Справа № 814/1636/17
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2018-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 березня 2018 р.м.ОдесаСправа № 814/1636/17

Категорія: 12.2 Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В. В.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого: судді-доповідача Домусчі С.Д.

суддів: Коваля М.П., Кравця О.О.

за участю секретаря судового засідання Тутової Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову від 12 жовтня 2017 року, ухвалену Миколаївським окружним адміністративним судом у складі головуючого-судді Біоносенка В.В., повний текст якої складений 17 жовтня 2017 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 м. Вознесенськ Миколаївської області, третя особа Міністерство оборони України, про визнання протиправними дій щодо відмови задоволенні рапорту від 12 квітня 2017 року, солдата військової служби за контрактом в/ч НОМЕР_1 про розірвання контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України укладеного 23 жовтня 2015 року, -

ВСТАНОВИВ:
10 серпня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 , третя особа Міністерство оборони України, в якому просив суд:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у задоволенні рапорту від 12.04.17 про розірвання контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, укладеного 23.10.2015 року Міністерством оборони України та позивачем, на підставі пункту «з» частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Постановою від 12 жовтня 2017 року, ухваленою у відкритому судовому засіданні, Миколаївський окружний адміністративний суд відмовив у задоволенні адміністративного позову.

Не погоджуючись з постановою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржену постанову та ухвалити нове судове рішення, яким задоволенні адміністративний позов в повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції взагалі не дослідував матеріали справи, не надав оцінки доводам позивача, відмовивши при цьому у задоволенні клопотання позивача про відкладення розгляду справи для надання пояснень самим позивачем з метою спростування наданих відповідачем до суду копій письмових матеріалів

Також апелянт посилається на норми матеріального права, які на його думку свідчать про заборону відмовляти у припиненні дії контракту у зв`язку із з систематичним невиконання його умов через інші причини або у порядку не передбаченому законодавством.

Зазначає апелянт і про те, що в умовах відсутності рішення про оголошення війни або мобілізації чи закінчення строків, встановлених для провадження мобілізації, особливий період не діє, у зв`язку з чим висновки суду першої інстанції свідчать про порушення закону. При цьому апелянт зазначає, що відповідач безпосередньо не залучений до здійснення заходів у зоні АТО для ведення бойових дій, боротьби з тероризмом, а тому не виконання зобов`язань та інших умов, визначених контрактом, враховується для встановлення систематичного невиконання умов контракту.

Військова частина НОМЕР_1 , третя особа Міністерство оборони України відзив на апеляційну скаргу не надали.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представників відповідача та третьої особи, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не може бути задоволена.

Апеляційний суд встановив, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив та оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив правову природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Суд першої інстанції встановив, матеріалами справи підтверджено та сторонами у справі не оспорюється, що 23 жовтня 2015 року ОСОБА_2 уклав з Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 Контракт на проходження громадянином України військової служби у Збройних Силах України, строком на три роки.

12 квітня 2017 року, ОСОБА_2 звернувся до командування військової частини НОМЕР_1 з рапортом про розірвання контракту та звільнення з військової служби, на підставі пункту «з» частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту командуванням (за бажанням військовослужбовця).

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції встановив, що рапорт про розірвання контракту та звільнення з військової служби поданий позивачем під час дії особливого періоду, в той час як серед підстав для звільнення військовослужбовця під час особливого періоду, така підстава, як у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту командуванням (за бажанням військовослужбовця) п. «з» ч.6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», не передбачена, а тому під час дії особливого періоду не застосовується.

Апеляційний суд зазначає, що 17.03.2014 року прийнятий Указ Президента України № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», затверджений Законом України від 17.03.2014 року № 1126-VII.

За цим Указом оголошена часткова мобілізація на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Пунктом 3 цього Указу встановлено, що мобілізація проводиться протягом 45 діб із дня набрання чинності цим Указом, тобто з 18 березня 2014 року по 01 травня 2014 року включно.

Також п. 4 Указу Президента України № 303/2014 від 17.03.2014 року «Про часткову мобілізацію», встановлено, що Голові Служби безпеки України, начальнику Управління державної охорони України, Голові Служби зовнішньої розвідки України, вищому командуванню Національної гвардії України, керівникам центральних органів виконавчої влади, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування України, Оперативно-рятувальну службу цивільного захисту, перевести підпорядковані військові формування України, Оперативно-рятувальну службу цивільного захисту на організацію та штати воєнного часу.

06.05.2014 року прийнятий Указ Президента України № 454/2014 «Про часткову мобілізацію», затверджений Законом України від 06.05.2014 року № 1240-VII.

За цим Указом оголошена часткова мобілізація на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Пунктом 3 цього Указу встановлено, що мобілізація проводиться протягом 45 діб із дня набрання чинності цим Указом, тобто з 07 травня 2014 року по 20 червня 2014 року включно.

21.07.2014 року прийнятий Указ Президента України № 607/2014 «Про часткову мобілізацію», затверджений Законом України від 22.07.2014 року № 1595-VII.

За цим Указом оголошена часткова мобілізація на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Пунктом 3 цього Указу встановлено, що мобілізація проводиться протягом 45 діб із дня набрання чинності цим Указом, тобто з 24 липня 2014 року по 06 вересня 2014 року включно.

14.01.2015 року прийнятий Указ Президента України № 15/2015 «Про часткову мобілізацію», затверджений Законом України від 15.01.2015 року № 113-VIIІ.

За цим Указом оголошена часткова мобілізація на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Пунктом 1 цього Указу встановлено, що мобілізація проводиться протягом 210 діб із дня набрання чинності цим Указом, тобто з 20 січня 2015 року по 17 серпня 2015 року включно.

Також пунктом 5 Указ Президента України № 15/2015 від 14.01.2015 року «Про часткову мобілізацію», зобов`язано Кабінет Міністрів України перевести національну економіку України на функціонування в умовах особливого періоду в обсягах, що гарантують безперебійне забезпечення потреб Збройних Сил України та інших військових формувань України під час виконання покладених на них завдань, привести визначені галузі, підприємства, установи та організації у ступінь повна готовність.

Відповідно до абз 5 ч. 1 ст. 1 Закону України № 3543-ХІІ від 21.10.1993 року «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Отже, з моменту прийняття Президентом України Указу від 17.03.2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію» в Україні настав особливий період, а в подальшому Указом Президента України від 14.01.2015 року № 15/2015 переведено національну економіку України на функціонування в умовах особливого періоду.

Апелянт вважає доводи суду першої інстанції щодо дії особливого періоду на час подання рапорту помилковими, оскільки на думку апелянта починаючи з 23.08.2015 року особливий період не діє.

Апеляційний суд вважає такі доводи позивача помилковими, оскільки статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що особливий період продовжується з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Мобілізацією є комплекс заходів, здійснюваних, серед іншого, з метою переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати воєнного часу (абз. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).

Таким чином, закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду.

Також ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» надано визначення поняттю демобілізації як комплексу заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Системний аналіз наведених правових норм, а також загальновідомих обставин іноземної агресії щодо України дає суду підстави стверджувати, що закінчення мобілізації не припиняє існування особливого періоду, а його закінчення пов`язане виключно з виданням Президентом України Указу про демобілізацію.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 30.06.2015 року по справі №21-112а15 та постанові Вищого адміністративного суду України від 16.02.2015 року по справі № 800/582/14.

Статтею 23 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» встановлені строки військової служби. Так частиною 2 ст. 23 цього Закону зазначено, що для громадян України, які приймаються на військову службу за контрактом та призначаються на посади, установлюються такі строки військової служби в календарному обчисленні - для осіб рядового складу - 3 роки.

Частиною 9 ст. 23 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (в редакції чинній на час подання рапорту про дострокове припинення контракту) встановлено, що, у разі настання особливого періоду:

2) для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених абзацом другим частини третьої цієї статті та частиною восьмою статті 26 цього Закону.

Частина восьма статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (в редакції чинній на час подання рапорту) встановлювала, що під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці:

1) з моменту оголошення мобілізації до часу, визначеного пунктами 2 або 3 цієї частини:

а) жінки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу;

б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу;

в) у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку;

г) у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання;

ґ) через такі сімейні обставини або інші поважні причини:

виховання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей віком до 18 років, які з нею (з ним) проживають, без батька (матері);

утримання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, повнолітньої дитини віком до 23 років, якщо вона (він) є інвалідом I чи II групи;

необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років;

наявність у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років;

д) у зв`язку з проведенням організаційних заходів у порядку, визначеному Генеральним штабом Збройних Сил України, за умови завершення виконання визначених завдань;

е) через службову невідповідність осіб рядового, сержантського і старшинського (крім прапорщиків, старших прапорщиків, мічманів, старших мічманів) складу у разі невиконання службових обов`язків;

є) призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також які вислужили встановлені строки строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу у строки, визначені рішенням Президента України;

ж) які вислужили строк військової служби за контрактом, укладеним на умовах, передбачених абзацом другим частини третьої статті 23 цього Закону;

з) які досягли граничного віку перебування військовозобов`язаних у запасі, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду.

Військовослужбовці також можуть бути звільнені з військової служби з підстав, передбачених пунктами "в", "г", "е", "є", "и" частини шостої та пунктами "в", "г", "е", "є" частини сьомої цієї статті;

Також з військової служби звільняються військовослужбовці, які є студентами, аспірантами чи докторантами денної форми навчання та були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період. Такі особи можуть продовжувати військову службу, якщо вони виявили таке бажання.

2) під час воєнного стану:

а) які досягли граничного віку перебування військовозобов`язаних у запасі, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду;

б) визнані за станом здоров`я непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку;

в) у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі;

г) призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також які вислужили встановлені строки строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу у строки, визначені рішенням Президента України;

3) після прийняття рішення про демобілізацію:

а) призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також які вислужили встановлені строки строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, у строки, визначені рішенням Президента України;

б) у зв`язку із закінченням строку контракту, укладеного під час особливого періоду, та небажанням проходити військову службу за новим контрактом.

Враховуючи зазначені норми Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (в редакції чинній на час прийняття оскарженого наказу), відсутність підстав для звільнення позивача військовослужбовця під час дії особливого періоду, помилковість розуміння апелянтом часу дії особливого періоду, помилковість трактування апелянтом п. 2 ч. 9 ст. 23 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (в редакції чинній на час прийняття оскарженого наказу) в частині поширення його дії тільки на контракти, які були укладені під час особливого періоду, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення адміністративного позову.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що до цього часу Президентом України Указ про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України не видався, а антитерористична операція не завершена.

Враховуючи, що не припинились обставини, які стали причинами введення особливого періоду, тимчасово окуповані території не звільнені, антитерористична операції не завершена, то в теперішній час особливий період не завершений.

Частиною 8 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачений вичерпний перелік підстав для звільнення військовослужбовця з військової служби. Серед підстав для звільнення військовослужбовця під час особливого періоду, така підстава, як у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту командуванням (за бажанням військовослужбовця п. «з» ч.6 ст.26 Закону не передбачена.

Оскільки пункт «з» ч.6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» під час дії особливого періоду не застосовується, апеляційний суд як і суд першої інстанції відхиляє без дослідження доводи апелянта щодо систематичного невиконання умов контракту командуванням.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, підстави для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, а оскаржене судове рішення без змін.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 2-10, 71-77, ч. 5 ст. 242, 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ч. 1 ст. 325, ст. ст. 328, 329 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 25.04.2018 р.

Головуючий суддя Домусчі С.Д.
Судді Коваль М.П. Кравець О.О.