Справа № 826/767/18
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2018-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

22 травня 2018 року № 826/767/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Аблова Є.В. при секретарі судового засідання Борсуковської А.О. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомГромадянина Республіки Бангладеш ОСОБА_1
до Головного управління Державної міграційної служби в місті Києві, Державної міграційної служби України
провизнання протиправними та скасування наказу і рішень, зобов'язання вчинити дії,
за участі:

представника позивача - ОСОБА_5,

представника відповідача 2 - Пирожок О.Б.

На підставі частини шостої статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 22 травня 2018 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Громадянин Республіки Бангладеш ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся з позовом до Головного управління Державної міграційної служби в місті Києві (далі по тексту - відповідач-1) та Державної міграційної служби України (далі по тексту - відповідач-2) про:

- визнання неправомірним та скасування наказу відповідача - 1 від 26.06.2017р. №274 про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту громадянина Республіки Бангладеш ОСОБА_1;

- визнання неправомірним та скасування наказу відповідача - 2 №113-17 від 20.11.2017р. про відхилення скарги на рішення територіального органу ДМС України про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

- зобов'язання відповідача - 2 повторно розглянути заяву позивача про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до вимог чинного законодавства.

Ухвалою суду від 28.02.2018р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю прийняття оскаржуваних рішень, оскільки відповідач - 1 відмовляючи позивачу у прийнятті заяви про визнання останнього біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а також відповідач - 2, відмовляючи позивачу у задоволенні скарги на рішення відповідача - 1 під час прийняття оскаржуваних рішень не поцікавились актуальною ситуацією у країні походження позивача на підставі його заяви стосовно небезпеки перебування та побоювання систематичного порушення прав людини, що є порушенням Керівництва з процедур та критеріїв визначення статусу біженців (відповідно до Конвенції 1951 р. та Протоколу 1967 р., які стосуються статусу біженців) (1992) та постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №1 від 25.06.2009 р. "Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця чи особи без громадянства в Україні", а отже може мати наслідком виникнення у позивача обов'язку повернення до країни походження де, з огляду на викладене у позовній заяві, існують обставини, які унеможливлюють його безпечне проживання.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача - 1 в судове засідання не прибув.

Представник відповідача - 2 проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав правомірності прийняття оскаржуваних рішень.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

06 червня 2017 року позивач звернувся до Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві із заявою про визнання біженцем або особою яка потребує додаткового захисту.

У заяві-анкеті №69 від 06.06.2017р. позивач зазначив, зокрема, що він не може повернутися до країни свого походження - Бангладеш, через побоювання застосування до нього смертної кари за сфабрикованою кримінальною справою, а також через переслідування лідерами партії Авамі Ліг (Awami League), членом молодіжного крила якої він був. Члени партії Авамі Ліг іноді приходять додому ОСОБА_1 у м. Комілла, шукають його та погрожують членам його родини. Таким чином, позивач боїться повертатися в Бангладеш.

Також, в цей день за підписом позивача були заповнені, зокрема, анкета особи, яка звернулася із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (від 06.06.2017р. справа №2017KYIV0065) та реєстраційний листок на особу, яка звернулася із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (від 06.06.2017р. справа №2017KYIV0065).

Так, у зазначених документах позивач вказав, зокрема: дату народження - ІНФОРМАЦІЯ_1, м. Комілла, Бангладеш, яка є країною його постійного проживання; членів сім'ї, які проживають в рідному місті; освіту - неповна середня (Утторграм державна початкова школа, Приватна школа, Політехнічний інститут, 200-2015рр.) та відсутність документів, що підтверджує її наявність; працював секретарем в Національній партії БНП.

Згідно з інформацією, наданою позивачем у ході вищевказаної співбесіди, 01.12.2015р. він виїхав з Бангладешу до Індії, в Індії проживав на протязі пів року, в кінці травня поїхав в Дубаї 8-9 годин був в транзитній зоні, після чого поїхав до Росії, де перебував приблизно 9 місяців, а в кінці 2017 року прибув до України.

19 червня 2017 року з позивачем була проведена співбесіда, зміст якої викладений у відповідному протоколі (від 19.06.2017р. справа №2017KYIV0065).

З висновку про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 26.06.2017р. (справа №2017KYIV0065) вбачається, що беручи до уваги відомості надані позивачем, а також інформацію з відкритих джерел, Головним спеціалістом відділу з питань шукачів захисту зроблено висновок, про доцільність прийняття рішення про відмову в оформленні документів гр. Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2, для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв'язку з необґрунтованістю заяви та відсутністю умов, зазначених у п.п. 1 та 13 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового захисту".

Наказом ГУ ДМСУ в м. Києві №274 від 26.06.2017р. вирішено відмовити в оформленні документів гр. Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Не погоджуюсь з рішенням відповідача - 1 позивачем подана скарга від 05.07.2017р. на відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту до Державної міграційної служби України.

Згідно висновку від 16.11.2017р. (справа №2017KYIV0065) за результатами розгляду скарги на рішення територіального органу ДМС про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, Головним спеціалістом відділу по роботі з шукачами захисту вирішено за доцільне відхилити скаргу ОСОБА_1 на рішення ГУ ДМСУ в м. Києві про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Рішенням ДМС України №113-17 від 20.10.2017р. відхилено скаргу гр. Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 на наказ ГУ ДМСУ в м. Києві №274 від 26.06.2017р. про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, гр. Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1.

Не погоджуючись з рішеннями відповідачів, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Нормативно-правовим актом, який визначає порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення цього статусу, а також встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту і яким надано тимчасовий захист в Україні, є Закон України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" (станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", біженцем є особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

При цьому, особа, яка потребує додаткового захисту - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань (пункт 13 частини першої статті 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту").

Згідно з частинами першою та другою статті 5 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, перетнула державний кордон України в порядку, встановленому законодавством України, повинна протягом п'яти робочих днів звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, під час в'їзду в Україну незаконно перетнула державний кордон України, повинна без зволікань звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

У силу статті 6 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", не може бути визнана біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, особа:

- яка вчинила злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людства і людяності, як їх визначено у міжнародному праві;

- яка вчинила злочин неполітичного характеру за межами України до прибуття в Україну з метою бути визнаною біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, якщо таке діяння відповідно до Кримінального кодексу України належить до тяжких або особливо тяжких злочинів;

- яка винна у вчиненні дій, що суперечать меті та принципам Організації Об'єднаних Націй;

- стосовно якої встановлено, що умови, передбачені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, відсутні;

- яка до прибуття в Україну була визнана в іншій країні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

- яка до прибуття в Україну з наміром бути визнаною біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, перебувала в третій безпечній країні. Дія цього абзацу не поширюється на дітей, розлучених із сім'ями, а також на осіб, які народилися чи постійно проживали на території України, а також їх нащадків (дітей, онуків).

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, який прийняв до розгляду заяву іноземця чи особи без громадянства про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає заявникові довідку про звернення за захистом в Україні та реєструє заявника. Протягом п'ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації заяви центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, проводить співбесіду із заявником, розглядає відомості, наведені в заяві, та інші документи, вимагає додаткові відомості та приймає рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в оформленні документів для вирішення зазначеного питання (частина перша статті 8 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту").

Рішення про оформлення або відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймається на підставі письмового висновку працівника, який веде справу, і оформлюється наказом уповноваженої посадової особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту (частина четверта статті 8 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту").

У силу частини шостої статті 8 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймаються за заявами, які є очевидно необґрунтованими, тобто якщо у заявника відсутні умови, зазначені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, а також якщо заяви носять характер зловживання: якщо заявник з метою визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає себе за іншу особу, а так само за заявами, поданими особами, яким було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв'язку з відсутністю підстав, передбачених для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, встановлених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.

У разі використання особою права на оскарження центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, до прийняття рішення за скаргою залишає на зберігання документи, що посвідчують особу заявника, та інші документи (частина восьма статті 8 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту").

Рішення, що приймаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, щодо визнання іноземця або особи без громадянства біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а також рішення про втрату чи позбавлення статусу біженця або додаткового захисту, про скасування рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, можуть бути оскаржені в установленому законом порядку та в установлені цим Законом строки до суду (частина друга статті 12 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту").

Як вбачається зі змісту рішення Державної міграційної служби України від 20.11.2017 №113-17, підставою для відмови в прийнятті заяви позивача про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту слугували положення Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", а саме очевидна необґрунтованість заяви, у зв'язку з відсутністю підстав, передбачених для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, встановлених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем не обґрунтовано його побоювання стати жертвою переслідування конкретними фактами. Інформація, надана позивачем до Головного управління ДМС України в м. Києві, є суперечливою. Так зокрема, у своїй заяві-анкеті від 06.06.2017р. та під час проведення співбесіди позивач зазначив, що причиною його виїзду з Бангладеш є побоювання за своє життя через переслідування членами партії Авамі ліг.

Однак задокументовані докази наявності переслідувань в країні громадянської належності у позивача відсутні. Обов'язок надання доказів покладається на особу, яка висловлює ці твердження. Таким чином, позивач не довів достовірність своїх доводів, на яких ґрунтується його заява.

Позивач повідомляв, що залишив країну громадянської належності 01 грудня 2015 року, в лютому 2017 року перетнув кордон з Україною, однак за захистом звернувся лише 06.06.2017р., тобто через чотири місяців після в'їзду в Україну.

Варто зазначити, що відповідно до міжнародних принципів та стандартів у сфері визначення статусу біженця та додаткового захисту, тривалий строк між виїздом заявника з країни громадянської належності та датою звернення за захистом може свідчити про відсутність обґрунтованих побоювань, переслідування чи серйозної шкоди.

Згідно з інформацією, наданою позивачем у ході вищевказаної співбесіди, 01.12.2015р. він виїхав з Бангладешу до Індії, в Індії проживав на протязі пів року, в кінці травня поїхав в Дубаї 8-9 годин був в транзитній зоні, після чого поїхав до Росії, де перебував приблизно 9 місяців, а в кінці 2017 року прибув до України.

Отже, встановлено, що до приїзду в Україну позивач перебував на території третіх безпечних країн і мав нагоду звернутися щодо отримання відповідного статусу до органів державної влади цих країн.

Частина двадцять друга статті 1 Закону "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" дає визначення терміну "третя безпечна країна" - це країна, в якій особа перебувала до прибуття в Україну, крім випадків транзитного проїзду через територію такої країни, і могла звернутися з клопотанням про визнання біженцем чи особою, яка потребує додаткового захисту.

Ураховуючи вказане та відповідно до пунктів 4 та 6 статті 6 зазначеного Закону "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" не може бути визнана біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту стосовно якої встановлено, що умови, передбачені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, відсутні та яка до прибуття в Україну з наміром бути визнаною біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, перебувала в третій безпечній країні.

Таким чином, позивач ні в заяві-анкеті, ні під час проведених співбесід не обґрунтував свої побоювання та не надав переконливих відомостей для отримання захисту на території України. Доводи позивача ґрунтуються лише на суб'єктивних твердженнях, непідкріплених будь-якими доказами, що ставить під сумніви правдивість наданої ним інформації, є необґрунтованими та недоведеними. Крім того, висновок Головного управління ДМС України в м. Києві від 26.06.2017 про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту містить інформацію з відкритих інтернет - джерел щодо відсутності загрози при поверненні позивача до країни громадянської належності.

У зв'язку з тим, що позивачем не доведено наявність небезпеки його життю в Бангладеші та побоювання за своє життя через переслідування членами партії Авамі ліг, зазначені обставини не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду справи, у суду відсутні підстави вважати, що у разі повернення позивача до країни громадянської належності будуть мати місце існування загрози його життю, безпеці чи свободі через побоювання застосування щодо нього смертної кари, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання.

За наведених обставин суд погоджується з доводами відповідача про відсутність у позивача об'єктивного елементу обґрунтованості побоювань щодо існування загрози його життю, безпеці чи свободі на батьківщині, а звернення до органів Державної міграційної служби мало на меті лише легалізацію перебування громадянина Республіки Бангладеш ОСОБА_1 на території України.

Відтак, рішення Державної міграційної служби України №113-17 від 20.11.2017р. та рішення ГУ ДМС в м. Києві від 26.06.2017р. №274 є правомірними, тому підстави для їх скасування у суду відсутні.

З огляду на вищевикладене у суду також відсутні підстави для зобов'язання відповідача - 2 повторно розглянути заяву громадянина Республіки Бангладеш ОСОБА_1 про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для задоволення останніх.

Керуючись статтями 72-77, 90, 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову громадянину Республіки Бангладеш ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення суду, відповідно до частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Є.В. Аблов