Справа № 826/19648/16
Суддя: Каракашьян С.К.
Дата ухвалення: 2018-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

08 червня 2018 року 10:52 № 826/19648/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Каракашьяна С.К., при секретарі судового засідання Мині І.І., за участі представників сторін: від позивача - Олексієнко О.П., від відповідача - Шилов С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомПриватного акціонерного товариства «Кінотехпром»
доНаціональної комісії з цінних паперів та фондового ринку
провизнання протиправними дій,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Кінотехпром» (далі - позивач/ ПрАТ «Кінотехпром») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку (далі- відповідач/ НКЦПФР), в якій просить суд визнати дії Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку в частині винесення рішення від 08.11.2016 №1093 протиправними.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що в рішенні від 08.11.2016 №1093 НКЦПФР привела лише загальні норми законодавства, відтак, на думку позивача, рішення є необґрунтованим, а дії з його винесення - протиправними.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, оскільки спірне рішення прийнято в межах, в порядку та спосіб наданих відповідачу повноважень.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Актом Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку про правопорушення на ринку цінних паперів від 19.07.2016 №977-ЦД-5-Е встановлено ознаки порушення ПрАТ «Кінотехпром» вимог статті 40 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» та пункту 4 глави 4 розділу ІІ «Положення про розкриття інформації емітентами цінних паперів», затвердженого Рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 03.12.2013 №2826 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24 грудня 2013 року за №2180/24712, а саме: неподання до Комісії ПрАТ «Кінотехпром» регулярної річної інформації за 2015 рік.

Постановою Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 03.08.2016 №987-ЦД-5-Е застосовано до ПрАТ «Кінотехпром» штрафні санкції у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн. за неподання регулярної річної інформації про результати фінансово-господарської діяльності за 2015 рік до НКЦПФР.

25 серпня 2016 року приватним акціонерним товариством «Кінотехпром» подано скаргу №19/08 на постанову НКЦПФР про накладення санкцій за правопорушення на ринку цінних паперів від 03.08.2016 №875-ЦД-5-Е, відповідно до якої просило скасувати вказану постанову.

Рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку про розгляд скарги від 08.11.2016 №1093 постанову про накладення санкцій за правопорушення на ринку цінних паперів від 03.08.2016 №987-ЦД-5-Е залишено без змін, а скаргу приватного акціонерного товариства «Кінотехпром» від 25.08.2016 №19/08 - без задоволення.

Позивач, вважаючи такі дії щодо прийняття рішення про розгляд скарги протиправними, а свої права та інтереси порушеними, звернувся з даним позовом до суду.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні" державне регулювання ринку цінних паперів - здійснення державою комплексних заходів щодо упорядкування, контролю, нагляду за ринком цінних паперів та їх похідних та запобігання зловживанням і порушенням у цій сфері.

Згідно частини першої статті 5 Закону України «Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні» державне регулювання ринку цінних паперів здійснює

Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку.

Відповідно до положення про Національну комісію з цінних паперів та фондового ринку, затвердженого Указом Президента України від 23.11.2011 №1063/2011, НКЦПФР у своїй діяльності керується Конституцією і законами України, актами та дорученнями Президента України, актами Кабінету Міністрів України,Верховної Ради України та іншими актами законодавства, а також цим Положенням.

Згідно приписів статті 12 Закону України «Про державне регулювання ринку цінних паперів» Уповноважена особа Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, яка виявила факт вчинення юридичною особою правопорушення на ринку цінних паперів, складає акт, який разом з письмовими поясненнями керівника, іншої відповідальної посадової особи та пов'язаними з таким правопорушенням документами протягом п'яти робочих днів подає уповноваженій особі Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, яка має право застосовувати санкцію за правопорушення на ринку цінних паперів.

Санкції застосовуються Головою Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, членом Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, уповноваженими Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку посадовими особами після розгляду документів, що підтверджують факт правопорушення.

У разі якщо під час проведення перевірки уповноваженою особою Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку проводилося вилучення документів, які підтверджують факт порушення, до акта про правопорушення додаються їх копії, а також протокол про вилучення.

Уповноважена особа Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку приймає рішення про застосування санкції протягом 30 робочих днів після отримання документів, що підтверджують факт правопорушення. Рішення про застосування санкції оформляється постановою, що надсилається юридичній особі, до якої застосовано санкцію.

Порядок та строки розгляду Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку справ про порушення громадянами, посадовими особами та юридичними особами вимог законодавства на ринку цінних паперів визначається Правилами розгляду справ про порушення вимоги законодавства на ринку цінних паперів та застосування санкцій, затверджених рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 16.10.2012 №1470, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 5 листопада 2012 року за №1855/22167 (далі -Правила №1470).

Відповідно до пункту 4 Розділу І Правил №1470 завданням провадження у справах про правопорушення є своєчасне, повне й об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законодавством, забезпечення виконання винесеного рішення, а також виявлення причин та умов, що сприяють учиненню правопорушень, і запобігання правопорушенням.

Згідно пункту 2 Розділу XV Правил №1470 постанову про накладення санкції за правопорушення на ринку цінних паперів щодо юридичної особи може бути оскаржено до центрального апарату Комісії особою, щодо якої її винесено, протягом п'ятнадцяти робочих днів з дати винесення постанови. У разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк може бути продовжено Головою Комісії за клопотанням особи, щодо якої винесено постанову про накладення санкції. Клопотання про продовження строку на оскарження постанови про накладення санкції, подане повторно, до розгляду не приймається, про що скаржник повідомляється листом за підписом Голови Комісії.

Пунктом 6 -7 Розділу XV Правил №1470 встановлює, що скарги на постанови про накладення санкції за правопорушення на ринку цінних паперів розглядаються Комісією. Розгляд скарги на постанову, винесену щодо юридичної особи, здійснюється у тримісячний строк від дати її надходження.

Відповідно до пункту 8 Розділу XV Правил №1470 при розгляді скарги приймається одне з таких рішень:

залишити постанову без змін, а скаргу - без задоволення;

скасувати постанову і надіслати справу на новий розгляд;

скасувати постанову і закрити справу;

змінити постанову повністю або частково, але таким чином, щоб санкція не була посилена.

З системного аналізу вищевикладених норм вбачається, що уповноважена особа Комісії наділена повноваженнями щодо розгляду скарг на постанови НКЦПФР та прийняття рішень за результатами такого розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, за результатами розгляду скарги ПрАТ «Кінотехпром» від 25.08.2016 №19/08 Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку прийняте рішення від 08.11.2016 №1093 про залишення постанови про накладення санкцій за правопорушення на ринку цінних паперів від 03.08.2016 №987-ЦД-5-Е.

За огляду на вказане, суд не вбачає підстав визнавати дії НКЦПФР щодо винесення рішення від 08.11.2016 №1093 протиправними, а відтак, заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

В той же час, зміст принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі, передбачений пункту 4 частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, зобов'язує адміністративний суд до активної ролі у судовому засіданні, в тому числі і до уточнення змісту позовних вимог, з наступним обранням відповідного способу захисту порушеного права.

Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Як роз'яснив Верховний Суд України у пункті 3 постанови Пленуму N 14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення", вихід за межі позовних вимог - це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. З цього випливає, що вихід за межі позовних вимог можливий за наступних умов:

- лише у справах за позовами до суб'єктів владних повноважень, оскільки лише в цьому випадку відбувається захист прав та інтересів позивача;

- повний захист прав позивач неможливий у спосіб, про який просить позивач. Повнота захисту полягає в ефективності відновлення його прав;

- вихід за межі позовних вимог повинен бути пов'язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна заява.

Враховуючи характер спірних правовідносин, з огляду на зміст рішення Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 08.11.2016 №1093, суд вбачає за необхідне вийти за межі позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Принцип обґрунтованості рішень, дій чи бездіяльності вимагає від суб'єкта владних повноважень при прийнятті рішенні, вчинені дій чи бездіяльності враховувати як обставини, на обов'язковість врахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення в конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, висновки експертів тощо. Суб'єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Однак, в рішення від 08.11.2016 №1093 про розгляд скарги позивача Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку не надано правової оцінки посиланням позивача на положення пункту 4 статті 40 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок».

Відповідач по справі в рішенні від 08.11.2016 №1093, обмежився лише загальним наведенням норм чинного законодавства без урахування та оцінки всіх обставин.

Тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов'язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду (див. рішення у справі «Скордіно проти Італії»(Scordino v. Italy) (№ 1) [ВП], № 36813/97, пункти 190 та 191, ECHR 2006-V та п.52 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Щокін проти України» (заяви №№ 23759/03 та 37943/06), від 14 жовтня 2010року, яке набуло статусу остаточного 14 січня 2011року ).

Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (надалі - Конвенція) , була ратифікована Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97, та відповідно до ст.9 ОСОБА_6 України є частиною національного законодавства.

Згідно ст.1 Протоколу 1 Конвенції ,кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskalv. Poland), п. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pincv. The Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обовязків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelasv. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pincv. The Czech Republic), п. 58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії» (Gashiv. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі «Трґо проти Хорватії» (Trgov. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року, також Рішення у справі «Рисовський проти України» (Rysovskyy v. Ukraine) від 20 жовтня 2011 року, заява № 29979/04, п.71).

Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення ЄСПЛ у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р.).

З урахуванням наведеного в сукупності, суд дійшов висновку, що для повного забезпечення захисту прав позивача необхідно вийти за межі позовних вимог та задовольнити позовні вимоги шляхом визнання протиправною бездіяльності Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку щодо надання правової оцінки посиланням, викладеним у скарзі Приватного акціонерного товариства "Кінотехпром" від 25.08.2016р. №19/08 на норми пункту 4 статті 40 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок".

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частинами першою та третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищенаведене, керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1.Позов Приватного акціонерного товариства "Кінотехпром" задовольнити частково.

2. Вийти за межі позовних вимог.

3. Визнати протиправною бездіяльність Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку щодо надання правової оцінки посиланням, викладеним у скарзі Приватного акціонерного товариства "Кінотехпром" від 25.08.2016р. №19/08 на норми пункту 4 статті 40 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок".

4.В решті позову відмовити.

Витрати по сплаті судового збору в сумі 686,50грн. відшкодувати приватному акціонерному товариству "Кінотехпром" за рахунок бюджетних асигнувань Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Повний текст рішення складено 22.06.2018.

Суддя С.К. Каракашьян