Справа № 813/3181/17
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2018-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2018 рокуЛьвів№ 876/2676/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Гуляка В.В., Макарика В.Я.,

за участю секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2018 року, ухвалене суддею Карп»як О.О. у м.Львові о 12:17, повний текст якого складений 07 березня 2018 року, у справі №813/3181/17 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю з транспортного будівництва у західному регіоні фірма "Західтрансбуд" до Головного управління ДФС у Львівській області про скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

14 вересня 2017 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю з транспортного будівництва у західному регіоні фірма "Західтрансбуд" звернувся до суду із позовом до відповідача Головного управління ДФС у Львівській області, у якому просив визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення-рішення №, №, №, № від 29.08.2017.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що в ході документальної планової виїзної перевірки ТзОВ з транспортного будівництва у західному регіоні фірма "Західтрансбуд" з питань дотримання вимог податкового, валютного законодавства, єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 по 31.03.2017 податковим органом зроблено необґрунтовані висновки про порушення податкового законодавства, про що складено акт. На думку позивача, прийняті на підставі цього акта спірні податкові повідомлення-рішення є такими, що суперечать вимогам чинного законодавства.

На час здійснення спірних господарських операцій позивач та його контрагенти були зареєстрованими в установленому законом порядку як субєкти господарювання та платники податку. Позивач вказує, що належно оформлені первинні документи на підтвердження здійснення господарських операцій між товариством та його контрагентами, які містять для цілей оподаткування всі відомості про зміст та обсяг спірних операцій, були надані відповідачу при проведені перевірки та є достатньою законною підставою для відображення в бухгалтерському та податковому обліку підприємства операцій з отримання товарів та послуг.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2018 року позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення - рішення від 29.08.2017 №, від 29.08.2017 №, від 29.08.2017 №. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення від 29.08.2017 № в частині зменшення суми від"ємного значення об"єкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 972600,79 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що під час розгляду адміністративної справи не наведено об'єктивних доводів щодо наявності в діях позивача ознак неправомірності, доказів фіктивності (безтоварності) господарських операцій, не надано доказів узгодженості дій позивача з недобросовісними платниками податків (постачальниками) з метою незаконного отримання податкової вигоди, як і не доведено правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 29.08.2017 №, від 29.08.2017 №, від 29.08.2017 №.

Водночас щодо оскаржуваного податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1, яким зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі: 955 548 грн по декларації № НОМЕР_2 (звітний період грудень 2015 року), 196 520 грн по декларації № НОМЕР_3 (звітний період- березень 2017 року), позивач не заперечує проти доводів відповідача про наявність кредиторська заборгованість перед ТОВ «Брокбудкепітал» в сумі 139 381,21 грн, яка виникла з 25 січня 2014 року згідно договору переуступки боргу від 24 січня 2014 року, та перед ТОВ «Мостнафта» в сумі 40 086 грн., яка виникла в період з 6 січня 2014 року. Позивач помилково не включив до складу рядка 2240 Звіту про фінансові результати « Інші доходи» за 2015 рік суму заборгованості з терміном позовної давності, що минув в сумі 139381,21 грн (по операціях з ТОВ "Брокбудкепітал" та 40086 грн (по операціях з ТОВ "Мостнафта"), всього в сумі 179467,21 грн, а не як вказано у рішенні 196520 грн. Відповідач не зміг надати обгрунтованих пояснень нарахування суми 196520 грн.

Відтак, оскільки оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням від 29.08.2017 року № відповідач зменшив суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 955 548 грн. та 196 520 грн, що пов'язано з оцінкою господарської діяльності позивача не тільки з ТОВ «Брокбудкепітал» та ТОВ «Мостнафта», а також з іншими контрагентами: ТОВ «Корес ЛТД», ТОВ «Ісіда Груп», ТОВ «Тонбудпроект», ТОВ «Ідеал Інвест», Концерн «Містшляхбуд», ТОВ «Вейсес» за період з 1 квітня 2014 року по 31 березня року, вказане рішення підлягає скасуванню в частині зменшення суми від"ємного значення об"єкта оподаткування податком на прибуток в сумі 972600,79 грн (в сумі 955548 грн по декларації № від 03.03.2016, та в сумі 179467,21 грн по декларації № від 05.05.2017).

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване судове рішення в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, зокрема, зазначає, що судом не враховано, що до перевірки не представлено документів на підтвердження переміщення товару по вказаних контрагентах, в тому числі товаро-транспортних накладних. Із предявлених документів неможливо встановити, яким способом позивач отримував товар, в якому пункті здійснювалось навантаження товару, яким транспортом відбувалось перевезення, хто був перевізником товару, ким приймався та кому передавався товар (шлях руху товару), не представлено документів на підтвердження повноважень здійснення господарських операцій будь-якій особі в інтересах ТзОВ з транспортного будівництва у західному регіоні фірма «Західтрансбуд» на отримання такою особою товарів, зазначених у видаткових накладних.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV (далі Закон №996-XIV) визначено, що господарська операція це дія або подія, що викликає зміни у структурі активів і зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Згідно із положеннями ч.ч. 1, 2, 3 ст.9 вказаного Закону бухгалтерський облік полягає, зокрема, у складанні та прийнятті до обліку первинних документів, які фіксують факти здійснення господарських операцій, складенні на їх підставі зведених облікових документів, систематизація інформації первинних документів на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні містити встановлені обов'язкові реквізити.

Порядок створення, прийняття і відображення в бухгалтерському обліку первинних документів встановлено Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, яке затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за №168/704 (далі Положення №88).

В розумінні п.2.1 Положення № 88 первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

З огляду на викладене аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону № 996-ХІV, яка кореспондує п. 2.4 Положення №88, первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Як наслідок, господарські операції повинні підтверджуватися належними первинними документами і лише ті документи, які відповідають зазначеним вище вимогам, можуть бути визнані допустимими засобами доказування відповідної господарської операції.

Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що Товариство з обмеженою відповідальністю з транспортного будівництва у західному регіоні фірма "Західтрансбуд" знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Мельника,8, взято на облік в контролюючих органах 05.08.1999 за №00505336, станом на 03.08.2017 перебуває на обліку в Залізничній ОДПІ (Франківське відділення) ГУ ДФС у Львівській області, .

В період з 14.06.2017 по 12.07.2017 працівниками ГУ ДФС у Львівській області на підставі направлень, виданих Головним управління ДФС у Львівській області, від 14 червня 2017 року № 4060, № 4061, № 4062, № 4063, № 4064, відповідно до підпункту пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20; пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75; ст. 77; п. 82.1 ст. 82 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року № 2755-VІ (із змінами та доповненнями), плану-графіка проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків за II квартал 2017 року, на підставі наказу ГУ ДФС у Львівській області від 02.06.2017 № 2166, проведена планова виїзна документальна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю з транспортного будівництва у Західному регіоні фірма «Західтрансбуд» (далі - ТзОВ «Західтрансбуд») з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 1 січня 2014 року по 31 березня 2017 року, валютного законодавства за період з 1 січня 2014 року по 31 березня 2017 року, з питань єдиного внеску на загальнообов»язкове державне соціальне страхування за період з 1 січня 2014 року по 31 березня 2017 року.

Проведеною перевіркою встановлено порушення позивачем вимог:

1. пп. 14.1.191 п. 14.1 ст. 14, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 135.1 ст. 135 ПК України, що спричинило:

- завищення від»ємного значення об»єкту оподаткування податком на прибуток за 2015 рік в сумі 955 548 грн;

-заниження податку на прибуток за 2016 рік в сумі 32418 грн;

-завищення від»ємного значення об»єкту оподаткування податком на прибуток 2017 рік в сумі 196 520 грн;

2. п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.4 ст. 200 ПК України, що спричинило:

-завищення від'ємного значення, яке зараховане у зменшення суми податкового боргу з податку на додану вартість, на загальну суму 281718 грн, в тому числі за червень 2015 року на 158660 грн, липень 2015 року на 123058 грн;

-заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету, на загальну суму 935986 грн, в тому числі за квітень 2015 року на 49000 грн, червень 2015 року на 198544 грн, липень 2015 року на 60476 грн, жовтень 2015 року на 50018 грн, грудень 2015 року на 76500 грн, грудень 2016 року на 501448 грн;

3. пп. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 ст. 18, п. 54.2 ст. 54, ст. 127, пп. 168.1.1, пп. 168.1.2 п.168.1 ст. 168, пп. «а» п. 176.2 ст. 176 ПК України в частині недоплати (перерахування) податку на доходи фізичних осіб до бюджету в сумі 5619,63 грн;

4. ст. 168, п. 161 підрозділу 10 Розділу XX п.171.1 ст. 171, абз. «а» п. 176.2 ст.176 ПК України в сумі 382,55 грн;

5. ст. 51, п. 176.2 «б» ст. 176 ПК України в частині не повного відображення зарахованих та виплачених доходів приватним підприємцям за перевіряємий період;

6. проведення фінансових операцій, які підпадають під ознаки, визначені «Положенням про порядок організації роботи органів ДФС при виявленні фінансових операцій, які можуть бути пов»язані з легалізацією доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення», затвердженим наказом ДФС України від 01.04.2015;

7.проведення операцій, які можуть бути пов'язані із розкраданням бюджетних (державних) коштів на загальну суму 449 968,86 грн, з імовірною їх подальшою легалізацією, внаслідок укладання договорів із СГД з ознаками фіктивності (ПП «Компанія Фотоніка»,ТзОВ «КОРЕС ЛТД»), про складено акт 02.08.2017 №1145/13-01-14-01/30478068 (а.с.19-150).

На підставі акту перевірки податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення:

- № НОМЕР_4 від 29.08.2017, яким позивачу збільшено суму грошового зобов»язання з податку на додану вартість на суму - 1 403 979 грн (а.с.16);

- № від 29.08.2017, яким позивачу зменшено суму від»ємного значення об»єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі: 955 548 грн по декларації № НОМЕР_2 (звітний період - грудень 2015 року), 196 520 грн по декларації № НОМЕР_3 (звітний період - березень 2017 року) (а.с.15);

- № від 29.08.2017, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції на суму - 352147,5 грн (сума завищення від»ємного значення - 281718 грн, штрафні санкції (штраф) - 70429,50 грн) (а.с.13);

- № від 29.08.2017, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на суму - 40 522, 50 грн (а.с.17).

Позивач, вважаючи податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області №, №, №, № від 29.08.2017 протиправними, звернувся до суду з вимогою про їх скасування.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

В розумінні пп. 14.1.36 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі ПК України) господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Під господарською діяльністю у Господарському кодексі України (стаття 3) розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Обов'язковими ознаками господарської діяльності (згідно наведених приписів ГК України та ПК України) є здійснення її суб'єктами господарювання у сфері суспільного виробництва; вона спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг; результати зазначеної діяльності - продукція, роботи чи послуги - мають вартісний характер і цінове вираження.

Господарська діяльність здійснюється у загальній економічній сфері, а тому має суто економічні властивості, що неможливе без вартісної оцінки і взаємооцінки, еквівалентності обміну, відповідних обчислень і розрахунків. Тому така ознака результатів господарської діяльності, як цінова визначеність, наявна в абсолютній більшості випадків, хоча в некомерційній господарській діяльності можливе безкоштовне надання результатів останньої. (При цьому, сформульоване в ГК України визначення господарської діяльності є загальним і має застосовуватися в усіх випадках, а визначення, наведене в ПК України, - лише у сфері дії цього Закону з урахуванням загального визначення).

Оціюючи податкові наслідки господарських операцій слід перевіряти дійсний рух активів у процесі виконання операцій та встановити зв'язок складених первинних документів з реальними фактами господарської діяльності.

Про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про наявність таких обставин:

- неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності;

- відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів;

- облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням права на податковий кредит або бюджетне відшкодування, якщо для даного виду діяльності також потрібне здійснення і облік інших господарських операцій;

- здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку;

- відсутність первинних документів обліку.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обовязкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Згідно п. 44.1 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України, витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

У статті 198 Податкового кодексу України встановлено підстави, за яких у платника ПДВ виникає право на податковий кредит; визначено умови, дату, час та порядок його формування; визначено права і обов'язки платників податку в цій сфері податкових правовідносин; підстави, що унеможливлюють віднесення сплаченого (нарахованого) податку до податкового кредиту.

Зокрема, згідно із пунктом 198.1 цієї статті право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п.198.3 цієї ж статті, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку, зокрема, з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (абзац.1 п.198.6 ст.198 ПК України).

Пунктом 185.1 статті 185 ПК України визначено, що об'єктом оподаткування є операції платників податку, зокрема з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Таким чином, аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. Визначальним фактором для формування податкового кредиту платником податку на додану вартість є подальше використання таких товарів (основних фондів) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи - платника податку.

Податкова вигода може визнаватись необґрунтованою, зокрема, якщо для цілей оподаткування враховані операції не у відповідності з їх дійсною економічною метою чи враховані операції не обумовлені розумними економічними чи іншими причинами (метою ділового характеру).

Водночас відповідно до пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

В розумінні п.135.1 ст.135 ПК України, базою оподаткування є грошове вираження об'єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Відповідно до п.137.1 ст. 137 ПК України податок нараховується платником самостійно за ставкою, визначеною ст.136 цього Кодексу, від бази оподаткування, визначеної згідно зі статтею 135 цього Кодексу.

Так, згідно з п.138.2 ст.138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому, відповідно до пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для формування податкового кредиту та валових витрат мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності (ч.3 ст. 90 КАС України).

В межах спірних правовідносин дослідженню підлягають обставини щодо правомірності формування позивачем відповідних сум валових витрат та податкового кредитку по взаємовідносинах із його контрагентами.

Так із наявних в матеріалах справи доказів судом встановлено, що між ТзОВ «Корес ЛТД» (продавець) та ТзОВ «Західтрансбуд» (продавець) укладено договір б/н від 29.09.2014, відповідно до умов якого Продавець зобов»язується передати покупцю будівельні матеріали, а покупець зобов»язується прийняти та сплатити її вартість на умовах викладених у договорі. Готова продукція відвантажується продавцем покупцю партіями. Розмір, величина партій визначаються за взаємною домовленістю сторін згідно накладних, актів приймання-передачі та інших документів. До перевірки подано копію вказаного договору та видаткової накладної на поставку будівельних матеріалів.В акті перевірки підтверджено відображення вказаних операцій в бухгалтерському обліку та оплату за товар.

Висновки податкового органу по операціях з вказаним контрагентом грунтуються на таких доводах: відсутності товарно - тарнспортних накладних; не ідентифіковано особу, що підписала видаткову накладну; не подано документа, який би підтверджував повноваження на отримання товарно - матеріальних цінностей; відповідно до інформації у АІС "Податковий блок" щодо ТОВ "Корес ЛТД" свідоцтво платника ПДВ анульовано 29.04.2015, остання звітність з ПДВ подана за листопад 2015 року, наявність незначних трудових ресурсів у постачальника, основних фондів, виробничих активів, засобів для транспортування, навантаження та розвантаження, вказаних товарів згідно таких даних підприємство не придбавало.

Між позивачем (замовник) та ТОВ «Ісіда-Груп» (виконавець) укладено договір про надання послуг спецтехнікою №01/05/15 від 01.05.2015, за умовами якого виконавець зобов»язується надати послуги спецтехнікою на об»єкти замовника, а замовник-оплатити послуги виконавця. Замовник оплачує послуги на підставі акту (актів) про надання послуг, що підписується уповноваженими представниками сторін. До перевірки подано копію вказаного договору та актів здачі - приймання робіт (послуги дорожньої фрези, послуги автокраном). В акті перевірки підтверджено відображення вказаних операцій в бухгалтерському обліку.

Висновки податкового органу по операціях з вказаним контрагентом грунтуються на таких доводах: не ідентифіковано особу, що підписала акти; відповідно до інформації у АІС "Податковий блок" щодо ТОВ "Ісіда - Груп" свідоцтво платника ПДВ анульовано 16.10.2015, зареєстровано нове свідоцтво з 16.10.2015, остання звітність з ПДВ подана за квітень 2016 року, наявність незначних трудових ресурсів у постачальника, основних фондів, виробничих активів, засобів для транспортування, навантаження та розвантаження.

Між позивачем (покупець) та ТзОВ «Тонбудпроект» (продавець) укладено договір поставки №30/10 від 30.10.2015, за умовами якого постачальник зобов»язується поставити товар у власність покупцеві, а покупець зобов»язується прийняти товар та сплатити за нього на умовах договору. Загальна вартість товару, що поставляється за цим договором визначається видатковими накладними. До перевірки подано копію вказаного договору та видаткові накладні (придбання будівельних матреіалів).В акті перевірки підтверджено відображення вказаних операцій в бухгалтерському обліку.

Висновки податкового органу по операціях з вказаним контрагентом обґрунтовані відсутність товарно - тарнспортних накладних; не ідентифіковано особу, що підписала видаткову накладну; не подано документа на підтвердження повноважень на отримання ТМЦ; відповідно до інформації у АІС "Податковий блок" щодо ТОВ "Торнбудпроект" свідоцтво платника ПДВ анульовано 06.01.2016, остання звітність з ПДВ подана за грудень 2015 року, наявність незначних трудових ресурсів у постачальника, основних фондів, виробничих активів, засобів для транспортування, навантаження та розвантаження.

Між позивачем (покупець) та ТзОВ «Ідеал Інвест» (продавець) укладено договір №06/2015 від 22.06.2015, за умовами якого продавець зобов»язується передати покупцю будівельні матеріали, а покупець зобов»язується прийняти та сплатити її вартість на умовах викладених в цьому договорі. Розмір, величина партій визначаються за взаємною домовленістю сторін згідно накладних, актів приймання-передачі та інших документів. До перевірки подано копію вказаного договору та актів здачі - приймання робіт (послуги дорожньої фрези, послуги автокраном). В акті перевірки підтверджено відображення вказаних операцій в бухгалтерському обліку. До перевірки подано копію вказаного договору та видаткову накладну (придбання будівельних матеріалів). В акті перевірки підтверджено відображення вказаних операцій в бухгалтерському обліку.

Згідно висновків податкового органу по операціях з вказаним контрагентом відсутні товарно - транспортні накладні; не ідентифіковано особу, що підписала видаткову накладну; не подано документа на підтвердження повноважень на отримання ТМЦ; відповідно до інформації у АІС "Податковий блок" щодо ТОВ "Ідеал Інвест" свідоцтво платника ПДВ анульовано 29.04.2015, остання звітність з ПДВ подана за листопад 2015 року, узагальненої податкової інформації скерованої ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м.Києві від 10.08.2015 №466/26-55-22-03/39421863.

Між позивачем (покупець) та ТзОВ «Вейсес» (продавець) укладено договір №25/05/2015 від 25.05.2015, за умовами якого продавець зобов»язується передати покупцю запчастини, а покупець зобов»язується прийняти та сплатити її вартість на умовах викладених в цьому договорі. Розмір, величина партій визначаються за взаємною домовленістю сторін згідно накладних, актів приймання-передачі та інших документів. До перевірки подано копію вказаного договору та видаткові накладні (придбання будівельних матреіалів). В акті перевірки підтверджено відображення вказаних операцій в бухгалтерському обліку.

Згідно висновків податкового органу по операціях з вказаним контрагентом встановлено відсутність товарно - тарнспортних накладних; не ідентифіковано особу, що підписала видаткову накладну; не подано документа, який би підтверджував повноваження на отримання товарно - матеріальних цінностей; відповідно до інформації у АІС "Податковий блок" щодо ТОВ "Вейсес" свідоцтво платника ПДВ анульовано 31.10.2016, остання звітність з ПДВ подана за листопад 2016 року та даних узагальненої податкової інформації щодо ТОВ "Вейсес" за звітні періоди декларування ПДВ за травень 2015 року, скеровані ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м.Києві від 22.07.2015 №348/26-55-22-10/39419613.

Між позивачем (покупець) та Концерн «Містшляхбуд» (постачальник) укладено договір поставки №01/2010 від 01.10.2010, за умовами якого постачальник зобов»язується передати товари у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього на умовах договору. Загальна вартість товару, що поставляється за цим договором визначається видатковими накладними. До перевірки подано копію вказаного договору та акти надання послуг (послуги автокрана). В акті перевірки підтверджено відображення вказаних операцій в бухгалтерському обліку.

Висновки податкового органу по операціях з вказаним контрагентом грунтуються на висновках акта перевірки від 23.06.2017 №829/13-01-14-02/35047482 "Про результати документальної позапланової виїзної перевірки Концерн "Містшляхбуд" по взаємовідносинах із ТзОВ"Сорбіс інвестбуд".

Між позивачем (покупець) та Концерн «Містшляхбуд» (постачальник) укладено поставки №01/2010 від 01.10.2010, за умовами якого постачальник зобов»язується передати товари у власність покупцеві, а покупець зобов»язується прийняти товар та сплатити за нього на умовах договору. Загальна вартість товару, що поставляється за цим договором визначається видатковими накладними.

Твердження відповідача про те, що у позивача відсутній договір №01/2010 від 01.10.2010 спростовується поданою до матеріалів справи копією такого договору.

Між позивачем (підрядник) та Департаментом житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради (замовник) укладено договір підряду №74а/І від 07.06.2016, за умовами якого підрядник зобов»язується в обумовлений термін у відповідності до замовлення і вимог проектно-кошторисної документації, будівельних норм та правил виконати роботи: Аварійно-відновлювальні роботи на шляхопроводі по вул. Городоцькій,16, а замовник приймає об»єкт і здійснює фінансування прийнятих робіт.

Надаючи правову оцінку зазначеним контролюючим органом доводів колегія суддів зазначає, що сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце, що, в свою чергу, встановлено судом і підтверджено матеріалами справи.

При цьому в умовах дії такого принципу фінансової звітності, як превалювання сутності над формою, який полягає в тому, що операції обліковуються відповідно до їх дійсної сутності, а не лише виходячи з правильності їх юридичного оформлення та документування, у податковому обліку господарські операції мають відображатися відповідно до їх реального економічного змісту. Для цілей оподаткування зміст господарської операції має встановлюватися на підставі аналізу дійсних змін майнового стану її учасників. Документальне оформлення є лише формою представлення інформації про юридичний факт, тоді як саме з юридичним фактом податкове законодавство пов'язує зміни у податковому обліку платника.

Відтак, певні недоліки первинних документів, складених за результатами проведених господарських операцій, не тягнуть за собою втрату ними статусу належних первинних документів та не може бути підставою для висновку про відсутність фактичного придбання позивачем ТМЦ та послуг.

Відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

Водночас мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності. Лише в такому разі операції суб'єкта господарювання можуть вважатись вчиненими в межах господарської діяльності платника податків та лише за таких умов платник податків має право на врахування у податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій. Отже, лише господарські операції, здійснені за наявності розумних економічних причин (ділової мети) є такими, що вчинені в межах господарської діяльності.

Наведене вище узгоджується з нормами пп. 14.1.231 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, відповідно до якого розумна економічна причина (ділова мета) - це причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Таким чином, зміст поняття розумної економічної причини (ділової мети) передбачає обов'язкову спрямованість господарських операцій платника податків на отримання позитивного економічного ефекту, який за загальним правилом виражається у прирості (збереженні) активів та/або їх вартості, а також створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому. Якщо господарська операція не зумовлена розумними економічними причинами (позбавлена ділової мети), вона не є вчиненою в межах господарської діяльності, а тому її наслідки не можуть відображатись в податковому обліку.

Наведені господарські операції відображені у бухгалтерському обліку позивача, що підтверджується актом перевірки позивача.

Також колегія суддів не бере до уваги покликання скаржника на ненадання до перевірки інформації про транспортування товарів, оскільки неподання такого документа, як товарно-транспортна накладна, не може свідчити про ймовірно фіктивну господарську операцію.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» та п.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за № 128/2568, товарно-транспортна накладна - це єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Крім того, на думку колегії суддів, товарно-транспортні накладні не є документами первинного бухгалтерського обліку, на підставі яких проводиться оприбуткування поставленого товару.

Так, зі змісту акту перевірки №1145/13-01-14-01/.08.2017 слідує, що викладені в ньому обставини порушень позивачем податкового законодавства сформовані не на підставі аналізу первинної документації, зауважень до змісту та оформлення документів бухгалтерського та податкового обліку позивача, а на підставі аналізу актів інших податкових органів про перевірки або не можливості звірки контрагентів позивача. Однак, такі акти не є підставою для висновку про неможливість реального здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами.

Також слід зазначити, що наявна в податкового органі інформація щодо інших суб»єктів господарювання не створює будь-яких правових наслідків у вигляді виникнення, зміни чи припинення прав чи обов»язків в даному випадку позивача, оскільки обставини, зазначені у такій інформації про контрагента мають бути встановлені за результатами перевірки саме позивача, та в акті мають бути викладені всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності позивача, як платника податків, які мають відношення до фактів виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Статтею 61 Конституції України встановлено, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Статтею 36 Податкового кодексу встановлено податковий обов'язок платника податку, який полягає в обчисленні, декларуванні та/або сплаті суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Згідно з пунктом 36.5 цієї статті відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Таким чином, позивач, як платник податку, самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та внесення ним податку до бюджету відповідно до законодавства України і не може нести відповідальність за порушення контрагентами правил здійснення господарської діяльності та/або податкової дисципліни. У разі якщо контрагентами були допущені порушення норм податкового чи норм іншого законодавства, зокрема і щодо подання звітності та декларування податкових зобов'язань, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цих осіб.

Також неприпустимість притягнення до відповідальності одного суб'єкта господарювання за неправомірні дії іншого підтверджується і практикою Європейського суду з прав людини. Так, в пункті 71 рішення у справі «Булвес» АД проти Болгарії» Європейський суд з прав людини дійшов такого висновку: «... Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування податку на додану вартість і, як наслідок, сплачувати податок на додану вартість повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності».

З метою підтвердження чи спростування права платника на податковий кредит, слід дослідити чи відбувались господарські операції в дійсності, чи лише їх сутність була відображена платником у податковій звітності з метою отримання права на податковий кредит (на податкову вигоду).

В силу п.198.2 ст.198 ПК України датою виникнення права платника податку на податковий кредит є дата здійснення першої з наступних подій: дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг); дата отримання податкової накладної.

Норми ст.201 ПК України регулюють відносини, пов»язані з оформлення і легітимізацією податкової накладної. У цій нормі містяться обов'язкові правила щодо форми та порядку заповнення податкової накладної, визначено правову природу цього документа, підстави, умови його складання і надання, встановлено права та обов'язки учасників податкових відносин, пов'язані із складанням, наданням та реєстрацією податкової накладної, передбачені наслідки недотримання обов'язкових вимог щодо форми, змісту та дій, пов'язаних із складанням, наданням та реєстрацією податкових накладних.

Так, у п.201.1 цієї статті (у відповідній редакції) зазначено, що на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобовязаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: порядковий номер податкової накладної; дату її виписування, назву юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; податковий номер платника податку (продавця та покупця); місце розташування юридичної особи або місце податкової адреси фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; опис (номенклатуру) товарів (робіт, послуг) та їх кількість (обсяг, об'єм); повну назву отримувача; ціну продажу без врахування податку; ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні; загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами (п.198.6 ст.198 ПК України).

Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс) (п.201.7 ст.201 ПК України).

В контексті наведеного правові наслідки у вигляді виникнення у платника податку права на формування відповідних сум валових витрат та податкового кредиту виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб'єктності; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної; наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарської операції.

Водночас, наведені вище норми податкового законодавства у взаємозв'язку з приписами законодавства з питань бухгалтерського обліку та звітності визначають окремі випадки, за яких неможливе формування валових витрат та податкового кредиту, зокрема, це: не пов'язаність здійсненої операції (понесених витрат) з господарською діяльністю покупця (придбання товарів/послуг без мети їх використання у господарській діяльності); фіктивність операцій/нездійснення оподатковуваних операцій; видача податкової накладної особою, яка не є платником податку на додану вартість; відсутність у платника податків юридично значимих первинних документів.

Дослідивши надані на виконання договорів акти приймання-передачі, колегія суддів приходиь до висновку, що такі містять зазначення предмету, найменування сторін та є додатками до договорів, в яких зазначено права та обов'язки сторін, ціну договору, терміни виконання робіт, умови платежів та розрахунків, обсяги та межі відповідальності сторін.

Щодо доводів відповідача про відсутність докладного опису виконаних завдань колегія суддів зазначає, що з метою податкового обліку господарські операції можуть оформлюватися будь-якими первинними документами, зміст яких відповідає вищенаведеним вимогам податкового законодавства, та складення яких відповідає законодавчо установленим вимогам щодо оформлення такої операції або звичаєвій практиці. При цьому, ступінь деталізації опису господарської операції у первинному документі законодавством не встановлена. Умовою документального підтвердження операції є можливість на підставі наявних документів зробити висновок про те, що витрати фактично понесені. Власне відсутність максимальної деталізації виду виконаних послуг та окремих позицій у первинних облікових документах, які не впливають на зміст господарської операції, не перешкоджає прийняттю цих документів до обліку та не є свідченням відсутності виконаних господарських операцій. Окрім того, за своїм економіко-юридичним змістом послуга являє собою діяльність, результати якої не мають матеріального виразу, а реалізуються та споживаються у процесі її здійснення. Виходячи зі специфіки послуги як предмета господарської операції, акт наданих послуг з переліком фактично поставлених послуг за напрямами, вказаним в договорі, є достатнім доказом, що підтверджує факт виконання такої господарської операції.

Аналогічна правова позиція також була висловлена Верховним Судом у постанові від 29 березня 2018 року (справа №825/1391/17) та постанові від 04 квітня 2018 року (справа №810/4751/13-а), а відповідно до ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного суду.

Як вбачається із наданих позивачем на розгляд суду копій інших документів, всі вони містять достатньо обов'язкових реквізитів, які дозволяють ідентифікувати учасників і суть господарських правовідносин, а первинні документи, які стали підставою для формування податкового кредиту та валових витрат, виписані контрагентом, є належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, що посвідчують факт придбання товарів (робіт, послуг).

Тобто дослідженими документами, які також були надані контролюючому органу під час перевірки, підтверджується правомірність формування позивачем податкового кредиту та віднесення відповідних сум до складу витрат, відповідно до первинних бухгалтерських документів, які виписані на виконання умов викладених вище договірних відносин.

Натомість, податковим органом обставини щодо фактичності здійснення господарських операцій з придбання у контрагентів товарів та послуг, а також нявність ділової мети у діях платника податку, що мають позитивний влив на результати господарської діяльності платника податку, належними доказами не спростовані.

Таким чином, у разі якщо дії платника податку свідчать про його добросовісність, а вчинені ним господарські операції не викликають сумніву в їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту для підтвердження права на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування достатньо наявності належним чином оформлених документів, зокрема податкових накладних.

На підставі аналізу норм законодавства та обставин справи, суд апеляційної інстанції вважає, що оскільки представлені позивачем докази в повній мірі підтверджують факт реальності здійснення господарських операцій, відповідачем не надано доказів фіктивності (безтоварності) господарських операцій із вищезназначеними контрагентами, зазначені в акті перевірки висновки про порушення податкового законодавства в цій частині є безпідставними, що має наслідком визнання протиправними та скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень Головного управління ДФС у Львівській області №, №, № від 29.08.2017.

Водночас щодо позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення № від 29.08.2017, яким зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі: 955 548 грн по декларації № НОМЕР_2 (звітний період - грудень 2015 року), 196 520 грн по декларації № НОМЕР_3 (звітний період - березень 2017 року) суд дійшов висновку, що такі підлягають частковому задоволенню.

Зокрема, відповідач покликається на те, що згідно з даними бухгалтерського обліку та первинними документами, журналу-ордеру і відомостями по рахунку 631 Розрахунок з вітчизняними постачальниками, договорів, картки по контрагентах рахується кредиторська заборгованість перед ТОВ «Брокбудкепітал» в сумі 139 381,21 грн., яка виникла з 25 січня 2014 року згідно договору переуступки боргу від 24 січня 2014 року, та перед ТОВ «Мостнафта» в сумі 40 086 грн., яка виникла в період з 06 січня 2014 року. Зазначені доводи контролюючого органу позивачем не заперечуються.

Встановлено, що позивачем помилково не включено до складу рядка 2240 Звіту про фінансові результати «Інші доходи» за 2015 рік суму заборгованості з терміном позовної давності, що минув, в сумі 139381,21 грн (по операціях з ТОВ "Брокбудкепітал") та 40086 грн (по операціях з ТОВ "Мостнафта"), всього в сумі 179467,21 грн, а не як вказано у рішенні 196520 грн.

При цьому відповідач не надав обгрунтованих пояснень щодо зменшення суми від»ємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 196520 грн.

Таким чином, оскільки оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням від 29.08.2017 № відповідач зменшив суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 955 548 грн та 196 520 грн, що пов'язано з оцінкою господарської діяльності позивача не лише з ТОВ «Брокбудкепітал» та ТОВ «Мостнафта», а також з іншими контрагентами: ТОВ «Корес ЛТД», ТОВ «Ісіда Груп», ТОВ «Тонбудпроект», ТОВ «Ідеал Інвест», Концерн «Містшляхбуд», ТОВ «Вейсес» за період з 1 квітня 2014 року по 31 березня року, зазначене податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню в частині зменшення суми від"ємного значення об"єкта оподаткування податком на прибуток в сумі 972600,79 грн (в сумі 955548 грн по декларації № від 03.03.2016, та в сумі 179467,21 грн по декларації № від 05.05.2017).

Враховуючи наведене податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Львівській області від 29.08.2017 № підлягає частковому скасуванню, а саме в частині зменшення суми від"ємного значення об"єкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 972600,79 грн. Водночас в задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Керуючись статтями 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2018 року у справі №813/3181/17 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_1
судді ОСОБА_2
ОСОБА_3
Постанова складена в повному обсязі 26.06.2018.