Справа № 640/3441/18
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2018-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2018 р. м. ХарківСправа № 640/3441/18
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Пянової Я.В.

суддів: Калиновського В.А. , Чалого І.С.

за участю секретаря судового засідання Городової А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Інспектора роти № 2 батальйону № 1 Управління патрульної поліції Харківської області ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 18.05.2018 (головуючий суддя Нев'ядомський Д.В., м. Харків, повний текст складено 18.05.18 р.) по справі № 640/3441/18

за позовом ОСОБА_2

до Інспектора роти № 2 батальйону № 1 Управління патрульної поліції Харківської області ОСОБА_1

про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за постановою серії ЕАА №212932 від 19.11.2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2, позивач), звернувся до суду з позовом до Інспектора роти № 2 батальйону № 1 Управління патрульної поліції Харківської області ОСОБА_1 (далі - Інспектор роти № 2 батальйону № 1 УПП Харківської області ОСОБА_1, відповідач), в якому просив суд визнати протиправною та скасувати постанову серії EAA № 212932 від 19.11.2017 р. про адміністративне правопорушення.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 18.05.2018 року адміністративний позов ОСОБА_2 - задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову серії EAA № 212932 від 19.11.2017 року, яка винесена Інспектором роти № 2 батальйону № 1 УПП в Харківській області ДПП ОСОБА_1 відносно ОСОБА_2 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 Кодексу України про адміністративне правопорушення, а провадження по справі закрито.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове - про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Так, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 та скасовуючи постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не було доведено порушення позивачем правил дорожнього руху.

Такий висновок суду, на думку відповідача, є помилковим, оскільки факт вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП, зафіксовано відеозаписами з реєстратора, встановленого у патрульному автомобілі, що додаються, та підтверджується постановами Київського районного суду м. Харкова від 27.12.2017 р. та Апеляційного суду Харківської області від 27.03.2018 р.

Крім того, закривши провадження у справі у звязку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, суд першої інстанції порушив п. 3 ч. 2 ст. 19 КАС України, згідно якої юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи про накладення адміністративних стягнень, крім випадків, визначених цим Кодексом.

В судове засідання представник відповідача не прибув, був повідомлений належним чином про дату, час та місце слухання справи.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу погоджується з рішенням суду першої інстанції, вважає його законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу - безпідставною, у зв'язку з чим просить її залишити без задоволення, а рішення Київського районного суду м. Харкова від 18.05.2018 року - без змін. Розгляд справи просив здійснювати за відсутності позивача та його представника.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання, призначеного на 26.06.2018 року, за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою відповідача - інспектора роти № 2 батальйону № 1 УПП Харківської області ОСОБА_1 від 19 листопада 2017 року серія EAA № 212932 ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 КпАП України за порушення п. 2.9 ПДР та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 грн.

Не погодившись з вказаною постановою, позивач звернувся до суду з позовом, в якому в обґрунтування своєї позиції зазначив, що відповідачем протиправно, необґрунтовано та безпідставно, порушуючи його права та охоронювані законом інтереси, за відсутності жодних доказів провини, було складено вищезазначену постанову Серії EAA № 212932 від 19 листопада 2017 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з відсутності доказів про скоєння позивачем адміністративного правопорушення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до положень статті 1 КУпАП основним завданням цього Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції та законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з ст. 6 Закону України Про Національну поліцію поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України Про Національну поліцію під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

Згідно з п.8 ч. 1 ст. 23 Закону України Про Національну поліцію поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України Про Національну поліцію визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно з частиною 5 статті 14 Закону України Про дорожній рух учасникам дорожнього руху ставиться в обов'язок знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України Про дорожній рух визначається Правилами дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001р. №1306 (із змінами та доповненнями).

Згідно з п. 1.1. ПДР, ці Правила відповідно до Закону України Про дорожній рух встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п. 1.9. ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Як вбачається з матеріалів справи, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесенні постанови в справі про адміністративне правопорушення Серії EAA № 212932 від 19 листопада 2017 року, інспектором роти № 2 батальйону № 1 УПП Харківської області ОСОБА_1 встановлено, що позивач 19 листопада 2017 року керував транспортним засобом Хонда Акорд, д.н.з. НОМЕР_1, з неосвітленим номерним знаком в темну пору доби, що унеможливлювало його ідентифікацію, чим порушив п. 2.9. "в" Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.6 ст. 121 КпАП України.

Відповідальність за вчинення правопорушення, передбаченого ч.6 ст.121 КпАП України про адміністративні правопорушення, настає в разі керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в установленому порядку, його експлуатація без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим.

Згідно з п. 2.9 в ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обовязковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Крім того, відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

В свою чергу, згідно з п.1 ст. 247 КпАП України обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 31 Закону України "Про Національну поліцію" поліція може застосовувати такі превентивні заходи, зокрема, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 цього Закону поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Разом з апеляційною скаргою відповідачем, на підтвердження своєї позиції, надано відеозапис з реєстратора, встановленого у патрульному автомобілі.

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. ч. 1 та 4 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Приписами ст. 75 КАС України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Частиною 3 статті 77 КАС України встановлено, що докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до ч. 8 ст. 79 КАС України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

В ході розгляду справи встановлено, що ухвалою суду першої інстанції від 14 березня 2018 року було витребувано у відповідача відеозапис щодо постанови серії EAA № 212932 від 19.11.2017 року.

В свою чергу, УПП в Харківській області надано відповідь, в якій зазначено, що відеозаписи за 19.11.2017 року видалені з архівів відділу зв'язку та телекомунікації УПП в Харківській області ДПП, у зв'язку з закінченням терміну зберігання (а.с. 30).

Проте, до апеляційної скарги відеозапис правопорушення було надано, при цьому жодних обґрунтувань неможливості його подання до суду першої інстанції з причин, що не залежали від відповідача, останнім не зазначено.

Таким чином, з огляду на ч. 8 ст. 79 КАС України, зазначений доказ вважається поданим не у встановлений строк, а тому до розгляду судом прийматися не може.

Окрім того, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що з наданого відеозапису не вбачається, що позивача неможливо було ідентифікувати саме з відстані 20 м. Зазначену відстань з відеозапису неможливо встановити.

З урахуванням відсутності належних доказів порушення позивачем положень КпАП України, ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 19.06.2018 року по цій справі зобов'язано інспектора роти № 2 батальйону № 1 Управління патрульної поліції Харківської області ОСОБА_1 надати постанови Київського районного суду м. Харкова від 27.12.2017 року та Апеляційного суду Харківської області від 27.03.2018 року, на які є посилання в апеляційній скарзі, та всі матеріали адміністративного правопорушення.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак, відповідачем всупереч вимогам ч.2 ст.77 КАС України, не надано жодних доказів у справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на викладене, оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення Серії ЕАА № 212932 за вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст. 121 КпАП України, прийнята з порушеннями вимог КпАП України, є безпідставною та необґрунтованою.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про визнання протиправною та скасування постанови серії EAA № 212932 від 19.11.2017 року, а також закриття провадження по справі.

Доводи апеляційної скарги про те, що закривши провадження у справі у звязку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, суд першої інстанції порушив п. 3 ч. 2 ст. 19 КАС України, колегією суддів не приймаються до уваги.

Так, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи про накладення адміністративних стягнень, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Цим Кодексом, а саме, ч. 3 ст. 286, передбачено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення субєкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення субєкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення субєкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З огляду на вищезазначену норму законодавства, посилання в апеляційній скарзі на порушення судом п. 3 ч. 2 ст. 19 КАС України є безпідставними та необґрунтованими.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції підтверджує, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв'язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 286, 308, 310, п.1 ч.1 ст. 315, 316, 321, 322, 325, 326 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Інспектора роти № 2 батальйону № 1 Управління патрульної поліції Харківської області ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 18.05.2018 по справі № 640/3441/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та відповідно до ст. 272 КАС України оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3
Судді ОСОБА_4 ОСОБА_5