Справа № 826/844/17
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2018-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №826/844/17 Головуючий у І інстанції - Арсірій Р.О.
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
19 червня 2018 року м.Київ
Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:
Головуючого-судді: Мельничука В.П.,
суддів: Земляної Г.В., Лічевецького І.О.,
при секретарі: Волощук Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Київської міської ради, третя особа - ОСОБА_3, про визнання протиправним та скасування рішення, -
В С Т А Н О В И Л А:
ОСОБА_2 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Київської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення № 530/530 від 30 червня 2016 року.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 лютого 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду, Позивач подав апеляційну скаргу у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Також, Позивач у апеляційній сказі просив стягнути на його користь витрати на правову допомогу.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2018 року апеляційну скаргу задоволено.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 лютого 2018 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 до Київської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Київської міської ради № 530/530 від 30 червня 2016 року «Про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр.ОСОБА_2 у Солом'янському районі міста Києва для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд».

05 червня 2018 року надійшло клопотання від Позивача про залучення письмових доказів для ухвалення додаткового судового рішення щодо розподілу судових витрат.

У судовому засіданні представник Відповідача заперечувала проти задоволення клопотання щодо розподілу судових витрат на правову (правничу) допомогу понесену Позивачем як в суді першої інстанції, та і в суді апеляційної інстанції, посилаючись на правові висновки викладені Верховним Судом.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 252 КАС України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 року; чинній після 15 грудня 2017 року) суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Колегією суддів встановлено, що при ухваленні Київським апеляційним адміністративним судом постанови від 31 травня 2018 року не вирішено питання щодо розподілу понесених Позивачем судових витрат на правову (правничу) допомогу.

Так, право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 та від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013.

У рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз'яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» правова допомога - надання правових послуг, спрямованих на забезпечення реалізації прав і свобод людини і громадянина, захисту цих прав і свобод, їх відновлення у разі порушення.

Правова допомога згідно з положеннями Закону України «Про безоплатну правову допомогу» поділяється на первинну та вторинну.

Частиною 2 статті 7 цього Закону передбачено, що первинна правова допомога включає такі види правових послуг: 1) надання правової інформації; 2) надання консультацій і роз'яснень з правових питань; 3) складення заяв, скарг та інших документів правового характеру (крім документів процесуального характеру); 4) надання допомоги в забезпеченні доступу особи до вторинної правової допомоги та медіації.

Відповідно до частини 3 статті 87 КАС України (у редакції чинній на момент складання позовної заяви для звернення до суду) до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать: 1) витрати на правову допомогу; 2) витрати сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; 3) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; 4) витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів на місці та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави колегії суддів дійти до висновку про те, що послуги зі складання позовних заяв є різновидом правової допомоги, витрати на яку включаються до складу судових витрат.

При цьому, частинами 1 та 3 статті 90 КАС України (у редакції чинній на момент складання позовної заяви для звернення до суду) встановлено, що витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Частиною 1 статті 94 КАС України (у редакції чинній на момент складання позовної заяви для звернення до суду) якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб'єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень.

При цьому, склад та розміри витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Статтею 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, який полягає у визначенні за суб'єктом цивільного права можливості укладати договір або утримуватися від його укладання, а також визначати його зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості.

Відповідно до статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивачем для підтвердження понесених витрат на оплату правничої допомоги до суду першої інстанції надано договір № 22/12-1 про надання правової допомоги від 22.12.2016 року, укладений між ФОП ОСОБА_4 (Виконавець), що діє на підставі свідоцтва про державну реєстрацію № 274202 від 22.09.2008 року, та ОСОБА_2 (Замовник).

22 грудня 2016 року ОСОБА_2 здійснено оплату згідно з вказаного договору про надання правової допомоги у сумі 5120,00 грн на рахунок ФОП ОСОБА_4, що підтверджується квитанцією (а.с. 31).

Також, у матеріалах справи наявний акт виконаних робіт від 23.12.2016 року згідно з договором про надання правової допомоги № 22/12-1 від 22.12.2016 року, який складений між Виконавцем та Замовником, з якого вбачається, що послуги з правової допомоги надані та узгоджена сума вартості усіх робіт становить 5120,00 грн.

До адміністративного позову додано копію довіреності від 14.06.2016 року, що уповноважує ОСОБА_4 представляти інтереси Позивача, яка посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ісаєнко О.В. та зареєстрована в реєстрі за № 2535.

У матеріалах справи міститься копія диплома магістра Серія НОМЕР_2 від 30 вересня 2006 року з якого вбачається, що ОСОБА_4 закінчив у 2006 році Державний вищий навчальний заклад «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана» і отримав повну вищу освіту за спеціальністю «Правознавство» та здобув кваліфікацію магістра права.

З урахуванням наданих Позивачем доказів, колегія суддів вважає, що понесені Позивачем витрати на правову допомогу під час підготовки матеріалів для подання до суду першої інстанції в розмірі 5120,00 грн підлягають присудженню за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача.

Щодо компенсації послуг на правничу допомогу Позивачу за складання і подання апеляційної скарги, колегія суддів зауважує, що з 15 грудня 2017 року КАС України запроваджено нові правила компенсації витрат на професійну правничу допомогу.

Так, згідно з ч.1 ст.134 КАС України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 року; чинній після 15 грудня 2017 року) витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частин 4 та 5 статті 134 КАС України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 року; чинній після 15 грудня 2017 року) для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до положень ст.139 КАС України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 року; чинній після 15 грудня 2017 року) при задоволенні позову сторони, яка не є суб»єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб»єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За приписами ч.1 ст.6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Таким чином, відшкодуванню підлягають тільки витрати на правову допомогу, яка надавалась адвокатом.

Як вбачається з матеріалів справи, до суду апеляційної інстанції для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу щодо складання апеляційної скарги Позивачем надано договір про надання правової допомоги від 19.03.2018 року № 19/03-1 укладений між адвокатом - фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 (Виконавець), що діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КВ № 6055 від 08.02.2018 року та ОСОБА_2 (Замовник); акт виконаних робіт від 20.03.2018 року; квитанцію про оплату правової допомоги на суму 5600,00 грн.

Проте, у матеріалах справи відсутнє свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КВ № 6055 від 08.02.2018 року, видане на ім'я ОСОБА_7 (його копія).

Отже, Позивачем належним чином не підтверджено наявність правових підстав для задоволення вимоги про стягнення витрат, пов'язаних з правничою допомогою адвоката ОСОБА_7.

05 червня 2018 року до суду апеляційної інстанції для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу щодо участі у розгляді апеляційної скарги Позивачем було додатково подано договір про надання правової допомоги від 11.05.2018 року № 11/05-1 укладений між Позивачем та фізичною особою-підприємцем адвокатом ОСОБА_4, який діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КВ № 6075 від 26.04.2018 року та ОСОБА_2; акт виконаних робіт від 11.05.2018 року; квитанцію про оплату правової допомоги на суму 4600,00 грн; рахунок № 1 від 05.06.2018 року до договору про надання правової (правничої допомоги) № 11/05-1 від 11.05.2018 року.

З акта виконаних робіт від 05.06.2018 року вбачається, що адвокатом ОСОБА_4 надана Позивачу правнича допомога у формі та у відповідності до п.1 Договору, в об'ємах, передбаченої винагороди відповідно до прейскуранту ставок адвокатського гонорару ОСОБА_4, а саме: складання клопотання про залучення письмових доказів по справі № 826/844/17, вартість - 500, 00 грн; участь в апеляційному розгляді справи № 826/844/17 за позовом ОСОБА_2 до Київської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, вартість за один судодень - 4000, 00 грн; транспорті витрати, пов'язанні з прибуттям до суду апеляційної інстанції, вартість - 100, 00 грн.

Оплата за послуги згідно договору про надання правової допомоги № 11/05-1 від 11.05.2018 року підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією від 05.06.2018 року на суму 4600,00 грн, з призначенням платежу: оплата згідно договору про надання правової допомоги № 11/05-1 від 11.05.2018 року.

Щодо надання правової допомоги під час участі в апеляційному розгляді справи, то колегія суддів зазначає, що в акті відокремлено суму грошової правової допомоги за один судодень, однак не надано детальний розрахунок почасової оплати за таку послугу.

При цьому, поняття розрахунку вартості за надання правової (правничої) допомоги такого, як судодень ні Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», який був чинний до 15 грудня 2017 року, ні КАС України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 року; чинній після 15 грудня 2017 року) не передбачено.

Що стосується повернення транспортних витрат, пов'язаних з прибуттям до суду апеляційної інстанції адвоката ОСОБА_4, колегія суддів зазначає таке.

Положеннями статті 135 КАС України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 року; чинній після 15 грудня 2017 року) передбачено, що витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони.

Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб'єктом владних повноважень, та її законному представнику сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно до розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно до розміру мінімальної заробітної плати.

Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх законних представників, що пов'язані із прибуттям до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Отже, вказана стаття визначає порядок несення судових витрат сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду. Її положення спрямовані на компенсацію стороні, яка виграє справу, витрат на прибуття до суду, з іншого боку, вони запобігають завищенню витрат сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду.

Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що розмір витрат визначається вартістю квитків на залізничний, автомобільний, водний, повітряний транспорт або ж підтвердженою вартістю пального, необхідного для переїзду до суду власним автотранспортом.

Оскільки, Позивачем не надано суду жодного належного доказу про понесені його представником витрат, пов'язаних з прибуттям до суду апеляційної інстанції, то відсутні підстави для задоволення вказаної вимоги.

Також, колегія суддів вважає, що витрати на правову допомогу за складання клопотання про залучення письмових доказів по справі № 826/844/17, які Позивач просить стягнути з Відповідача, відповідно до ч.ч.1, 3 ст.132, ч.3 ст.134 КАС України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 року; чинній після 15 грудня 2017 року), не входять до складу витрат, пов'язаних з розглядом справи, і адміністративним процесуальним законодавством не передбачено можливості їх відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі №826/8107/16 (К/9901/26989/18).

Також, слід зазначити, що у матеріалах справи відсутнє свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КВ № 6075 від 26.04.2018 року, видане на ім'я ОСОБА_4 (його копія).

Крім того, надання ОСОБА_4 суду апеляційної інстанції завіреної копії книги обліку доходів № 4803/14 (для платників єдиного податку першої і другої груп та платників єдиного податку третьої і п'ятої груп, які не є платниками податку на додану вартість), як доказу на підтвердження відображення адвокатом доходів, отриманих від незалежної професійної діяльності, не спростовує висновків колегії суддів викладених в частині відмови розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, пов'язану з розглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що відсутні правові підстави для ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат Позивача пов'язаних з правничою допомогою адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_4 під час апеляційного розгляду даної адміністративної справи.

Проте, колегія суддів дійшла висновку про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Київської міської ради на користь ОСОБА_2 судових витрат на правову допомогу останньому, на виконання договору №22/12-1 від 22.12.2016 року про надання правової допомоги для підготовки позовної заяви до суду першої інстанції в розмірі 5120,00 грн.

Керуючись ст.ст. 132, 134, 135, 139, 143, 241, 242, 243, 252, 325, 328, 329, 331 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Київської міської ради (01044, м. Київ, вул. Хрещатик, 36, ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) судові витрати пов'язані з розглядом справи у суді першої інстанції у розмірі 5120,00 грн (п'ять тисяч сто двадцять гривень).

Додаткова постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Г.В. Земляна

І.О. Лічевецький

Повний текст складено 25.06.2018 року.