Справа № 815/1371/18
Суддя: Юхтенко Л.Р.
Дата ухвалення: 2018-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1371/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2018 року о 11 год. 21 хв. м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді: Юхтенко Л.Р.,

за участю секретаря судового засідання Закуріної А.М.,

за участю

від позивача: ОСОБА_1 за ордером

від відповідача: ОСОБА_2 за довіреністю

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (ІНП НОМЕР_1, місце проживання: 65029, м. Одеса, вул. Новосельського, 23/6) до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області (, місцезнаходження: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська,5) про зупинення дії акту про результати камеральної перевірки з питань дотримання порядку нарахування та сплати єдиного податку від 06.03.2018 року №4012/15-32/13-11/НОМЕР_1 та податкового повідомлення-рішення № від 16.03.2018 року; визнання протиправними та скасування акту від 06.03.2018 року №4012/15-32/13-11/НОМЕР_1 та податкового повідомлення-рішення № від 16.03.2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

До суду 29 березня 2018 року надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (ІНП НОМЕР_1, місце проживання: 65029, м. Одеса, вул. Новосельського, 23/6) до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області в особі головного державного ревізора-інспектора ОСОБА_4 (, місцезнаходження: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська,5) про зупинення дії акту про результати камеральної перевірки з питань дотримання порядку нарахування та сплати єдиного податку від 06.03.2018 року №4012/15-32/13-11/НОМЕР_1 та податкового повідомлення-рішення № від 16.03.2018 року; визнання протиправними та скасування акту від 06.03.2018 року №4012/15-32/13-11/НОМЕР_1 та податкового повідомлення-рішення № від 16.03.2018 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що висновок податкового органу щодо нарахування ФОП ОСОБА_3 податкового боргу і штрафної санкції є протиправним та суперечить приписам чинного законодавства, оскільки позивач 19 лютого 2017 року законно сплатила єдиний податок за ставкою 10% від розміру мінімальної заробітної плати встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року у розмірі 320 грн. та жодних недоплат єдиного внеску у позивача не було.

Також позивач вважає, що перевірка була проведена з порушення податкового законодавства, зокрема, ст. 79 Податкового кодексу України, оскільки сам вид перевірки (позапланова невиїзна), без надання платнику податків права на подання відповідних пояснень та документів, що стосується предмету перевірки, позбавляє контролюючий орган можливості обєктивно здійснити аналіз законності діяльності такого платника податків.

Крім того, позивач посилається на те, що відповідач не розглянув у строк, передбачений Порядком про оформлення і подання скарг платниками податків та їх розгляду контролюючими органами», затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 21.10.2015 року № 916 подану ним скаргу на бездіяльність посадової особи згідно з повідомленням від 01.02.2018 року №701/Д/15-32-13-11-13.

Ухвалою суду від 02 квітня 2018 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито загальне позовне провадження.

У встановлений судом строк, відповідач надав відзив на позовну заяву (вхід. №11943/18 від 27.04.2018р.).

Відповідно до відзиву на позовну заяву, відповідач проти задоволення позову заперечував та просив відмовити в задоволенні позову повністю, зазначивши, що за наслідками камеральної перевірки ФОП ОСОБА_3 встановлено порушення вимог п. 295.1 ст. 295 ПК України в частині порушення строків сплати авансового внеску по єдиному податку, що призвело до виникнення податкового боргу у сумі 120 грн. та штрафної санкції у розмірі 50%.

Окрім того, відповідач зазначив, що ставку єдиного податку змінено Одеською міською радою з 01.03.2017 року, у звязку з чим дані камеральної перевірки свідчать про несвоєчасну оплату авансових внесків по єдиному податку, за що передбачена відповідальність встановлена п.122.1 ст. 122 Податкового кодексу України.

Відповідач вважає, що прийняті ГУДФС в Одеській області акт про результати камеральної перевірки з питань дотримання порядку та сплати єдиного податку від 06.03.2018 року №4012/15-32/13-11/НОМЕР_1 та податкове повідомлення-рішення від 16.03.2018 року № є обґрунтованими та правомірними.

Позивач, в свою чергу, надав відповідь на відзив (вхід. 12281/18) від 03.05.2018 року, відповідно до якого заперечував проти відзиву на позовну заяву.

Відповідач надав заперечення (вхід. №ЕП/2886/18 від 21.05.2018 року), відповідно до яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання 22 травня 2018 року на підставі ч. 7 ст. 47 КАС України повернуто позивачу заяву про зміну підстав позову.

Ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання 22 травня 2018 року за згодою позивача замінений відповідач ОСОБА_5 управління Державної фіскальної служби в Одеській області в особі головного державного ревізора-інспектора ОСОБА_4 на ОСОБА_5 управління Державної фіскальної служби в Одеській області.

Також під час підготовчого провадження суд зясував, що позивач просить розглядати вимоги про зупинення дії акту про результати камеральної перевірки з питань дотримання порядку нарахування та сплати єдиного податку від 06.03.2018 року №4012/15-32/13-11/НОМЕР_1 та податкового повідомлення-рішення № від 16.03.2018 року, як позовні вимоги по суті.

Ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання 22 травня 2018 року закрито підготовче засідання по справі та призначено справу до розгляду по суті на 21 червня 2018 року.

На відкритому судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

На відкритому судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву та просив відмовити у задоволенні позову повністю.

Вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, докази, якими вони підтверджуються, заслухавши пояснення представників учасників справи, судом у справі встановлені такі факти та обставини.

ФОП ОСОБА_3 є платником єдиного податку другої групи, що не заперечується учасниками справи.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач оплатила квитанцією № 125 від 18.02.2017 року авансовий платіж єдиного податку в сумі 320 грн. (а.с 15).

Суд встановив, що ГУДФС в Одеські області листом від 11.01.2018 року (вих. №226/Н/15-32-13-11-09 від 11.01.2018 року повідомлено ФОП ОСОБА_3 про те, що станом на 31.12.2017 року рахується податковий борг по єдиному податку у сумі 120 грн. та попереджене, що у разі несплати ФОП ОСОБА_3 буде виключено з Реєстру платників єдиного податку з 01 квітня 2018 року. (а.с.14).

Представник позивача 26 січня 2018 року звернувся з адвокатським запитом до ГУДФС в Одеській області, в якому просив розяснити, що стало підставою для нарахування податкового боргу та штрафних санкцій (а.с.16-18), на який отримав відповідь від 01.02.2018 року №701/Д/15-32-13-11-13 (а.с. 19) про те, що рішенням Одеської міської ради №2260-VII від 26 липня 2017 року «Про внесення змін до рішення Одеської міської ради від 08 лютого 2017 року №1599- VII» встановлено, що ставку єдиного податку платниками другої групи, які здійснюють діяльність на території м. Одеси зменшено до 10% з 01 березня 2017 року. Між тим, ФОП ОСОБА_3 було сплачено за лютий 2017 року 320 грн. замість 640 грн., а тому в інтегрованій картці платника податків виникла заборгованість по єдиному податку на суму 120 грн. (за рахунок переплати у розмірі 200 грн. з минулого 2016 року), в звязку з чим нараховано штрафну санкцію у розмірі 50% ставки єдиного податку, обраної платником єдиного податку.

Представником позивача до ГУДФС в Одеській області подано скаргу на бездіяльність посадової особи згідно повідомлення від 01.02.2018 року №701/Д/15-32-13-11-13 (а.с. 20-21), на яку отримано відповідь (а.с. 25-27) про відмову в задоволенні скарги.

Суд встановив, що ОСОБА_5 державним ревізором-інспектором відділу адміністрування податків та зборів з фізичних осіб та єдиного внеску території обслуговування ДПІ у Суворовському районі міста Одеси управління податків та зборів з фізичних осіб Головного управління ДФС в Одеській області було складено акт камеральної перевірки з питання дотримання вимог пункту 295.1 статті 295 Розділу XIV Податкового кодексу України в частині порушення строків сплати авансового внеску по єдиному податку №4012/15-32/13-11/НОМЕР_1 від 06.03.2018 року (а.с. 23-24).

У зазначеному акті перевірки зафіксовано, що в порушення вимог пункту п.295.1 ст. 295 ПК України платником сплачено авансовий внесок по єдиному податку з порушенням строку оплати, що призвело до виникнення податкового боргу у сумі 120 грн., та цей борг не був погашений внаслідок чого на підставі п.122.1 ст. 122 ПК України на позивача накладено штраф у розмірі 50% ставки єдиного податку обраної платником єдиного внеску. (а.с.23-34).

На підставі зазначеного акту перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення № від 16.03.2018 року, відповідно до якого позивачу нараховано штраф у розмірі 1946, 15 грн. (а.с.28, 29).

Судом досліджена інтегрована картка платника податку позивача (а.с. 37-47), також на офіційному сайті Одеської міської ради рішення Одеської міської ради від 08 лютого 2017 року №1599- VII та №2260-VII від 26 липня 2017 року «Про внесення змін до рішення Одеської міської ради від 08 лютого 2017 року №1599- VII».

Оцінюючи правомірність прийняття проведення перевірки та оскаржуваного рішення, суд виходить із такого.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 291.2 ст.291 ПК України, спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Суд встановив та не заперечувалось сторонами у судовому засіданні, що ОСОБА_3 є платником єдиного податку другої групи.

Відповідно до п. 295.1 ст. 295 ПК України, платники єдиного податку першої і другої груп сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця.

Такі платники єдиного податку можуть здійснити сплату єдиного податку авансовим внеском за весь податковий (звітний) період (квартал, рік), але не більш як до кінця поточного звітного року.

Матеріалами справи підтверджено, зокрема, інтегрованою карткою платника податку позивача (а.с. 37-47), що позивач здійснювала оплату єдиного внеску щомісячно.

Одеською міською радою прийнято рішення №1599-VII від 08 лютого 2017 року «Про внесення змін до Рішення Одеської міської ради від 23 грудня 2011 року №1624-VI «Про встановлення на території міста Одеси ставок єдиного податку для фізичних осіб-підприємців», відповідно до якого платниками другої групи єдиного податку зменшено ставку з 20 % до 10% від мінімальної заробітної плати на 1 січня податкового (звітного) року (на 01.01.2017 року розмір складав 3200 грн.).

Рішенням №2260-VII від 26.07.2017 року «Про внесення змін до рішення Одеської міської ради від 08 лютого 2017 року №1599-VII» встановлено, що ставку єдиного податку платникам другої групи, які здійснюють діяльність на території м. Одеси зменшено до 10% з 01 березня 2017 року.

Зміст спірних правовідносин полягає в тому, чи з 01 лютого 2017 року чи з 01 березня 2017 року слід розраховувати ставку єдиного податку у розмірі 10 % від мінімальної заробітної плати.

Позивач вважає, що він правомірне вже за лютий 2017 року оплатив єдиний податок в розмірі 320 грн. замість 640 грн. У свою чергу, відповідач вважає, що позивач мав платити єдиний податок в розмірі 320 грн. з 01 березня 2017 року, внаслідок чого й виникла недоплата.

Матеріалами справи підтверджено, що ФОП ОСОБА_3 за лютий 2017 року було сплачено 320 грн, замість 640 грн., тому в інтегрованій картці платника податків виникла заборгованість по єдиному податку на суму 120 грн. з урахуванням передплати за попередні місяці.

Представник позивача зазначив, що оскільки рішенням Одеської міської ради №1599-VII від 08 лютого 2017 року «Про внесення змін до Рішення Одеської міської ради від 23 грудня 2011 року №1624-VI «Про встановлення на території міста Одеси ставок єдиного податку для фізичних осіб-підприємців», зменшено ставку єдиного податку і це рішення було прийнято та опубліковано у лютому 2017 року (18 лютого 2017 року), позивачем сплачено в лютому 2017 року вже авансовий внесок з єдиного податку, з урахуванням зазначеного рішення ради в сумі 320 грн., що підтверджується квитанцією №25 від 18.02.2017 року (а.с.15).

Однак, зазначені твердження представника позивача є помилковими та не ґрунтуються на приписах податкового законодавства України, з огляду на таке.

Відповідно до п. 295.1 ст. 295 Податкового кодексу України, у разі якщо сільська, селищна або міська рада приймає рішення щодо зміни раніше встановлених ставок єдиного податку, єдиний податок сплачується за такими ставками у порядку та строки, визначені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 цього Кодексу.

Згідно з п.п. 12.3.4 п.12.3 ст. 12 ПК України, рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Таким чином, суд вважає, що ставка єдиного податку платникам другої групи, які здійснюють діяльність на території міста Одеси, встановлена рішенням Одеської міської ради №1599-VII від 08 лютого 2017 року повинна застосовуватись наступного місяця, тобто з березня, а тому позивачем неправомірно сплачено авансовий внесок з єдиного податку згідно із зазначеним рішення Одеської міської ради у лютому 2017 року.

Також суд вважає помилкове судження позивача, що авансовий платіж сплачується за наступний місяць, оскільки пунктом 295.1 ст. 295 ПК України чітко передбачено, що платники єдиного податку першої і другої груп сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця.

Пунктом 122.1 ст. 122 ПК України встановлено, що несплата (неперерахування) фізичною особою - платником єдиного податку, визначеною підпунктами 1 і 2 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу, авансових внесків єдиного податку в порядку та у строки, визначені цим Кодексом, тягне за собою накладення штрафу в розмірі 50 відсотків ставки єдиного податку, обраної платником єдиного податку відповідно до цього Кодексу.

Враховуючи те, що позивачем несвоєчасно сплачено авансовий внесок по єдиному податку, що призвело до виникнення податкового боргу у сумі 120 грн., суд вважає, що відповідачем правомірно на підставі п.122.1 ст. 122 ПК України на позивача накладено штраф у розмірі 50% ставки єдиного податку обраної платником єдиного внеску, а тому податкове повідомлення-рішення № від 16.03.2018 року, є правомірним та не належить скасуванню.

Тому, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про зупинення, визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення № від 16.03.2018 року не належать задоволенню.

Стосовно позовних вимог про зупинення, визнання протиправним та скасування акту про результати камеральної перевірки з питань дотримання порядку нарахування та сплати єдиного податку від 06.03.2018 року №4012/15-32/13-11/НОМЕР_1, суд зазначає, що акт перевірки не є індивідуальним актом, в розумінні п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України, акт перевірки безпосередньо не покладає на платника податків певних обовязків, яким, в даному випадку, є податкове повідомлення-рішення, прийняте на підставі зазначеного акту, акт це носій доказової бази.

Також суд відхиляє доводи позивача щодо порушення відповідачем порядку проведення перевірки, встановленого ст. 79 Податкового кодексу України, оскільки матеріалами справи підтверджено, що стосовно позивача була проведена камеральна перевірка, а не документальна невиїзна, яка регулюється ст. 79 Податкового кодексу України.

Між тим, дослідивши письмові докази щодо підстави та порядку проведення камеральної перевірки з питання дотримання порядку нарахування та сплати єдиного податку позивачем, суд дійшов висновку, що відповідач діяв в порядку, спосіб та в межах наданих ньому повноважень, відповідно до ст. 76 Податкового кодексу України, яка встановлює, зокрема, що п. 76.1. камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов'язкова; п. 76.2. порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу.

Тому, з огляду на вищевикладені встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині зупинення, визнання протиправним та скасування акту про результати камеральної перевірки з питань дотримання порядку нарахування та сплати єдиного податку від 06.03.2018 року №4012/15-32/13-11/НОМЕР_1 є безпідставними, а тому не належать задоволенню.

Також суд відхиляє доводи позивача щодо порушення відповідачем строку розгляду поданої ним скарги на бездіяльність посадової особи згідно з повідомленням від 01.02.2018 року №701/Д/15-32-13-11-13, передбаченого Порядком оформлення і подання скарг платниками податків та їх розгляду контролюючими органами», затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 21.10.2015 року № 916, оскільки відповідно до п. 2 цим Порядком визначено процедуру оскарження платниками податків податкових повідомлень-рішень або інших рішень контролюючих органів (далі - рішення) під час адміністративного оскарження, в той час, як позивач оскаржував дії відповідача щодо надання відповіді на адвокатський запит.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч.1 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч.1,3 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи встановлені у судовому засіданні факти, суд дійшов висновку, що відповідач, заперечуючи проти позову довів, з посиланням на відповідні докази правомірність оскаржуваного акту та рішення, в звязку чим позовні вимоги не належать задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 6, 12, 72, 77,90, 139, 246, 255,295,297 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (ІНП НОМЕР_1, місце проживання: 65029, м. Одеса, вул. Новосельського, 23/6) до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області (, місцезнаходження: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська,5) про зупинення дії акту про результати камеральної перевірки з питань дотримання порядку нарахування та сплати єдиного податку від 06.03.2018 року №4012/15-32/13-11/НОМЕР_1 та податкового повідомлення-рішення № від 16.03.2018 року; визнання протиправними та скасування акту від 06.03.2018 року №4012/15-32/13-11/НОМЕР_1 та податкового повідомлення-рішення № від 16.03.2018 року, - відмовити у повному обсязі.

У звязку з тим, що у задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено в повному обсязі, керуючись приписами ст. 139 КАС України, судовий збір не повертається позивачу, та за відсутності понесених судових витрат, повязаних із залученням свідків та проведенням експертизи, такі судові витрати не належать стягненню з позивача на користь субєкта владних повноважень.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст.ст. 295, 297 КАС України, з урахуванням п.15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний « 27» червня 2018 року.

Суддя Л.Р. Юхтенко

.