Справа № 369/2624/18
Суддя: Пінкевич Н. С.
Дата ухвалення: 2018-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 369/2624/18
Провадження № 2-а/369/148/18
РІШЕННЯ

Іменем України

23.05.2018 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

при секретарі Водала А.Ю.,

за участі позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора роти № 10 батальйону № 3 Плигань Миколи Олександровича, Управління патрульної поліції в м. Києві про визнання дій незаконними та скасування постанови,

встановив:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Інспектора роти № 10 батальйону № 3 Плигань Миколи Олександровича, Управління патрульної поліції в м. Києві про визнання дій незаконними та скасування постанови.

Позивач зазначав, що 04 березня 2018 року 10:39 стосовно позивача було складено постанову про адміністративне правопорушення № 237710 за порушення правил дорожнього руху.

Вказав, що перед перехрестям вулиць Мельникова - Деревлянська, ОСОБА_4 стало зле, тому вона попросила позивача зупинитись. Повернувши з вулиці Мельникова на Деревлянську проїхавши 20-30 метрів від перехрестя ОСОБА_1 зробив вимушену зупинку для висадки пасажира ОСОБА_4 включивши при цьому аварійну світлову сигналізацію. Після висадки пасажира позивач розпочав рух, пропустив екіпаж патрульної поліції, який припаркувався за авто, водій якого негайно від'їхав, коли водій-інспектор вийшов з авто. Потім водій-інспектор примусив позивача зупинитись перед авто патрульної поліції.

Із зазначеною постановою позивач не погоджується, оскільки остання не відображає дійсних обставин справи, винесена з грубим порушенням вимог чинного законодавства щодо процедури складання, є незаконною, порушує його права, а тому підлягає скасуванню..

Посилаючись на викладене, позивач просив суд визнати протиправною та скасувати постанову № 237710 від 04.03.2018 року.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні позовній заяві, просив задовольнити позов в повному обсязі.

До судового засідання відповідачі не з'явилися, про дату час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомили.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_4. пояснила, що 04 березня 2018 року їй дійсно стало погано, та вона попросила ОСОБА_1 зупинитися, після чого під'їхали працівники поліції та склали постанову на водія.

Судом встановлено, що згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ВР №237710 від 04.03.2018 року позивача ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП та притягнено до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.

При дослідженні постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ВР №237710 від 04.03.2018 року щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення судом встановлено порушення вимог КУпАП.

Відповідно до ст. 289 КУпАП, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску строку оскарження постанови про адміністративне стягнення з поважних причин за заявою особи, щодо якої винесено постанову може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Оскаржувана постанова була винесена 04.03.2018 року, позовна заява зареєстрована канцелярією суду 12.03.2018 року, а тому строк звернення до суду позивачем пропущено не було.

У відповідності до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Стаття 251 КУпАП передбачає, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису. Таким чином протокол, на рівні з поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, показаннями свідків, є одним із засобів встановлення фактичних даних на основі яких орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Виходячи із норм викладених в ст. 77 КАС України встановлено, що за загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона. При розгляді справи щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод та інтересів.

ОСОБА_1 обґрунтовуючи протиправність оскаржуваної постанови, в позовній заяві зазначає, що він здійснив вимушену зупинку свого автомобіля на тому місці у зв'язку з поганим самопочуття пасажира, не прибрання доріг від снігових заметів. Включив аварійну світлову сигналізацію він не залишав транспортний засіб, жодних перешкод іншим водіям не створював.

У розумінні пункту 1.10 Правил дорожнього руху вимушена зупинка це припинення руху транспортного засобу через його технічну несправність чи небезпеку, яка спричинена вантажем, який перевозиться, станом учасника дорожнього руху, появою перешкоди для руху.

Згідно пункту 15.14 Правил дорожнього руху, у разі вимушеної зупинки в місці, де зупинку заборонено, водій повинен вжити всіх заходів, щоб прибрати транспортний засіб, а за неможливості це зробити - діяти згідно з вимогами пунктів 9.9-9.11 цих Правил (ввімкнути аварійну світлову сигналізацію (п. 9.9), разом з увімкненням аварійної світлової сигналізації слід установити знак аварійної зупинки або миготливий червоний ліхтар на відстані, що забезпечує безпеку дорожнього руху, але не ближче 20 м до транспортного засобу в населених пунктах і 40 м поза ними (п.9.10).

На підтвердження вищевказаних обставин, позивач надав суду фото, виписки з історії хвороби ОСОБА_4. Також дані обставини підвтердив допитаний в судовому засіданні свідок. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 здійсним вимушену зупинку, дотримавшись при цьому Правил дорожнього руху. В матеріалах справи відсутні докази на спростування вищевказаних висновків.

Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до обґрунтованого висновку про задоволення позову, оскільки доказів правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП відповідачем суду не надано, а судом не здобуто.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 280, 289 КУпАП та ст.ст. 2, 6, 77, 78, 90, 242, 243, 244, 245, 246, 257-263 КАС України, п. 10 ч. 1 Розділу VІІ Перехідних положень КАС України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03.10.2017 р., суд

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати незаконною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ВР № 237710 від 04.03.2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, за ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Копію рішення направити відповідачу для відома.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного адміністративного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 01 червня 2018 року.

Суддя Н.С. Пінкевич