Справа № 826/10351/17
Суддя: Шрамко Ю.Т.
Дата ухвалення: 2018-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 квітня 2018 року №826/10351/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шрамко Ю.Т., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у м. Києві про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва, (також далі - суд), надійшов позов ОСОБА_1, (далі - позивач), до Головного управління ДФС у м.Києві, (далі - відповідач), про скасування податкового повідомлення-рішення від 23.06.2017 року №, виданого Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві, щодо зобов'язання ОСОБА_1 до сплати нарахованого грошового зобов'язання у сумі 1253 грн. 70 коп., разом із доданим до нього розрахунком фінансових санкцій до акту перевірки від 02.06.2017 року №84/26-15-13-02- про результати камеральної перевірки податкової декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік, (далі - оскаржуване податкове повідомлення-рішення).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 серпня 2017 року відкрито провадження в адміністративній справі.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки прийняте відповідачем всупереч вимогам законодавства та на підставі висновків, зроблених за результатами перевірки позивача, які не відповідають фактичним обставинам.

Позивач позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити та скасувати податкове повідомлення-рішення від 23.06.2017 року №, виданого Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві.

Представник відповідача позовні вимоги не визнала, просила у задоволенні позову відмовити повністю, оскільки оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

27.03.2017 року до ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у місті Києві надійшла податкова декларація самозайнятої особи, яка провадить незалежну професійну діяльність, ОСОБА_1, про майновий стан і доходи за 2016 рік № від 24.03.2017 року.

02.06.2018 року ГУ ДФС у місті Києві було проведено камеральну перевірку поданої самозайнятою особою, яка провадить незалежну професійну діяльність, ОСОБА_1 податкової декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік, за результатами якої складено акт камеральної перевірки від 02.06.2017 року №84/26-15-13-02- (далі - акт перевірки).

Актом перевірки встановлено порушення позивачем п. 178.2 статті 178 розділу IV Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12.2010 року, що призвело до збільшення суми грошового зобов'язання за платежем Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування.

На підставі акту перевірки відповідачем 23.06.2017 року прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 23.06.2017 р. №, яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування за податковими зобовязаннями на суму 1002,96 грн. та за штрафними фінансовими) санкціями на суму 250, 74 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до пп. 21.1.1 - пп. 21.1.5 п. 21.1 ст. 21 ПК України, посадові особи контролюючих органів зобов'язані: дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; забезпечувати сумлінне виконання покладених на контролюючі органи функцій; забезпечувати ефективну роботу та виконання завдань контролюючих органів відповідно до їх повноважень; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій; коректно та уважно ставитися до платників податків, їх представників та інших учасників відносин, що виникають під час реалізації норм цього Кодексу та інших законів, не принижувати їх честі та гідності.

Абз. 1 п. 46.1 ст. 46 ПК України передбачає, що податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов'язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Відповідно до п.п. 49.1., 49.2 ПК України, податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків. Платник податків зобов'язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об'єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є. Цей абзац застосовується до всіх платників податків, в тому числі платників, які перебувають на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності.

Згідно абз. 1 п. 49.3 ПК України, податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів:

а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою;

б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення;

в) засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням вимог законів щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.

Як вбачається з акту перевірки, на підставі пункту 20.1.4 п. 20.1 статті 20 розділу І Податкового кодексу України, у порядку, визначеному статтею 76 розділу ІІ Податкового кодексу України та згідно вимог статей 176, 178 Податкового кодексу України проведено камеральну перевірку податкової декларації про майновий стан і доходи поданої за 2016 рік до ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у місті Києві № від 27.03.2017 року.

В той же час, з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу від 24.03.2017 року 02152 050946 1 вбачається, що позивачем податкову декларацію подано за 2016 рік до ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у місті Києві та отримано останнім 28.03.2018 року.

Позивач наголошує на тому, що ГУ ДФС у місті Києві була здійснена перевірка іншої податкової декларації. В той же час, з наявних матеріалів справи та долучених до акту перевірки, податкового повідомлення-рішення слідує, що перевірка була здійснена саме податкової декларації самозайнятої особи, яка провадить незалежну професійну діяльність, ОСОБА_1 про майновий стан і доходи за 2016 рік.

Відповідачем повідомлено, що у акті перевірки помилково зазначено, що декларація подана до ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у місті Києві.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем камеральна перевірка була здійснена з порушенням вимог ст. 76 п. 76.3 ПК України.

Так, відповідно до ст. 76 Податкового Кодексу, камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення.

Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком.

Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов'язкова.

Порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу.

Камеральна перевірка податкової декларації або уточнюючого розрахунку може бути проведена лише протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання, а якщо такі документи були надані пізніше, - за днем їх фактичного подання.

Граничним терміном подання податкової декларації для платників податків на доходи фізичних осіб є 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.

Згідно абз. 1 п. 49.20 ст. 49 ПК України, якщо останній день строку подання податкової декларації припадає на вихідний або святковий день, то останнім днем строку вважається операційний (банківський) день, що настає за вихідним або святковим днем.

Відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 16.11.2016 № 850-р, за загальним правилом, враховуючи положення статті 73 Кодексу законів про працю України, у 2017 році на підприємствах, в установах, організаціях робота не проводитиметься у святкові дні 1 і 2 травня - День міжнародної солідарності трудящих (понеділок, вівторок).

Враховуючи вимоги ст. 49 ПК України, останнім днем строку подання податкової декларації для платників податків на доходи фізичних осіб за 2016 рік у 2017 році було 03 травня.

Оскільки камеральна перевірка податкової декларації може бути проведена протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання (в даному випадку 3 травня), то останнім днем камеральної перевірки було 2 червня, а отже суд не погоджується з твердженнями позивача, що ГУ ДФС у м. Києві порушено вимоги абз. 76.3 ст. 76 ПУ України, оскільки камеральну перевірку здійснено у визначені законом строки.

Також, позивач зазначає, що у акті перевірки під графою «Акт складено у двох примірниках. Один примірник Акта отримав(ла), з обов'язками, правами, відповідальністю платника податків та порядком оскарження рішень і дій посадових осіб контролюючих органів ознайомився(лась):». Наголошує на тому, що акт він не отримував, з обов'язками, правами, відповідальність та порядком оскарження рішень і дій посадових контролюючих органів не знайомився та до ГУ ДФС у місті Києві не викликався.

Суд не погоджується із твердженнями позивача, що вище вказані дії відповідача порушують вимоги Податкового кодексу України, оскільки ст. 76 ПК України передбачено, що згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов'язкова.

Відповідно до ст. 86 Податкового кодексу України, за результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Таким чином, контролюючим органом не порушено порядок вручення акту перевірки та надіслано його платнику податку для підписання в передбачений законодавством строк.

Також, протиправність оскаржуваного податкового повідомлення рішення позивач обґрунтовує наступним.

Так, позивач вказує, що у акті не наведено конкретно, в чому саме полягає заниження суми податку, а саме в якому рядку декларації є помилка, до якої саме частини декларації, на думку ГУ ДФС у місті Києві, платником податків внесено невірні відомості, та яка саме норма і якого нормативно-правового акту є порушено.

З даними твердженнями позивача суд не погоджується, оскільки у акті перевірки чітко вказано, що платником податку порушено п. 178.2 ст. 178 розділу VІ Податкового Кодексу України, відповідно до якого доходи громадян, отримані протягом календарного року від провадження незалежної професійної діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу, та абз. 5 п. 6 розділу ІІІ Інструкції щодо заповнення податкової декларації про майновий стан і доходи, затвердженої наказом Міністерства фінансів України 02 жовтня 2015 року №859 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 15 вересня 2016 року №821).

Відповідно до п. 167.1. ст. 167, ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

У податковому повідомленні-рішенні зазначено, що згідно з пп. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54 ПК України та п. 123.1 ст. 123 розділу ІІ Податкового Кодексу України на підставі акта від 02.06.2017 року встановлено порушення п. 178.2 ст. 178 розділу IV ПК України, у зв'язку з чим збільшено суму грошового зобов'язання за платежем на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування.

Відповідно до вимог п. 54.3 ст. 54 ПК України, контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

З матеріалів справи вбачається, що під час камеральної перевірки було встановлено, що у податковій декларації не відображена сума податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету самостійно платником податків за результатами звітного (податкового) року, що призвело до заниження суми податкових зобов'язань, після чого у податковому повідомленні-рішенні податковим органом самостійно було визначено суму грошових зобов'язань.

У своїх позовних вимогах позивач зазначає, що контролюючий орган у акті перевірки посилається як на порушення на рядок 22.1 декларації, і водночас в обґрунтування вказаного порушення наводить рядок 21 декларації, що в даному випадку жодного відношення до абз. 5 п. 6 розділу ІІІ Інструкції не має.

Абзац 5 п. 6 розділу ІІІ Інструкції щодо заповнення податкової декларації про майновий стан і доходи передбачає, що рядку 22.1 декларації зазначається сума податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету самостійно платником податків за результатами звітного (податкового) року. Заповнюється у разі, якщо за результатами розрахунку різниці між значеннями рядків 18 - 21 декларації отримано додатне значення.

Згідно поданої декларації № в рядку 22.1 самозайнятою особою, яка провадить незалежну професійну діяльність, ОСОБА_1 не відображена сума податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету самостійно платником податків за результатами звітного (податкового) періоду.

В той же час, відповідно до п. 3 розд. ІІ Інструкції, у декларації та додатках зазначаються всі передбачені в них відомості (показники), крім випадків, прямо визначених у декларації та/або додатках. Якщо будь-який рядок декларації та/або додатка не заповнюється через відсутність інформації (операції, суми), такий рядок прокреслюється, крім випадків, прямо визначених у декларації та/або додатках.

З аналізу поданої позивачем декларації слідує, що у рядку 22.1 мала зазначатися сума додатного значення рядок 18 - рядок 19 - рядок 20 - рядок 21.

Рядок 18 містить значення 1002,96, рядки 19, 20, 21 містять прокреслення, оскільки показники, які в них мають бути зазначені, відсутні.

Таким чином, рядок 18 - рядок 19 - рядок 20 - рядок 21 - це 1002,96 - 0 - 0 - 0 = 1002,96, тобто є додатним значенням, а отже, враховуючи вимоги абз. 5 п. 6 розділу ІІІ та п. 3 розд. ІІ Інструкції щодо заповнення податкової декларації про майновий стан і доходи, дані відомості мали бути внесені позивачем до рядка 22.1.

Поряд з цим, суд погоджується з твердженнями позивача, що в акті камеральної перевірки від 02.06.2017 року №85/26-15-13-02- відсутні посилання на порушення позивачем податкового законодавства в частині заповнення р. 21 податкової декларації про майновий стан і доходи.

Відповідно до ст. 58 ПК України, контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян) або якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено факт:

- невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації;

- завищення розміру задекларованого від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованої платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу;

- заниження або завищення суми податкових зобов'язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, крім випадків, коли зазначене заниження або завищення враховано при винесенні інших податкових повідомлень-рішень за результатами перевірки.

Податкове повідомлення-рішення містить підставу для такого нарахування (зменшення) податкового зобов'язання та/або зменшення суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, або заниження чи завищення суми податкових зобов'язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість; посилання на норму цього Кодексу та/або іншого закону, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи, відповідно до якої був зроблений розрахунок або перерахунок грошових зобов'язань платника податків; суму грошового зобов'язання, що повинен сплатити платник податку; суму зменшеного бюджетного відшкодування та/або зменшення від'ємного значення результатів господарської діяльності або від'ємного значення суми податку на додану вартість; граничні строки сплати грошового зобов'язання та/або строки виправлення платником податків показників податкової звітності; попередження про необхідність складення та реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної / розрахунку коригування до неї або про необхідність виправлення помилок, допущених під час зазначення реквізитів податкової накладної, у випадках, передбачених цим Кодексом; попередження про наслідки несплати грошового зобов'язання або внесення виправлень до показників податкової звітності в установлений строк; граничні строки, передбачені цим Кодексом для оскарження податкового повідомлення-рішення.

Враховуючи вище викладене та те, що відповідачем обґрунтовано твердження про порушення позивачем п. 178.2 ст. 178 розділу VІ Податкового Кодексу України та абз.5 п. 6 розділу ІІІ Інструкції щодо заповнення податкової декларації про майновий стан і доходи, суд погоджується із твердженнями відповідача, що у зв'язку з наявністю факту порушення, допущеного платником податку при заповненні податкової декларації, відповідальність, яка зазначена у р. 22 акту перевірки може бути застосована, а тому відповідачем правомірно застосовані вимоги положення п. 123.1 ст. 123 ПК України, щодо застосування до платника податку штрафних санкцій, а тому правомірно складено та надіслано податкове повідомлення-рішення. Уточнююча декларація позивачем подана не була та пояснення щодо відсутності відомостей у р. 22.1 не надано.

Суд звертає увагу, що згідно з пп. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 ПК України, податкове законодавство України ґрунтується, зокрема, на принципі презумпції правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу;

Згідно з ч. 1 ст. 9, ст. 72, ч.ч. 1, 2, 5 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, (далі - КАС України), розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Таким чином, із системного аналізу вище викладених норм та з'ясованих судом обставин вбачається, що позов ОСОБА_1 до ГУ ДФС у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення є не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню повністю.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 72-77, 90, 134, 139, 192, 241-246, 250, 255 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити повністю у задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (місцезнаходження: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19; ) про скасування податкового повідомлення-рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.Т. Шрамко