено постанову серії ЕАА № 355597 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, за частиною 3 статті 122 КУпАП у відношенні ОСОБА_1
Зокрема, зазначено, що ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом Korando, державний номерний знак НОМЕР_1, о 09.42 год. на автодорозі Одеса, Південна дорога, 35, здійснив рух по смузі призначеній для руху маршрутних транспортних засобів, чим порушив п. 17.1 ПДР України (далі Правила).
19.04.2018 року ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду із адміністративним позовом до відповідача, яким просив суд визнати протиправною та скасувати постанову, яка видана інспектором УПП в Одеській області 2 батальйону 4 роти ОСОБА_2, серії ЕАА № 355597 від 10 квітня 2018 року, про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, за частиною 3 статті 122 КУпАП у вигляді штрафу у сумі 510 грн., закрити провадження по справі за відсутності складу адміністративного правопорушення, вирішити питання судового збору.
ПРИЙНЯТНІСТЬ ОСОБА_3:
Підсудність справи визначена за місцем реєстрації проживання позивача.
Справа предметно підсудна місцевому загальному суду як адміністративному суду.
24.04.2018 року суддею Комінтернівського районного суду Одеської області відкрито спрощене провадження у даній адміністративній справі.
05.06.2018 року представником УПП в Одеській області надано пояснення по даній адміністративній справі.
11.06.2018 року ОСОБА_1 надана відповідь на пояснення представника УПП в Одеській області.
В судовому засіданні ОСОБА_1 повністю підтримав доводи свого адміністративного позову, просив його задовольнити з викладених у ньому правових підстав.
Представник УПП в Одеській області вимоги адміністративного позову повністю не визнав, просив у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.
Учасники справи сповіщені про дату, час та місце проведення судового засідання, що проводилось у порядку спрощеного провадження.
ДОВОДИ ПОЗИВАЧА:
ОСОБА_1 не погодився.
Як стверджує позивача, 10.04.2018 року він на власному автомобілі НОМЕР_2, рухався по вулиці Дорога Південна від с. Крижанівка в напрямку УДЦ «Молода Гвардія».
Здійснивши лівий поворот на перехресті із вулицею Дніпропетровська дорога, стало зрозуміло, що всі три смуги проїзної частини дороги у вказаному напрямку щільно зайняті транспортними засобами.
Як стверджує позивач, він фактично опинився в автомобільному заторі.
Надалі він, повільно рухаючись у вказаному напрямку по правій смузі дороги, доїхав до регульованого світлофором перехрестя із вулицею Кишинівська.
Як надалі стверджує позивач, відповідно до п. 8.1 Правил регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.
Приблизно метрів за пятдесят за цим перехрестям, справа від дороги встановлений Інформаційно-вказівний дорожній знак 5.11 «Смуга для руху маршрутних транспортних засобів».
Згідно положення пункту 17.1. Правил на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.11, забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів на цій смузі.
Одночасно із цим дорожнім знаком на проїзній частині дороги нанесена горизонтальна дорожня розмітка 1.2 (широка суцільна лінія).
Проте, яка стверджує позивач, дана розмітка нанесена одразу ж після вказаного перехрестя раніше, аніж встановлений далі дорожній знак 5.11.
Як стверджує позивач, вказана горизонтальна розмітка має таке значення:
«1.2 (широка суцільна лінія) - позначає край проїзної частини на автомагістралях або межі смуги для руху маршрутних транспортних засобів. У місцях, де на смугу маршрутних транспортних засобів дозволено заїзд іншим транспортним засобам, ця лінія може бути переривчастою».
Тобто, як на думку позивача, на даній ділянці дороги смуга для руху маршрутних транспортних засобів визначена одночасно дорожнім знаком 5.11. та дорожньою розміткою 1.2 (широка суцільна лінія), що визначає межу цієї смуги, на яку дозволено заїжджати у разі, якщо ця лінія розмітки є переривчастою.
Надалі позивач зазначає, що не на всьому проміжку ділянки дороги від вул. Кишинівська до ДЦ «Молода Гвардія» нанесена суцільна лінія розмітки 1.2., що визначає межу смуги для руху маршрутних транспортних засобів. Окремі проміжки дороги мають переривчасту лінію розмітки 1.2. Зокрема така лінія нанесена перед перехрестям вул. ОСОБА_4 із вул. Державіна в районі будинку № 35.
Як стверджує позивач, саме на цьому перехресті знаходився автомобіль патрульної поліції із поліцейськими, які автомобіль позивача не зупинили, хоча останній, маючи намір обїхати затор, дійсно пересік переривчасту лінію розмітки 1.2 та заїхав на смугу для маршрутних транспортних засобів, задля того, щоб звернути праворуч на вул. Державіна для проїзду на Проспект Добровольського. Однак, як стверджує позивач, він відмовився від цього наміру, оскільки візуально визначив, що ця вулиця не має належного дорожнього покриття, та на ній ведуться ремонтні роботи.
На подальшому проміжку дороги перед перехрестям вулиці ОСОБА_4 із вул. Николаевский переулок в районі будинку № 19 так саме нанесена переривчаста лінія розмітки 1.2.
Однак, як стверджує позивач, не зважаючи на це, коли він вже майже закінчив перестроювання на середню, суміжну смугу руху проїзної частини, його автомобіль був зупинений інспектором поліції.
Позивач стверджує, що не вчинив жодних порушень Правил, з огляду не наступне.
Відповідно до пункту 8.21 Правил: Дорожні знаки застосовуються відповідно до цих Правил і повинні відповідати вимогам національного стандарту.
Таким національним стандартом є ДСТУ 4100:2014 «Знаки дорожні Загальні технічні умови. Правила застосування».
Згідно пункту 10.7.12 ДСТУ 4100:2014: «Знак 5.11 «Смуга для руху маршрутних транспортних засобів» потрібно застосовувати для позначення смуги, призначеної для руху тільки транспортних засобів, що рухаються за установленими маршрутами, якщо рух такою смугою здійснюється попутно загальному потоку транспортних засобів.
Знак 5.11 потрібно встановлювати над позначеною смугою. Допускається встановлювати знак 5.11 праворуч від дороги, якщо він позначає праву смугу.
Знак потрібно повторювати після кожного перехрестя протягом усієї ділянки дороги, де рух маршрутних транспортних засобів організовано відокремленою смугою».
Як стверджує позивач, після перехрестя ОСОБА_4 із вулицею Кишинівська є два перехрестя, а саме: із вулицею Державіна, за яким розташований буд. № 35, та далі за рухом із вулицею Николаевский провулок.
Як стверджує позивач, згідно вимог пункту 10.7.12 ДСТУ 4100:2014 дорожній знак 5.11 мав би бути встановлений вже після першого перехрестя із вул. Державіна.
Однак такий знак не повторюється після жодного із вказаних перехресть.
Тобто, на ділянку дороги після першого по ходу руху перехрестя із вулицею Державіна, за яким знаходиться буд. № 35, дія знаку 5.11 не поширюється, оскільки він, згідно пункту 10.7.12 ДСТУ 4100:2014, вже втратив свою дію, тому, що не був повторений після перехрестя.
Окрім цього, позивач зазначає, що після зупинки його автомобілем співробітником поліції, останній пояснив причину зупинки тим, що позивач здійснив рух по смузі, призначеній для руху маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.11, чим порушив пункт 17.1. Правил.
Як стверджує позивач, оскаржувана постанова винесена не у його присутності.
Зокрема, після того, як інспектор взяв документи позивача, він пішов оформляти документи до свого автомобіля. Через певний час з машини вийшов інший поліцейський, який повідомив, що ним вже винесена постанова, серія ЕАА № 355597 від 10.04.2018 про накладення адміністративного стягнення, передбаченого частиною 3 статті 122 КУпАП, із прийнятим по справі рішенням про адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 510 грн. (пункт 8).
При цьому, позивач стверджує, що будь-якого розгляду справи, заслуховування пояснень позивача, інспектор запропонував позивачу поставити підпис про отримання копії постанови.
Позивач вважає, що оскаржувана ним постанова не відображає дійсних обставин справи, винесена з порушенням вимог чинного законодавства щодо процедури її складення, є незаконною, а тому підлягає скасуванню.
Як стверджує позивач, постанова складалася інспектором без врахування моїх зауважень, пояснень та конкретної дорожньої обстановки, скупчення і потоку інших автомобілів та інтенсивності їх руху.
Позивач стверджує, що у даному випадку був порушений вищезазначений порядок розгляду справи до винесення постанови, а саме: не розяснені права, не надана можливість скористатись наявними правами особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, ознайомитись з існуючими по справі доказами та не були розглянуті заяви та пояснення особи, відносно якої розглядається справа. Розписка про розяснення прав також повинна була бути відібрана з початку розгляду справи. Ніде не вказано, що правопорушник ознайомлений з правами та обовязками. У разі відмови у наданні такої розписки інспектор повинен був зазначити про розяснення прав та відмови до винесення постанови.
Як стверджує позивач, розяснивши права та повідомивши про те, яка справа розглядається інспектор повинен був зясувати чи є клопотання та розглянути їх, оголосити про існуючи докази, наявність свідків, відеозапис якщо такі докази є, заслухати пояснення і лише після цього повідомляти про закінчення розгляду справи та виносити постанову, про що повідомити особу, яка притягується до адміністративної відповідальності.
Окрім того, позивач надав відео файл, який оглянутий судом у судовому засіданні.
10.04.2018 року о 09.44 год. інспектором УПП в Одеській області 2 батальйону 4 роти ОСОБА_2 складено постанову серії ЕАА № 355597 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, за частиною 3 статті 122 КУпАП у відношенні ОСОБА_1
Зокрема, інспектором під час несення служби помічено, що ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом Korando, державний номерний знак НОМЕР_1, о 09.42 год. на автодорозі Одеса, Південна дорога, 35, здійснив рух по смузі призначеній для руху маршрутних транспортних засобів, чим порушив п. 17.1 Правил.
Як стверджує представник УПП в Одеській області, згідно із п.п. 17.1, 17.2 Правил на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8, або 5.11 забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів на цій самій смузі. Спеціально виділена смуга, позначена знаком 5.8 «ОСОБА_4 зі смугою для руху маршрутних транспортних засобів» або 5.11. «Смуга для руху маршрутних транспортних засобів» і/або суцільною лінією 1.2 дорожньої розмітки, призначена для руху лише маршрутних транспортних засобів, рух інших транспортних засобів цією смугою і виїзд на цю смугу для посадки або висадки пасажирів (завантаження/вивантаження вантажу) заборонено.
У місцях, де смуга для руху маршрутних транспортних засобів виділяється від основної проїзної частини переривчастою лінією розмітки (1.5), водіям інших транспортних засобів можна виїжджати на цю смугу для посадки і висадки пасажирів біля правого краю проїзної частини, а також поворотів ліворуч або праворуч у дозволених випадках.
В даному випадку, як стверджує представник УПП в Одеській області, на перехресті вул. ОСОБА_4 дорога та вул. Кишинівська, встановлений дорожній знак 5.11 «Смуга для руху маршрутних транспортних засобів», при цьому впродовж всієї вулиці нанесена відповідна дорожня розмітка 1.2, що також позначає смугу руху лише маршрутних транспортних засобів.
Як стверджує представник УПП в Одеській області, під час зупинки ОСОБА_1 пояснив інспектору, що їхав смугою руху маршрутних транспортних засобів, оскільки поспішав в судове засідання, що зафіксовано камерою інспектора.
Як надалі стверджує представник УПП в Одеській області складення оскаржуваної постанови у спрощеному порядку передбачено діючим законодавством, отже жодного порушення прав ОСОБА_1 інспектором допущено не було.
НАЦІОНАЛЬНЕ ЗАКОНОДАВСТВО:
Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням ;an=21">Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Згідно з частиною 5 статті 14 Закону України "Про дорожній рух" учасникам дорожнього руху ставиться в обов'язок знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Статтею 31 Закону України "Про Національну поліцію" зазначено, що поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
Згідно ч. 1ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію", поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України "Про дорожній рух" визначається Правилами дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. N 1306 (із змінами та доповненнями).
Згідно п. 1.1. Правил, ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Як встановлено у п. 2.4 "а" Правил на вимогу працівника міліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред'явити для перевірки документи, зазначені в п. 2.1.
У зв'язку з прийняттям Закону України "Про національну поліцію" повноваження працівників міліції передані поліцейським.
Законом України від 14 липня 2015 року N 596-VII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху" ст. 258 КУпАП було доповнено новою частиною, якою розширено перелік випадків, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення.
Так, відповідно ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Згідно зі ;an=986226">ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення про порушення правил дорожнього руху (ч. 3 ст. 122 КУпАП).
Відповідно до ст. 251 КУпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
У відповідності до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.
Частиною 5 ст. 258 КУпАП передбачено, що якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.
Аналогічні за змістом приписи містяться в Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженій Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року N 1395.
При цьому, у відповідності до п. 2 розділу III Інструкції постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП, ухвалюється на місці вчинення адміністративного правопорушення.
У статті 276 КУпАП визначено місце розгляду справи про адміністративне правопорушення. Справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.
Відповідно до п. 8.1 Правил регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.
П.п. 17.1, 17.2 Правил на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8, або 5.11 забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів на цій самій смузі.
Спеціально виділена смуга, позначена знаком 5.8 «ОСОБА_4 зі смугою для руху маршрутних транспортних засобів» або 5.11. «Смуга для руху маршрутних транспортних засобів»
1.2 (широка суцільна лінія) - позначає край проїзної частини на автомагістралях або межі смуги для руху маршрутних транспортних засобів. У місцях, де на смугу маршрутних транспортних засобів дозволено заїзд іншим транспортним засобам, ця лінія може бути переривчастою.
Пункт 8.21 Правил: Дорожні знаки застосовуються відповідно до цих Правил і повинні відповідати вимогам національного стандарту.
ДСТУ 4100:2014 «Знаки дорожні Загальні технічні умови. Правила застосування».
Пункт 10.7.12 ДСТУ 4100:2014: «Знак 5.11 «Смуга для руху маршрутних транспортних засобів» потрібно застосовувати для позначення смуги, призначеної для руху тільки транспортних засобів, що рухаються за установленими маршрутами, якщо рух такою смугою здійснюється попутно загальному потоку транспортних засобів.
Знак 5.11 потрібно встановлювати над позначеною смугою. Допускається встановлювати знак 5.11 праворуч від дороги, якщо він позначає праву смугу.
Знак потрібно повторювати після кожного перехрестя протягом усієї ділянки дороги, де рух маршрутних транспортних засобів організовано відокремленою смугою».
Згідно ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У відповідності до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.
Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.
При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.
Частиною 2 ст. 2 цього Кодексу передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.
У п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження
П.1 ч.1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.
Ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.
ОЦІНКА ТА ВИСНОВКИ СУДУ:
Зафіксований на відео файлі, що наданий органом поліції, рух автомобіля Korando, державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1 відбувається частково, наполовину, на смузі руху 5.11. «Смуга для руху маршрутних транспортних засобів» по вул. Південа дорога, між двома перехрестями, першим перехрестям з вул. Державіна, та другим перехрестям з вул. Николаевский провулок в районі будинку № 19. Фактично зафіксований камерою патрульного рух автомобіля за маршрутним транспортним засобом приблизно (орієнтовно) за 15-20 метрів до другого перехрестя з вул. Николаевский провулок, де саме і був зупинений автомобіль позивача.
Зона дії дорожнього знаку 5.11. «Смуга для руху маршрутних транспортних засобів» розпочинається від перехрестя вул. ОСОБА_4 дорога вул. Кишинівська, і закінчує свою дію на першому перехресті з вул. Державіна.
Органами державної влади не забезпечено дотримання процедури, яка є чітко виписаною та є зрозумілою для пересічного громадянина держави у пункті 10.7.12 ДСТУ 4100:2014: «Знак 5.11 «Смуга для руху маршрутних транспортних засобів».
Зокрема, законодавцем зазначено, що цей саме знак потрібно застосовувати для позначення смуги, призначеної для руху тільки транспортних засобів, що рухаються за установленими маршрутами, якщо рух такою смугою здійснюється попутно загальному потоку транспортних засобів. Знак 5.11 потрібно встановлювати над позначеною смугою. Допускається встановлювати знак 5.11 праворуч від дороги, якщо він позначає праву смугу.
Знак потрібно повторювати після кожного перехрестя протягом усієї ділянки дороги, де рух маршрутних транспортних засобів організовано відокремленою смугою».
Більш того, суд переконаний в тому, що державою не забезпечено виконання припису пункту 8.21 Правил, дорожні знаки розміщуються таким чином, щоб інформацію, яку вони передають, могли сприймати саме ті учасники руху, для яких вона призначена.
Пунктом 8.4 Правил передбачено, що дорожні знаки поділяються на групи.
Зокрема, заборонені знаки, вони запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.
Отже, на переконання суду, відсутність повторення знаку 5.11 одразу після першого перехрестя вул. ОСОБА_4 дорога та вул. Державіна, не запроваджує обмеження (заборони) руху інших транспортних засобів у крайній правій смузі.
Саме держава є відповідальною за розміщення дорожніх знаків.
Пунктом 8.5-1 Правил встановлено, що дорожня розмітка застосовується відповідно до цих Правил і повинна відповідати вимогам національного стандарту.
Перегляд наданого відео файлу сторонами, дозволяє суду дійти висновку, що смуга для руху маршрутних транспортних засобів позначена дорожньою розміткою 1.2.
Разом із тим, відповідно до приписів речення 3 пункту 1 розділу 34 Правил: «Жовтий колір мають лінії 1.4, 1.10.1, 1.10.2, 1.17, а також лінія 1.2., якщо нею позначаються межі смуги для руху маршрутних транспортних засобів».
Тобто, горизонтальна розмітка 1.2. (широка суцільна лінія) повинна мати жовтий, колір, якщо нею позначаються межі смуги для руху маршрутних транспортних засобів.
Суд вважає, що держава, на цьому проміжку смуги, не забезпечила дотримання припису речення 3 пункту 1 розділу 34 Правил, тому лінія 1.2. білого кольору не може вважатися такою, що позначає межі смуги для руху маршрутних транспортних засобів.
Пунктом 17.2 Правил передбачено, що водій, який повертає праворуч на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, що відокремлена переривчастою лінією дорожньої розмітки, може виконувати поворот з цієї смуги. У таких місцях дозволяється також заїжджати на неї під час виїзду на дорогу і для посадки чи висадки пасажирів біля правого краю проїзної частини.
Саме відсутність продовження дії знаку 5.11, малювання лінії 1.2 білим кольором і підтверджує наданий позивачем відео файл, який оглянутий судом у судовому засіданні.
Субєкт владних повноважень не надав суду переконливих доказів на спростування твердження позивача, що останній мав намір здійснити поворот на другому перехресті вул. ОСОБА_4 дорога - провул. Николаевский, і який, на переконання суду, з урахуванням пререривчастої лінії, дозволено здійснювати саме в цьому місці.
Не надано переконливих доказів того факту, що знак 5.11 продовжив свою дію після першого перехрестя вул. ОСОБА_4 дорога з вул. Державіна.
Відтак, ОСОБА_5 державою інкриміновано правопорушення, яке не є чітким та зрозумілим, не є однозначними дії держави, зокрема, в обовязку чіткого врегулювання дорожнього руху.
В звязку із цим суд повторює, що в абз. 5 преамбули до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 р. говориться про спільну спадщину верховенства права європейських держав, тобто проголошується принцип верховенства права на міждержавному рівні. Принцип верховенства права відображений у преамбулі Договору про Європейський Союз, де вказано про «відданість принципам свободи, демократії, верховенства права», а також у ст. 2, у якій зазначається, що Європейський Союз засновано на цінностях поваги до людської гідності, свободи, демократії, рівності, верховенства права та поваги до прав людини, зокрема осіб, які належать до меншин.
У преамбулі Хартії основних прав Європейського Союзу вказано, що підвалинами Європейського Союзу є принципи демократії та верховенства права
Складові частини цього принципу, зокрема й визнання зрозумілості та чіткості норм права як безпосереднього елемента принципу верховенства права (або його складника правової визначеності), можна віднайти в інших документах, а також у прецедентному праві рішеннях Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі держави члени Ради Європи, які ратифікували Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод
На переконання суду, це означає, що для досягнення довіри до судової системи держава повинна складати тексти законів так, щоб вони були доступними. Закон має бути сформульований досить точно, щоб людина могла регулювати свою поведінку.
Принцип правової визначеності передбачає, що норми права повинні бути зрозумілими й точними, а також спрямованими на забезпечення постійної прогнозованості ситуацій і правових відносин.
Парламент не повинен мати можливості блокувати основоположні права шляхом прийняття двозначних законів
Формальні вимоги до мови закону, серед яких зрозумілість (доступність), чіткість (точність, недвозначність) правових норм, також визнано в контексті складника правової визначеності як елемента принципу верховенства права. Недотримання вказаних вимог у національних законах часто порушує основоположні права й свободи людини, що розглядається Європейським судом із прав людини.
У його рішеннях чітко підкреслюється необхідність дотримання державами розглядуваних вимог до закону, що є одним з аспектів правової визначеності.
У одному зі своїх рішень Європейський суд із прав людини (далі ЄСПЛ) підкреслює, що рівень точності, яка вимагається від національного законодавства (що все одно не може передбачити кожен конкретний випадок), значною мірою залежить від змісту оспорюваного закону, сфери, яку він призначений охоплювати.
У звязку із цим суд повторює, що саме кримінальний закон має володіти найвищим рівнем зрозумілості й чіткості, оскільки він поширюється на всіх осіб, а наслідки за вчинення передбачених ним кримінальних правопорушень є найбільш суттєвими, мають найбільший ступінь обмеження прав і свобод людини.
У Рішенні ЄСПЛ у справі «Салов проти України» однією з вимог заявника було те, що п. 2 ст. 127 Кримінального кодексу України (1960 р.) не може бути застосований до його дій, оскільки зазначене положення сформульовано настільки нечітко, що він не міг передбачати, що за цей вчинок його можуть позбавити волі. На думку заявника, його дії підпадали під ст. 186-2 Кодексу про адміністративні правопорушення, тому його не можна було карати за поширення інформації (п. 103).
У звязку із цим ЄСПЛ у рішенні зауважує, що однією з вимог, яка постає з вислову «передбачений законом», є передбачуваність відповідних заходів.
Та чи інша норма не може вважатися «законом», якщо її не сформульовано з достатньою чіткістю, щоб громадянин міг регулювати свою поведінку: він повинен мати можливість (за необхідності й за належної правової допомоги) передбачити наслідки, до яких може призвести певна дія.
Також у Рішенні ЄСПЛ у справі «Салов проти України» підкреслюється, що рівень передбачуваності значною мірою залежить від змісту заходу, сфери, яку він має охопити, а також кількості й статусу тих, до кого він застосовується (п. 108).
Хоча суд, врахувавши свою практику щодо вимог чіткості та передбачуваності закону, у цій частині відмовив у задоволенні вимоги заявника, він вказав на неспівмірність призначеного покарання вчиненим діям: рішення засудити заявника за обговорення інформації, що містилась у підробленому екземплярі газети, про смерть президента ОСОБА_6 було явно неспівмірним переслідуваній законній меті (п. 116).
У Рішенні в справі «Мюллер та інші проти Швейцарії» ЄСПЛ визнав справедливим рішення національного суду про визнання заявника винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 204 Кримінального кодексу Швейцарії про непристойні публікації, та призначення йому покарання, оскільки його дії відповідали вислову «передбачені законом» у сенсі п. 2 ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Водночас ЄСПЛ нагадав, що «багато законів неминуче виражені термінами, які більшою чи меншою мірою є неясними».
Щодо цього рішення суд визнав, що мали місце відповідні рішення суду про «публікації» «непристойних речей», які доповнили положення ст. 204 Кримінального кодексу Швейцарії. У Рішенні ЄСПЛ в справі «S.W. проти Сполученого Королівства» наведено схожий підхід до проблеми зрозумілості кримінального закону громадянами.
Так, у п. 35 цього рішення говориться: «Стаття 7 не обмежується забороною застосування зворотної сили в кримінальному праві на шкоду обвинуваченому: вона також, у ширшому сенсі, говорить про інші принципи кримінального права nullum crimen, nulla poena sine lege, а також принцип, згідно з яким кримінальний закон не повинен тлумачитись розширено на шкоду обвинуваченому, наприклад за аналогією. Із цих принципів постає, що будь-який злочин має бути чітко визначеним у законі, причому необхідно, щоб кожен міг зрозуміти з тексту відповідної статті у разі необхідності за допомогою тлумачення, наданого їй судами, яка дія або бездіяльність тягне за собою кримінальну відповідальність».
Отже, ОСОБА_1 притягнутий до відповідальності за порушення правил дорожнього руху, який не врегульований державою відповідно до вищенаведених приписів національного законодавства.
Крім того, суд переконаний, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення патрульним поліцейським, з урахуванням того, що ОСОБА_1 своєї вини в інкримінованому йому адміністративному правопорушенні не визнавав, допущено порушення частини 5 ст. 258 КУпАП якою законодавцем визначено, що у тому випадку, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу.
Доказів того, що був складений протокол про адміністративне правопорушення суду не надано.
Таким чином, оскаржувана постанова прийнята з недотриманням процедури з застосуванням закону, який не підтвердив свою дію на зону руху автомобіля позивача, і тому ця сама постанова є протиправною, і на переконання суду не може залишатись у силі.
Отже постанова підлягає скасуванню.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до припису ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивач звільнений законом від сплати судового збору.
Таким чином, з Управління патрульної поліції Одеської області Департаменту патрульної поліції за рахунок бюджетних асигнувань слід стягнути судовий збір в сумі 704,80 грн. на користь держави.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 139, 241, 257-262, 293-295 КАС України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1, -задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕАА № 355597 від 10 квітня 2018 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену інспектором УПП в Одеській області за частиною 3 статті 122 КУпАП у вигляді штрафу у сумі 510 грн.
Закрити провадження по справі за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Стягнути з Управління патрульної поліції Одеської області Департаменту патрульної поліції (м. Одеса, вул. Ак. Корольова, 5) за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір в сумі 704,80 грн.
Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Комінтернівський районний суд Одеської області.

Повний текст судового рішення буде виготовлений 22 червня 2018 року.

Суддя В.К. Барвенко