Справа № 815/97/18
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2018-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 червня 2018 р.м.ОдесаСправа № 815/97/18

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Стефанов С. О.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Осіпова Ю.В.,

суддів Бойка А.В., Єщенка О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 березня 2018 року (м.Одеса, дата складання повного тексту рішення 05.03.2018р.) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:
04.01.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо виплати йому одноразової грошової допомоги при звільненні без урахування при цьому до складу місячного грошового забезпечення, з якого обчислено допомогу, розміру щомісячної додаткової грошової винагороди;

- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 суму недоплаченої одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 99765 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що йому була виплачена одноразова грошова допомога при звільненні за 36 повних календарних років служби. Проте, при її розрахунку до місячного грошового забезпечення, з якого позивачу обчислено вказану допомогу, військовою частиною не було включено суму щомісячної додаткової грошової винагороди, внаслідок чого, дану грошову допомогу, як це зазначає позивач, йому протиправно виплачено у значно зменшеному розмірі.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05 березня 2018 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду 1-ї інстанції, ОСОБА_1 23.03.2018 року подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05.03.2018 року та прийняти нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю та/або неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Позивач капітан 1-го рангу ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах України, а саме - у військовій частині НОМЕР_2 на посаді начальника речової служби тилу Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України.

Наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 09.08.2017 року №534 позивач був звільнений з військової служби в запас «за станом здоров`я», а наказом Командування ВМС ЗСУ (по стройовій частині) від 31.08.2017 року №177 з 31.08.2017 року виключений зі списків особового складу Командування.

Вислуга років військової служби у позивача становить 36 повних календарних років, про що також зазначено у вказаному вище наказі Міністра оборони України від 09.08.2017 року №534.

На грошовому забезпеченні позивач перебував у військовій частині НОМЕР_1 .

При звільненні позивача 31.08.2017р. військовою частиною НОМЕР_1 йому виплачена одноразова грошова допомога за 36 повних календарних років служби - в сумі 166 275 грн.

Вважаючи, що відповідачем було протиправно здійснено виплату одноразової грошової допомоги при звільненні без урахування при цьому до складу місячного грошового забезпечення, з якого обчислено допомогу, розміру щомісячної додаткової грошової винагороди, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості та безпідставності позовних вимог та, відповідно, з правомірності спірних дій відповідача.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх обгрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Відповідно до п.1,2 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-ХІІ, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Так, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно із п.3,4 цієї ж статті грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення виплачується в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та має забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

У відповідності до п.2 ст.15 Закону №2011-ХІІ, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової служби, які звільняються з військової служби, зокрема, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за умови наявності у військовослужбовця вислуги 10 років і більше.

Як слідує зі змісту положень Постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 року №124 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Також, Кабінет Міністрів України своєю постановою №889 встановив щомісячну додаткову грошову винагороду для окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій.

Так, на час установлення і початку виплати 01.10.2010 року - винагорода мала виплачуватися військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які займали посади плаваючого та льотного складу Збройних Сил, Державної прикордонної служби та льотного складу внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ (пункт 1).

Відповідно ж до п.2 цієї Постанови КМУ, граничні розміри, порядок та умови виплати винагороди, передбачені пунктом 1, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ та Адміністрацією Державної прикордонної служби за погодженням з Міністерством праці та соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.

В подальшому, до Постанови КМУ №889 вносилися зміни, які розширювали перелік категорій військовослужбовців та інших осіб, яким відповідно до п.1 цієї постанови встановлювалася винагорода.

У зв`язку з чим, 13.03.2013 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову №161, згідно з якою назва і п.1 постанови №889 викладені в новій редакції, зокрема, у п.1 передбачена виплата винагороди:

1) військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які займають посади у Військово-Морських Силах Збройних Сил та Морській охороні Державної прикордонної служби, посади у військових частинах, підрозділах, закладах, установах та організаціях Збройних Сил (за переліком згідно з додатком), посади наземних авіаційних спеціалістів, що забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів, у військових частинах і підрозділах Повітряних Сил та Сухопутних військ Збройних Сил, посади у військових частинах і підрозділах високомобільних десантних військ та спеціального призначення Збройних Сил, і військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) льотного складу Збройних Сил, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та Державної прикордонної служби - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення;

2) військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби):

- з 01.04.2013р. - у розмірі, що не перевищує 20% місячного грошового забезпечення;

- з 01.09.2013р. - у розмірі, що не перевищує 40% місячного грошового забезпечення;

- з 01.01.2014р. - у розмірі, що не перевищує 60% місячного грошового забезпечення;

- з 01.04.2014р. - у розмірі, що не перевищує 80% місячного грошового забезпечення;

- з 01.07.2014р. - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

3) особам начальницького складу, які проходять службу на посадах льотного складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій, - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Згідно з п.2 Постанови КМУ №161, Міністерство оборони України зобов`язувалося забезпечити здійснення видатків, пов`язаних з набранням чинності цією постановою, в межах видатків на оплату праці, передбачених Міністерству в Державному бюджеті України на 2013 рік.

При цьому зміни, що вносилися до Постанови №889, істотно не зачіпали положень п.2 цієї постанови.

До того ж, на виконання Постанови КМУ №889 Міністр оборони України своїм наказом від 15.11.2010 року №595 затвердив «Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України» (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29.11.2010 року за №1194/18489; з наступними змінами), положення якої стали застосовуватися з 01.10.2010 року.

У цьому акті було визначено умови та порядок виплати особам офіцерського складу винагороди, окреслено перелік військовослужбовців, яким вона виплачується, регламентовано повноваження командира (начальника) військової частини (організації, установи) щодо підстав та розміру її виплати.

Так, зокрема, в п.3 (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) наводиться перелік складових грошового забезпечення, з якого має обраховуватися й виплачуватися винагорода і який за обсягом є меншим за перелік, встановлений у п.2 ст.9 Закону № 2011-ХІІ.

За пунктом 5 вказаної вище Інструкції, винагорода виплачується як окремий платіж разом (одночасно) з грошовим забезпеченням.

Пунктом 8 цієї ж Інструкції визначено, що грошова винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

У п.9 даної Інструкції також передбачено, що розміри винагороди встановлюються наказами Міністра оборони України (начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони) з урахуванням конкретної військової частини, займаної посади та особливостей умов проходження служби в межах видатків на грошове забезпечення, передбачених для Міністерства оборони (Головного управління розвідки Міністерства оборони) в Державному бюджеті України на відповідний рік.

Відповідно до положень п.10 Інструкції, командир військової частини за наявності обставин, передбачених у цьому пункті, має право зменшувати розмір винагороди.

У первинній редакції вказана Інструкція передбачала, що підставою для видання наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації) про виплату винагороди є витяги з вахтових журналів, засвідчені командиром або старшим помічником командира корабля (судна) і скріплені гербовою печаткою корабля (судна). У витягах зазначаються номер і дата наказу про зарахування корабля (судна) в кампанію, а також дні плавання на кораблі (судні) за межами зовнішнього рейду (абз.2, 3 п.5 Інструкції в редакції від 15.11.2010 року).

Таким чином, нормативний підхід до розуміння положень постанови №889 в системному зв`язку із нормами ст.ст. 9 і 15 Закону №2011- ХІІ та правилами Інструкції дають підстави стверджувати, що винагорода, встановлена постановою №889, не входить до структури і складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується й виплачується одноразова грошова допомога на підставі п.2 ст.15 Закону №2011-ХІІ.

Отже така винагорода має окремий, особливий і разовий вираз виплати, позаяк виплачується тільки тим категоріям військовослужбовцям, перелік яких наведений у цій постанові, і тоді, коли у фонді грошового забезпечення наявні (передбачені) кошти для її виплати; вона (винагорода) виплачується як доповнення до суми грошового забезпечення.

Виплата цієї винагороди ставиться в залежність від порядку й умов, що нормативно встановлені розпорядником коштів, відповідно до яких, зокрема, щомісячна її виплата можлива, коли військовослужбовець перебуває на військовій службі, і водночас вона не включається до складу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.

При цьому, одночасно слід вказати, що аналогічна правова позиція з цього спірного питання вже неодноразово викладалась як Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 15.10.2013 року (справа №21-368а13), від 04.11.2014 року (справа №21-473а14), від 03.03.2015 року (справа №21-32а15), від 19.05.2015 року (справа №21-466а15), так і Верховним Судом, зокрема, у своїй постанові від 01.03.2018 року (справа №761/17287/17)
Отже, за таких обставин, судова колегія вважає, що суд 1-ї інстанції дійшов обґрунтованого висновку правомірність дій відповідача щодо не включення щомісячної додаткової грошової винагороди до розрахунку при виплаті грошової допомоги при звільненні та, відповідно, про відсутність підстав для задоволення позову.

До того ж, ще слід зазначити й про те, що відповідно до приписів ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

А відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.316 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 березня 2018 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 22 червня 2018р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: А.В. Бойко

О.В. Єщенко