Справа № П/811/31/18
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2018-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2018 рокусправа № П/811/31/18
(суддя Сагун А.В., м. Кропивницький)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді-доповідача Чередниченко В.Є.

суддів: Іванов С.М. Панченко О.М.

за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро адміністративну справу за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2018 року у справі №П/811/31/18 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та вимоги,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2) 29 грудня 2016 року звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Кіровоградській області, згідно з яким просить:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення відповідача від 26.10.2017 №, № , № 3 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, які винесені на підставі акта планової виїзної перевірки № 344/11-28-13-03/НОМЕР_2 від 29.09.2017 року;

- скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 26 жовтня 2017 року № Ф-.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що вказані рішення та вимога повинні бути скасовані, оскільки висновки відповідача, викладені у акті планової виїзної перевірки № 344/11-28-13-03/НОМЕР_2 від 29.09.2017 року (далі - акт перевірки), щодо нереальності господарських операцій позивача з його контрагентами щодо надання маркетингових послуг, є безпідставними та необґрунтованими.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2018 року у задоволені позову відмовлено повністю.

Постанова суду мотивована тим, що відповідачем доведено правомірність оскаржених рішень, оскільки позивачем не було надано суду доказів в підтвердження виконання ним однієї із умов його договорів про надання маркетингових послуг з контрагентами щодо реалізації продукції ТОВ «Данон» в розмірі планового обсягу визначеного цим договором та доказів того, що ці контрагенти забезпечили позивачу можливість реалізації товару на таку суму.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції позивач оскаржив її до апеляційного суду з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неповного з'ясовання обставин справи. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити повністю.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції безпідставно погодився з доводами відповідача про те, що реальність маркетингових послуг можлива лише у випадку продажу товарів на суму понад 1 000 000 грн. на місяць.

Судом першої інстанції безпідставно не було надано жодного доводу позивача та необґрунтовано не враховано реальність спірних господарських операцій позивача, що підтверджується доказами наявними в матеріалах справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача який підтримав доводи апеляційної скарги, пояснення представника відповідача яка заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що відповідачем проведено документальну планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період 01.01.2015 по 31.12.2016, дотримання законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 по 31.12.2016 року.

За результатами вказаної перевірки відповідачем складено акт № 344/11-28-13-03/НОМЕР_2 від 29.09.2017 року, в якому зроблено висновок про порушення позивачем положень:

- пп. 177.4.1 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України в частині заниження податкового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 19 292,59 грн., в тому числі за 2015 рік - 10832,51 грн., за 2016 рік - 8460,08грн.;

- пп. 1.1 п. 161 підрозділу 10 розділу XX «Інші перехідні положення» Податкового кодексу України в частині заниження суми податкового зобов'язання по військовому збору від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 1 517,44 грн., в тому числі за 2015 рік - на суму 812,43 грн., за 2016 рік - на суму 705,01 грн.;

- ч. 2 п. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» в частині заниження суми податкового зобов'язання по єдиному внеску від здійснення підприємницької діяльності за 2016 рік на загальну суму 28 077,70 грн. (т. 1, а.с. 11-28).

Згідно з даними перевірки, перевіркою правильності визначення витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходу, встановлено їх завищення на загальну суму 101163,03 грн., в т.ч. за 2015 рік на суму 54162,58 грн. та за 2016 рік в сумі 47000,45 грн. (розділ «Інші витрати включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг») за рахунок включення до складу витрат відображених в податковій декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік та за 2016 рік маркетингових послуг, які не були фактично виконані, згідно з умовами договорів, чим порушено вимоги пп. 177.4.4 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України.

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 26.10.2017 року:

№, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності з основного зобов'язання у розмірі 19292,59 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 9646,30 грн.;

№ , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем військовий податок з основного зобов'язання у розмірі 1517,44 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 379,36 грн.;

№ 3, яким позивачу донараховано 28077,70 грн. єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування;

та винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки)№ Ф- на суму 28077,70 грн. від 26.10.2017 року (т. 1 а.с. 34-36,37).

Правомірність та обґрунтованість вказаних рішень та вимоги відповідача є предметом спору переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спірні відносини між сторонами та відмовляючи у задоволені позову повністю, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що спірні рішення відповідача прийняті на підставі та у спосіб, що передбачені Податковим кодексом України, оскільки позивачем не було надано суду доказів в підтвердження наявності обставин які свідчать про протиправність оскаржених рішень відповідача.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженої постанови, виходить з наступного.

Статтею 177 Податкового кодексу України (далі - ПКУ) визначено особливості оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування.

Так, згідно з п. 177.1 ст.177 Податкового кодексу України, доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу (тобто, у розмірі 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті), у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами).

Згідно з вимогами п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто, різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно з пп. 14.1.108 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України маркетингові послуги (маркетинг) - послуги, що забезпечують функціонування діяльності платника податків у сфері вивчання ринку, стимулювання збуту продукції (робіт, послуг), політики цін, організації та управлінні руху продукції (робіт, послуг) до споживача та після продажного обслуговування споживача в межах господарської діяльності такого платника податків. До маркетингових послуг належать, у тому числі: послуги з розміщення продукції платника податку в місцях продажу, послуги з вивчення, дослідження та аналізу споживчого попиту, внесення продукції (робіт, послуг) платника податку до інформаційних баз продажу, послуги зі збору та розповсюдження інформації про продукцію (роботи, послуги).

З огляду на викладене, конкретним результатом досліджень маркетингу є розробки, які використовуються при виборі й реалізації стратегії і тактики маркетингової діяльності підприємства. Від маркетингових послуг (маркетингу) повинен бути саме конкретний результат, який використаний у господарській діяльності.

У відповідності до п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України, до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Згідно із пп.14.1.36. п.14.1. ст.14 Податкового кодексу України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також, через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Таким чином, з вказаними нормами права вбачається, що при визначенні фізичною особою-підприємцем об'єкта оподаткування податком на прибуток можуть враховуватися лише документально підтверджені витрати, пов'язані з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця, які включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III Податкового кодексу України (далі - ПКУ).

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.07.99 N 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Тобто, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Господарські операції мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов'язаний суб'єкт владних повноважень.

Разом з тим відповідно до принципу змагальності суб'єкт господарювання зобов'язаний заперечувати проти доводів суб'єкта владних повноважень.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, позивач у межах своєї господарської діяльності у письмовій формі уклав договір з ТОВ «Данон» №175823 від 20.07.2011 з додатками, згідно з яким останнє поставляло йому харчові продукти, вироблені ТОВ «Данон» (т.1, а.с. 41-48). Відповідно до дистриб'юторського договору від 16.03.2015 укладеного позивачем з ТОВ «Данон», позивач зобов'язаний приймати, оплачувати та реалізовувати харчові продукти згідно з умовами договору (т.2, а.с. 73-84).

На виконання умов цих договорів позивач (замовник) уклав договори з іншими учасниками господарської діяльності (виконавцями), а саме №2 про надання маркетингових послуг від 01.07.2012 р. з: ФОП ОСОБА_3 (т.1, а.с. 51-98).; ФОП ОСОБА_4 (т.1, а.с. 99-146); ФОП ОСОБА_5 (т.1, а.с.147-194); ФОП ОСОБА_6 (т.1, а.с. 195-242).

Згідно з умовами зазначених договорів, а саме відповідно до п.п. 2.1. п.2 договору, укладеного з ФОП ОСОБА_3: «Головним обов'язком Виконавця перед Замовником є забезпечення стабільного збуту товарів, що постачаються замовником покупцям, щодо постачань яких Замовник здійснює свою господарську діяльність, зростання його обсягів».

Відповідно до п.п. 2.2. п.2 цього Договору, «Сторони погоджують плановий обсяг збуту товарі, що постачаються Замовником покупцям, у сумі не менше 250000 (двісті п'ятдесят тисяч) гривень на місяць».

Згідно з п.п. 3.2.1. п.3 цього Договору «Вартість загальних рекламних інформаційних і маркетингових послуг, а також послуги із стимулювання збуту товарів, пошуку потенційних покупців торгівельних підприємств, підприємств громадського харчування тощо, проведення від імені Замовника переддоговірної роботи з ними, сприяння укладенню договорів Замовника з такими покупцями складають 1200 грн.» (т.1, а.с. 51-52).

Відповідно до п.п. 2.1. п.2 Договору, укладеного з ФОП ОСОБА_4: «Головним обов'язком Виконавця перед Замовником є забезпечення стабільного збуту товарів, що постачаються Замовником покупцям, щодо постачань яких Замовник здійснює свою господарську діяльність, зростання його обсягів».

Відповідно п.п. 2.2. п.2 цього Договору, «Сторони погоджують плановий обсяг збуту товарі, що постачаються Замовником покупцям, у сумі не менше 250000 (двісті п'ятдесят тисяч) гривень на місяць».

Згідно з п.п. 3.2.1. п.3 цього Договору «Вартість загальних рекламних інформаційних і маркетингових послуг, а також послуги із стимулювання збуту товарів, пошуку потенційних покупців торгівельних підприємств, підприємств громадського харчування тощо, проведення від імені Замовника переддоговірної роботи з ними, сприяння укладенню договорів Замовника з такими покупцями складають 1200 грн.» (т.1, а.с. 99-100).

Відповідно до п.п. 2.1. п.2 Договору, укладеного з ФОП ОСОБА_5: «Головним обов'язком Виконавця перед Замовником є забезпечення стабільного збуту товарів, що постачаються Замовником покупцям, щодо постачань яких Замовник здійснює свою господарську діяльність, зростання його обсягів».

Відповідно до п.п. 2.2. п.2 цього Договору, «Сторони погоджують плановий обсяг збуту товарі, що постачаються Замовником покупцям, у сумі не менше 250000 (двісті п'ятдесят тисяч) гривень на місяць».

Згідно з п.п. 3.2.1. п.3 цього Договору «Вартість загальних рекламних інформаційних і маркетингових послуг, а також послуги із стимулювання збуту товарів, пошуку потенційних покупців торгівельних підприємств, підприємств громадського харчування тощо, проведення від імені Замовника переддоговірної роботи з ними, сприяння укладенню договорів Замовника з такими покупцями складають 2000 грн.» (т.1, а.с. 147-148).

Відповідно п.п. 2.1. п.2 Договору, укладеного з ФОП ОСОБА_6: «Головним обов'язком Виконавця перед Замовником є забезпечення стабільного збуту товарів, що постачаються Замовником покупцям, щодо постачань яких Замовник здійснює свою господарську діяльність, зростання його обсягів».

Відповідно п.п. 2.2. п.2 цього Договору, «Сторони погоджують плановий обсяг збуту товарі, що постачаються замовником покупцям, у сумі не менше 250000 (двісті п'ятдесят тисяч) гривень на місяць».

Згідно з п.п. 3.2.1. п.3 цього Договору «Вартість загальних рекламних інформаційних і маркетингових послуг, а також послуги із стимулювання збуту товарів, пошуку потенційних покупців торгівельних підприємств, підприємств громадського харчування тощо, проведення від імені Замовника переддоговірної роботи з ними, сприяння укладенню договорів Замовника з такими покупцями складають 5000 грн.» (т.1, а.с. 195-196).

Дослідивши умови зазначених договорів суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність оскаржених рішень та вимоги відповідача, оскільки позивачем не було надано суду доказів в підтвердження виконання ним однієї із умов договорів про надання маркетингових послуг з ФОП ОСОБА_3, ФОП ОСОБА_4, ФОП ОСОБА_5, ФОП ОСОБА_6 щодо реалізації продукції ТОВ «Данон» в розмірі планового обсягу визначеного цими договорами та доказів того, що ці контрагенти забезпечили позивачу можливість реалізації товару на таку суму.

З вказаним висновком суд апеляційної інстанції не погоджується враховуючи наступне.

Згідно з матеріалами справи реальність спірних господарських операцій позивача з його контрагентами підтверджується належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричинили реальні зміни майнового стану платника податків.

Так, виконання умов договору №2 про надання маркетингових послуг від 01.07.2012 року з:

ФОП ОСОБА_3, підтверджується копіями актів про виконання маркетингових послуг та копіями звітів до актів за 2015, 2016 рік до Договору №2 від 01.07.2012 (т.1, а.с. 51-98);

ФОП ОСОБА_4, копіями актів про виконання маркетингових послуг з копіями звітів до актів за 2015, 2016 рік (т.1, а.с. 99-146);

ФОП ОСОБА_5, копіями актів про виконання маркетингових послуг з копіями звітів до актів за 2015, 2016 рік (т.1, а.с.147-194);

ФОП ОСОБА_6, копіями актів про виконання маркетингових послуг з копіями звітів до актів за 2015, 2016 рік (т.1, а.с. 195-242).

Зазначені документи містять опис виконаних робіт, місце та час їх виконання, а також іншу інформацію на підтвердження реальності виконання зазначених послуг.

Таким чином висновки відповідача з якими помилково погодився суд першої інстанції щодо фактичного невиконання контрагентами позивача маркетингових послуг, згідно з умовами зазначених вище договорів є безпідставними.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує те, що податковим органом та судом першої інстанції не досліджувались обставини здійснення позивачем спірних господарських операцій, оскільки ні акт перевірки, ні рішення суду не містять висновків прийнятих на підставі досліджених доказів щодо наявності або відсутності обставин, що спростовують реальність спірних господарських операцій.

Згідно з частиною 4 статті 9 КАС України, суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Відповідно до ч.3 ст. 77 КАС України, суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 77 КАС України, суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, окрім на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Проте в порушення зазначених норми права суд не тільки витребував докази у позивача, но і не зазначивши які саме докази він понинен надати суду.

Виходячи з принципу офіційності, суд першої інстанції, маючи сумніви щодо наявності певних обставин повинен був або запропонувати позивачу надати докази на їх підтвердження або витребувати їх з власної ініціативи у інших осіб які їх мають, однак не зробив цього.

Фактично суд першої інстанції невірно вирішив спір виходи з помилкової позиції щодо наявності у позивача обов'язку щодо доказування правомірності своїх дій. Суд першої інстанції не врахував принцип офіційності в тій його частині, яка стосується наявності саме у суб'єкта владних повноважень та обов'язку доведення правомірність своїх дій.

Крім того, як вірно зазначено представником позивача в апеляційній скарзі, суд першої інстанції жодним чином не обґрунтував чому реальність спірних господарських операцій можлива лише у випадку якщо в результаті наданих маркетингових послуг ФОП ОСОБА_2 здійснив продаж продукції на сумму яку зазначено у договорі позивача з його контрагентом.

З огляду на викладене суд, апеляційної інстанції не погоджується з доводами відповідача з якими помилково погодився суд першої інстанції про завищення позивачем витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходу, на загальну суму 101163,03 грн., в т.ч. за 2015 рік на суму 54162,58 грн. та за 2016 рік в сумі 47000,45 грн. (розділ «Інші витрати включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг») за рахунок включення до складу витрат відображених в податковій декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік та за 2016 рік маркетингових послуг.

Вищезазначені обставини, як наслідок, також вплинули на безпідставність висновків відповідача щодо заниження позивачем грошового зобов'язання щодо сплати «Військового збору», Єдиного внеску та правомірність винесення вимоги про сплату боргу(недоїмки).

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Вказаний обов'язок відповідач не виконав.

Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача 1600 грн. судового збору, сплаченого при поданні адміністративного позову та апеляційної скарги, виходячи з розрахунку 640 грн. + 960 грн. = 1600 грн. (т. 1 а.с.2, т.2 а.с. 119).

З огляду на викладені обставини, колегія суддів дійшла висновку про ухвалення судом першої інстанції рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування постанови суду та прийняття нової постанови, якою позов слід задовольнити повністю.

Керуючись: пунктом 2 частини 1 статті 315, пунктом 4 частини 1 статті 317, статтями 321, 322, 327, 328 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 - задовольнити.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2018 року у справі №П/811/31/18 - скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Кіровоградській області від 26.10.2017 №, № , № 3 та вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 26 жовтня 2017 року № Ф-.

Стягнути з Головного управління ДФС у Кіровоградській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 за рахунок бюджетних асигнувань в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору 1600 грн. (одна тисяча шестисот) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до п. 6 ч. 6 ст. 12, п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.

Дата прийняття постанови 21 червня 2018 року.

Повне судове рішення складено 25 червня 2018 року.

Головуючий В.Є. Чередниченко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: О.М. Панченко