Справа № 809/171/18
Суддя: Попко Ярослав Степанович
Дата ухвалення: 2018-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2018 рокуЛьвів№ 876/3350/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Хобор Р.Б., Обрізка І.М.

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 березня 2018 року, ухвалене суддею Матуляк Я.П., м. Івано-Франківськ, у справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання до вчинення дій,-

В С Т А Н О В И В:

31.01.2018 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області, в якому просив:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не здійснення нарахування йому суддівської винагороди, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, визначеної Законом України «Про державний бюджет України на 2017 рік»;

стягнути з відповідача на його користь недоплачену суддівську винагороду за період з 01 січня по 31 грудня 2017 року в сумі 279455,90 грн.;

зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплатити недоплачені суми матеріальної допомоги на оздоровлення та заробітної плати за час відпустки за період з 01 січня по 31 грудня 2017 року виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, визначеної Законом України «Про державний бюджет України на 2017 рік».

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 березня 2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що враховуючи те, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» № 1801-VIII від 21.12.2016 року видатки на оплату суддів, що не пройшли кваліфікаційне оцінювання, виходячи з посадового окладу 32000,00 грн., не передбачені, тому відповідач не мав правових підстав для перерахунку та виплати суддівської винагороди ОСОБА_1 поза межами видатків державного бюджету на його оплату праці.

Таким чином, територіальне управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області при виплаті ОСОБА_1 суддівської винагороди, виходячи з посадового окладу у розмірі 16000,00 грн., діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Також суд першої інстанції зазначає, що позовна вимога в частині зобов'язання територіальне управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області здійснити перерахунок та виплату недоплаченої суми матеріальної допомоги на оздоровлення за час відпустки за період з 01 січня по 31 грудня 2017 року не підлягає задоволенню, оскільки допомога на оздоровлення є складової системи оплати праці судді та у відповідності до приписів статті 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року, що регламентує забезпечення суддів, виплачується у розмірі посадового окладу.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, вважаючи його винесеним з порушенням норм матеріального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи, неповним з'ясуванням обставин справи, ОСОБА_1 оскаржив його, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 березня 2018 року та прийняти нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт зазначає, що відповідно до ч.3 ст.133 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» №2453-VІ від 07.07.2010р. посадовий оклад судді місцевого суду встановлюються в розмірі 10 мінімальних заробітних плаї. Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» від 21 грудня 2016 року №1801-VІІІ установлено у 2017 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 3200,0 гривень. Оскільки позивач ще не проходив кваліфікаційне оцінювання судді, тому розмір суддівської винагороди повинен обраховуватись виходячи із розміру 10 мінімальних заробітних плат (10 х 3200) і дорівнювати 32000,0 грн. на місяць.

Відповідно, кошторис, щомісячний розпис видатків та межі річної суми видатків, передбачені Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» на виплату суддівської винагороди мають відповідати вимогам встановленим у ч.2 ст.135, пункті 23 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій та статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року та ч.3 ст.133 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» №2453-VІ від 07.07.2010р.

Апелянт стверджує, що розмір суддівської винагороди та посадового окладу судді місцевого загального суду не може визначатися штатним розписом посадових окладів.

Учасники справи в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань від учасників справи, про розгляд справи за їх участю не поступило, а тому суд апеляційної інстанції, у відповідності до п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1, відповідно до Указу Президента України «Про призначення суддів» від 31.07.2000 року № 936/2000, призначено строком на п'ять років на посаду судді Івано- Франківського міського суду Івано-Франківської області.

Наказом в.о. начальника Івано-Франківського обласного управління юстиції Хоминець М.М. від 09.08.2000 року за № 03-01/69 вирішено вважати ОСОБА_1 таким, що приступив до роботи на посаді судді з 10.08.2000 року з встановленням йому посадового окладу згідно штатного розпису.

Згідно постанови Верховної Ради України «Про обрання суддів» від 08.07.2005 року за № 2788-IV ОСОБА_1 обрано на посаду судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області безстроково.

Наказом в.о. начальника територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області Лісового Ю.В. від 29.07.2005 року за № 03-03/67 «Про обрання суддів області безстроково», ОСОБА_1 встановлено посадовий оклад згідно штатного розпису та вирішено вважати таким, що приступив до роботи з 22.08.2005 року (в зв'язку з виходом з відпустки).

На даний час ОСОБА_1 є працюючим суддею Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, який не проходив кваліфікаційного оцінювання на предмет підтвердження здатності здійснювати правосудця у відповідному суді чи відповідності займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п'ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України від 02.06.2016 року за № 1401-VІІІ «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», що передбачено підпунктом 4 пункту 16-1 Перехідних положень Конституції України, пункту 22 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року за № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус судців».

Також, встановлено, за період з січня по грудень 2017 позивачу виплачувалась суддівська винагорода з розрахунку посадового окладу судді місцевого суду у розмірі 16000,00 грн., що підтверджується довідкою територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області від 18.01.2018 року за № 17 (а.с.12). Згідно з вказаною довідкою ОСОБА_1 нараховано і виплачено суддівську винагороду в загальному 279 455,90 грн., в тому числі за січень 2017 року - 22 400,00 грн., за лютий 2017 року - 22 400,00 грн., за березень 2017 року - 22 176,49 грн., за квітень 2017 року - 22 400,00 грн., за травень 2017 року - 22 400,00 грн., за червень 2017 року - 23 884,79 грн., за липень 2017 року - 24 062,56 гри., за серпень 2017 року - 24 008,96 грн., за вересень 2017 року - 24 065,68 грн., за жовтень 2017 року - 23 213,05 грн., за листопад 2017 року - 24131,35 грн., за грудень 2017 року - 24 313,02 грн. (а.с.12).

Відповідно до ч. 1 ст. 135 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VІІІ), суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Згідно пункту 22 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Пунктом 23 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VІІІ встановлено, що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

Таким чином, для суддів, які не пройшли кваліфікаційне оцінювання, розмір суддівської винагороди слід визначати за положеннями Закону України від 07.07.2010 №2453-VІ «Про судоустрій та статус суддів» (далі - Закон № 2453-VІ).

На час спірних правовідносин, позивач не проходив кваліфікаційного оцінювання на предмет підтвердження здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді чи відповідності займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п'ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України від 02.06.2016 №1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», що передбачено пп. 4 п. 16-1 Перехідних положень Конституції України, п.22 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів».

У відповідності до ч.3 ст.133 Закону № 2453-VІ посадовий оклад судді встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

Статтею 8 Закону України від 21.12.2016 № 1801-VIII «Про Державний бюджет України на 2017 рік» визначено, що у 2017 році розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня становить 3200 гривень.

Згідно зі ст.7 Закону України від 21.12.2016 № 1801-VIII «Про Державний бюджет України на 2017 рік» з 1 січня 2017 року прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлений у розмірі 1600 грн.

Пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1774-VIII встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень.

На час розгляду справи, Закон № 1774-VІІ не визнаний неконституційним.

Крім того, Закон № 1774-VІІ прийнятий пізніше у часі за норми статті 133 Закону №2453-VІ, тому при подоланні колізій положень нормативно-правового(их) акту(ів) рівної юридичної сили слід надавати перевагу тому, що прийнятий пізніше, тобто, Закону № 1774-VІІ.

Про необхідність пріоритетного застосування положень Закону № 1774-VІІ додатково свідчить також і пряма вказівка законодавця, висловлена ним у п. 9 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону: до приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом вони застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Суд апеляційної інстанції також звертає увагу, що у зв`язку з прийняттям Закону № 1774-VІІ не відбулось зменшення розміру суддівської винагороди, яку фактично отримував позивач до його ухвалення: з 01.12.2016 розмір мінімальної заробітної плати становив 1600 гривень (абз.2 ст.8 Закону України від 25.12.2015 № 928-VІІІ «Про Державний бюджет України на 2016 рік»), так само як і з 01.01.2017 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 1600 гривень (абзац 4 статті 7 Закону України від 21.12.2016 № 1801-VІІІ «Про Державний бюджет України на 2017 рік»), а тому права позивача не порушені.

Таким чином, обрахування позивачу розміру суддівської винагороди відповідає приписам чинного законодавства.

Крім того, згідно з ч.1 ст.51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Відповідно до ч.1, 2 ст.23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст.119 Бюджетного кодексу України нецільовим використанням бюджетних коштів є їх витрачання на цілі, що не відповідають: бюджетним призначенням, встановленим законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет); напрямам використання бюджетних коштів, визначеним у паспорті бюджетної програми (у разі застосування програмно-цільового методу у бюджетному процесі) або в порядку використання бюджетних коштів; бюджетним асигнуванням (розпису бюджету, кошторису, плану використання бюджетних коштів).

Враховуючи те, що Законом України «Про державний бюджет України на 2017 рік» від 21.12.2016 № 1801-VIII видатки на оплату суддів, що не пройшли кваліфікаційне оцінювання, виходячи з посадового окладу 32000,00 грн., не передбачені, відповідач не мав правових підстав для перерахунку та виплати суддівської винагороди позивачу поза межами видатків державного бюджету на його оплату праці.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі №825/933/17, ухвалі Верховного Суду про відмову у відкритті провадження у зразковій справі від 29.03.18р. у справі №806/855/18.

Здійснивши системний аналіз норм чинного законодавства, апеляційний суд вважає правомірним висновок суду першої інстанції, що територіальне управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області при виплаті ОСОБА_1 суддівської винагороди, виходячи з посадового окладу у розмірі 16000,00 грн., діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Також, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що допомога на оздоровлення є складовою системи оплати праці судді та у відповідності до приписів статті 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-УІІІ від 02.06.2016 року, що регламентує забезпечення суддів, виплачується у розмірі посадового окладу. Відтак, позовна вимога в частині зобов'язання територіальне управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області здійснити перерахунок та виплату недоплаченої суми матеріальної допомоги на оздоровлення за час відпустки за період з 01 січня по 31 грудня 2017 року не підлягає задоволенню,

Згідно ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області про визнання протиправною бездіяльність щодо не здійснення нарахування суддівської винагороди, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, визначеної Законом України «Про державний бюджет України на 2017 рік», стягнення недоплаченої суддівської винагороди за період з 01 січня по 31 грудня 2017 року в сумі 279455,90 грн., зобов'язання здійснити перерахунок та виплату недоплаченої суми матеріальної допомоги на оздоровлення та заробітної плати за час відпустки за період з 01 січня по 31 грудня 2017 року виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, визначеної Законом України «Про державний бюджет України на 2017 рік» є безпідставними, тому судом першої інстанції правомірно відмовлено в задоволенні таких.

Апелянтом не було надано доказів на підтвердження вимог апеляційної скарги.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, а доводи апелянта на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись т.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 березня 2018 року у справі №809/171/18 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання до вчинення дій - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Я. С. Попко
судді Р. Б. Хобор
І. М. Обрізко
Повне судове рішення складено 26.06.2018р.