Справа № 645/4437/17
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2018-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2018 р. м. ХарківСправа № 645/4437/17
Харківський апеляційний адміністративний суд

колегія суддів у складі:

головуючого судді: Спаскіна О.А.

суддів: Любчич Л.В. , Бондара В.О.

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Індустріального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 31.01.2018, (суддя Іващенко Станіслав Олександрович, бул. Б.Хмельницького, 32/38, м. Харків, Харківська, 61099, повний текст складено 31.01.18) по справі № 645/4437/17

за позовом ОСОБА_3

до Індустріального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова

про зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

09.10.2017 року ОСОБА_3 (далі - позивач, ОСОБА_3В.) звернулась до Фрунзенського районного суду м. Харкова з адміністративним позовом, у якому просила визнати неправомірною відмову Індустріального обєднаного управління Пенсійного Фонду України міста Харкова у здійсненні перерахунку пенсії, викладену у рішенні за №630 від 04 вересня 2017 року; зобовязати Індустріальне обєднань управління Пенсійного Фонду України міста Харкова здійснити нарахування та виплату їй державної пенсії у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком, за період з 23.07.2011 року по 03.08.2014 року, з урахуванням раніше здійснених фактичних пенсійних виплат.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 31.01.2018 р. позов ОСОБА_3 до Індустріального обєднаного управління Пенсійного Фонду України міста Харкова про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії - задоволено.

Визнано протиправними дії Індустріального обєднаного управління Пенсійного Фонду України міста Харкова у здійсненні перерахунку ОСОБА_3 державної пенсії у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, встановлених законом на час виплат, відповідно до вимог ст.ст. 54,67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням ч.1 ст.28 Закону України « Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» за період з 23.07.2011 року по 03.08.2014 року включно.

Зобовязано Індустріальне обєднане управління Пенсійного Фонду України міста Харкова здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_3 за період з 23.07.2011 року по 03.08.2014 року включно, перерахунок та виплату державної пенсії у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, як інваліду 2-ї групи щодо захворювання якого встановлено звязок з Чорнобильською. катастрофою в розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком, встановленої законом на час виплат, відповідно до вимог ст.,ст.50, 67 Закону України « Про статус і соціальний захист громадян. які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» відповідні виплати провести з урахуванням вже проведених виплат.

Відповідач, не погодившись з даним рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що приймаючи зазначену постанову суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, які призвели до неправильного вирішення справи, неповно зясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, невірно застосував до спірних правовідносин вимоги матеріального та процесуального права.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, посилаючись на мотиви та доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти апеляційної скарги та зазначив, що рішення суду першої інстанції є правомірним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачає.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ст.308 КАС України та керуючись ст.229 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши доводи та вимоги апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії за посвідченням серії А № 114851 с .(а.с.), є інвалідом 2 групи з 01.09.2010 року відповідно до копії довідки МСЕК № 279629( а.с.) та отримує державну та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю відповідно до Закону України № 796Х11 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі відшкодування фактичних збитків з 14.-7.1993 року довічно( ступінь втрати професійної працездатності 70%).

Харківський апеляційний адміністративний суду своєю постановою від 03.07.2012 року зобовязав Управління Пенсійного Фонду України у Фрунзенському районі міста Харкова провести перерахунок і виплату ОСОБА_3 державної пенсії у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком відповідно до ч.4 ст.54,ст..50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», за період з 04.01.2011 року по 22.07.2011 року (а.с.11-12).

У вересні 2017 року позивач звернувся до Індустріального обєднаного управління Пенсійного Фонду України м. Харкова з письмовою заявою про перерахунок державної та додаткової пенсії за період з 23.07.2011 року по 03.08.2014 року відповідно до Закону України « Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с.21).

Рішення № 630 від 04.09.2017 року Індустріальне обєднане управління Пенсійного Фонду України відмовило позивачу у виплаті позивачу державної і додаткової пенсії за період з 23.07.2011 року по 03.08.2014 року на підставі Закону України» Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи(а.с.22-23).

Вважаючи протиправними рішення відповідача, позивач звернувся до суду із зазначеним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач з 23.07.2011 року має право на отримання основної державної пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі, який встановлено положеннями ст.,ст.50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». При цьому суд першої інстанції виходив з того, що строк звернення до суду з позовом скаржником не попущено.

Колегія суддів, досліджуючи питання дотримання позивачем строку звернення до суду із позовними вимогами зазначає наступне.

Правовідносини з приводу строків звернення до адміністративного суду унормовані ст. 122 КАС України.

Частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 15.12.2017 р.) передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень.

Тобто, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Аналогічні положення були визначені в статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, (в редакції, чинній на момент звернення позивача з цим позовом до суду).

Статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України, в редакції від 15.12.2017, визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

За приписами статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 N 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (ратифіковано Україною 17 липня 1997 року) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Таким чином, особі гарантується право на звернення до суду.

Водночас, як зазначив Європейський Суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності від 30.08.2006 (справа "Каменівська проти України"), "право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду..., не є абсолютним; воно може бути обмеженим. .. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності".

Отже, за практикою Європейського Суду з прав людини право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс та інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Таким чином, для вирішення питання про наявність або відсутність пропуску строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи необхідно з'ясувати, яким саме рішенням, дією чи бездіяльністю порушені права цієї особи, коли розпочався перебіг цього строку.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для звернення до суду із даним позовом, слугувала незгода позивача із діями відповідача - Індустріального обєднаного управління Пенсійного Фонду України м. Харкова, які виразились у нездійсненні нарахування та виплати пенсії по інвалідності як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, визначені статтями 50, 54 Закону України "Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в редакції, яка діяла на момент призначення пенсії, за період з 23.07.2011 року по 03.08.2014 року включно.

Приймаючи до уваги зміст заявлених позивачем вимог, колегія суддів дійшла висновку, що для вирішення питання про наявність або відсутність пропуску строку звернення до суду із даним позовом, необхідно встановити факт, коли позивачу стало відомо про порушення його прав на нарахування та виплату пенсії по інвалідності як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Як встановлено матеріалами справи, отримуючи пенсію у період з 23.07.2011 року по 03.08.2014 року у меншому розмірі, ніж визначено статтями 50, 54 Закону України "Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в редакції, яка діяла на момент призначення пенсії, ОСОБА_3 мала можливість дізнатися про порушені права та звернутися до суду за їх захистом, але позивачка звернулася до Фрунзенського районного суду м. Харкова з даним позовом до Індустріального обєднаного управління Пенсійного Фонду України м. Харкова лише 09.10.2017р.

Враховуючи наведене, строк на звернення до суду пропущений, оскільки адміністративний позов подано поза межами строку звернення до суду за захистом свого порушеного права.

Відповідно до ч.1 ст. 100 КАС України (в редакції, чинній на момент звернення позивача з цим позовом до суду), адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений судом за наявності поважних причин його пропуску (ч.1 ст.102 КАС України).

Згідно ч. 1 ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

При цьому, в силу приписів ч. 4 ст. 11 КАС України, суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Вирішуючи питання про поважність причин пропущення строку звернення до суду з даним позовом, колегія суддів виходить з того, що поважними визнаються лише такі причини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами, тобто, які б об'єктивно та істотно перешкоджали зверненню до суду та не залежали від волевиявлення особи.

Однак з матеріалів справи таких підстав не вбачається. Доказів, які б підтверджували поважність причин пропуску строку звернення до суду позивачем надано не було.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Висновки суду першої інстанції у судовому рішенні про те, що про порушення своїх прав ОСОБА_3 дізналася лише в травні 2017 року, після ознайомлення її представника з матеріалами пенсійної справи на підставі заяви від 10.05.2017 року, а звернулась до суду з позовом 09.10.2017 року, тобто в межах встановленого законом строку, колегія суддів вважає передчасними та помилковими, оскільки позивачка дізналася не в травні 2017р. про порушення своїх прав, а як вже зазначалося раніше, отримуючи пенсію у період з 23.07.2011 року по 03.08.2014 року у меншому розмірі, ніж визначено статтями 50, 54 Закону України "Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" не була позбавлена можливості звернутися з відповідною заявою про проведення нарахування та виплати пенсії до територіального органу Пенсійного фонду України раніше, ніж 09.10.2017р.

Отже, на думку колегії суддів, можливість своєчасного звернення до адміністративного суду з даним позовом залежала виключно від волевиявлення самого скаржника, тобто мала суб'єктивний характер, що свідчить про неповажність причини пропуску строку звернення до адміністративного суду.

Будь-яких інших доказів наявності об'єктивних причин, що перешкоджали своєчасно звернутися до суду з відповідним позовом про захист свого порушеного права, позивачем не повідомлено, а судом в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, в редакції від 15.12.2017 р., якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Враховуючи, що позивачем без поважних причин подано позов з пропуском строку звернення до суду, позовна заява в частині вимог за період з 23.07.2011 року по 03.08.2014 року включно підлягає залишенню без розгляду на підставі ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 15.12.2017 р.).

Відповідно до частини першої ст. 319 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява, зокрема, залишається без розгляду з підстав, встановлених ст. 240 цього Кодексу.

Згідно з п. 8 частини першої ст. 240 Кодексу адміністративного судочинства України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що через порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, рішення суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог за період з 23.07.2011 року по 03.08.2014 року включно підлягає скасуванню та в силу приписів статті 123 КАС України залишенню без розгляду.

Керуючись ч. 4 ст. 241, ч. 2 ст. 243, ст.ст. 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Індустріального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 31.01.2018 по справі № 645/4437/17 задовольнити частково.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 31.01.2018 по справі № 645/4437/17 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_3 до Індустріального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова про зобовязання вчинити дії - залишити без розгляду..

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_4
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_5 ОСОБА_6
Повний текст постанови складено та підписано 26.06.2018 р.