Справа № 825/605/17
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2018-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

27 червня 2018 року

Київ

справа №825/605/17

провадження №К/9901/15395/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Смоковича М. І.,

суддів: Білоуса О. В., Стрелець Т. Г.,

розглянувши у письмовому провадженні у касаційній інстанції адміністративну справу № 825/605/17

за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2017 року, постановлену у складі головуючого судді Д'якова І. І., та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2017 року, постановлену у складі колегії суддів: головуючого - Губської Л. В., суддів: Оксененка О. М., Федотова І. В.,

в с т а н о в и в :

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувсь до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області (далі - ГУНП в Чернігівській області), в якому просив:

визнати протиправним та скасувати наказ Головного ГУНП в Чернігівській області № 1847 від 04 листопада 2016 року, яким на старшого лейтенанта поліції оперуповноваженого Чернігівського ВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у виді звільнення з органів Національної поліції;

визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП в Чернігівській області № 265 о/с від 29 грудня 2016 року, яким старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 оперуповноваженого (карного розшуку) Чернігівського відділу поліції ГУНП з 30 грудня 2017 року звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію", у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України;

поновити ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого (карного розшуку) Чернігівського відділу поліції ГУНП;

стягнути з ГУНП в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 30 грудня 2016 року по день винесення рішення у даній справі.

В обґрунтування позову зазначає, що, починаючи з 07 листопада 2015 року обіймав посаду оперуповноваженого Чернігівського ВП ГУНП в Чернігівській області, маючи спеціальне звання старшого лейтенанта поліції.

Однак, наказом ГУНП в Чернігівській області від 29 грудня 2016 року № 265 о/с позивача звільнено зі служби в Національній поліції на підставі пункту 6 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію".

Підстава прийняття оскаржуваного наказу зумовлена притягненням позивача 04 листопада 2016 року до дисциплінарної відповідальності відповідно до наказу ГУНП в Чернігівській області № 1847 за скоєння дисциплінарного проступку, внаслідок порушення статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV (далі - Дисциплінарний статут) та статті 18 Закону України "Про Національну поліцію".

Вважаючи наказ про звільнення від 29 грудня 2016 року № 265 о/с незаконним, ОСОБА_1 звернувсь до суду з вимогою про поновлення його на посаді.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2017 року, позовні вимоги залишено без розгляду.

Статтею 327 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - КАС України), обумовлено, що судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд.

За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, просить скасувати їх рішення та направити справу для продовження розгляду.

В обґрунтування касаційної скарги вказує, що судами попередніх інстанцій неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи.

Водночас у запереченні ГУНП в Чернігівській області вказує на безпідставність касаційної скарги і просить залишити її без задоволення, а судові рішення - без змін.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що з наказом ГУНП в Чернігівській області № 1847 від 04 листопада 2016 року про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення, позивача ознайомлено з 09 листопада 2016 року, про що свідчить його особистий підпис на копії цього наказу, який міститься в матеріалах справи.

Разом з цим 30 грудня 2016 року позивача ознайомлено з наказом ГУНП в Чернігівській області № 265 о/с від 28 грудня 2016 року щодо його звільнення та вручено копію трудової книжки.

При цьому, до суду з указаним позовом ОСОБА_1 звернувсь 10 квітня 2017 року.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив із пропуску позивачем місячного строку звернення до суду та відсутності підстав для його поновлення.

Зазначена позиція підтримана і Київським апеляційним адміністративним судом, який за результатом апеляційного перегляду залишив ухвалу суду першої інстанції без змін.

Верховний Суд висновки судів попередніх інстанцій вважає вірними та такими, що зроблені на підставі правильно застосованих норм процесуального права.

Верховний Суд погоджується з такими висновками судів і вважає їх такими, що зроблені з дотриманням норм процесуального права.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 107 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції зі змінами, внесеними Законом України від 13 липня 2017 року № 2136-VIII, яка була чинна на час звернення позивача до суду й ухвалення оскаржуваних судових рішень, суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

За змістом частин першої, другої статті 99 вказаного Кодексу адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною третьою цієї ж статті обумовлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Тобто, за змістом наведеної процесуальної норми законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об'єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Наслідки пропуску строків звернення до адміністративного суду встановлені статтею 100 цього ж Кодексу, згідно з якою адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

У справі, що розглядається, позивач як під час звернення до суду, так і в апеляційній та касаційній скаргах не наводить будь-яких обставин і не надає відповідних доказів, які би свідчили про об'єктивну неможливість вчасного звернення до суду з цим позовом.

Верховний Суд критично оцінює доводи скаржника, наведені в касаційній скарзі та наголошує на тому, що необізнаність позивача з нормами процесуального законодавства та установленого останнім строку звернення до суду у справах щодо проходження публічної служби та звільнення з неї не може свідчити про поважність причин пропуску такого строку.

Отже, суди дійшли правильного висновку про наявність підстав для залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1

Доводи ж касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Слід зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

При цьому строк в один місяць визнано законодавцем достатнім для того, щоб у справах цієї категорії особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на викладене, висновки судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України,

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. І. Смокович

Судді О. В. Білоус

Т. Г. Стрелець