Справа № 826/3662/16
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2018-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Добрівська Н.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2018 року Справа № 826/3662/16

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Губської Л.В., Кобаля М.І.,

за участю секретаря Мідянки А.А.,

представника позивача Антохова Я.С.,

представника відповідачів Берегової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Нікея-ЛТД» на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 квітня 2018 року у справі:

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю

«Нікея-ЛТД»

до Державної фіскальної служби України,

Головного управління

Державної фіскальної служби у м. Києві,

Державної податкової інспекції

у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві

про визнання протиправними та скасування рішень, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Нікея-ЛТД» (далі - позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України (далі - відповідач-1), Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - відповідач-2), Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - відповідач-3) про:

- визнання незаконним та скасування рішення (листа) ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві від 11.08.2015 р. вих. № 14646/10/26-55-11-02;

- визнання незаконним та скасування рішення ГУ ДФС у м. Києві від 09.10.2015 вих.№15449/10/26-15-11-03-11 про результати розгляду первинної скарги;

- визнання незаконним та скасування рішення ДФС України від 25.12.2015 №27720/6/99-99-11-02-02-15 про результати розгляду скарги;

- зобов'язання ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві включити відомості з поданої ТОВ «Нікея-ЛТД» () податкової декларації з податку на додану вартість за податковий період календарний місяць липень 2015 року, доповнень та додатків 2, 3, 4, 5 до цієї декларації до облікових даних щодо цього товариства в інформаційних базах даних Державної фіскальної служби України.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 квітня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про задоволення його позову в повному обсязі, посилаючись на те, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам закону, що судом спотворено дату його ухвалення, приховано прізвища та ініціали суддів і секретаря судового засідання, спотворено найменування ДПІ і ГУ ДФС та вимоги позивача, приховано прізвища представників учасників справи, приховано стислу позицію позивача, інтерес держави позивачити його 922819,00 грн. від'ємного значення сум ПДВ, заяви та клопотання позивача, а також приховано процесуальні дії у справі, обставини та докази, оцінку кожного аргументу, наведеного учасниками справи, не наведено висновку про порушення рішеннями ДПІ, ГУ ДФС та ДФС прав та інтересів позивача.

Крім того, апелянт зазначає, що він не погоджується з мотивами застосування судом норм права, на підставі яких ухвалено рішення, та незастосування норм, на які посилається позивач, а також, що оскаржуване ним рішення сужу є маніпуляцією, є необґрунтованим, що рішення суду є рекордом, що підлягає занесенню до Книги рекордів Гіннеса з машинодруку. Одночасно апелянт стверджує, що рішення суду постановлено несвоєчасно, що суд самоусунувся від здійснення судового контролю, порушив принцип верховенства права і що суд неправомірно вимагав від нього сплати судового збору у збільшеному розмірі.

З цих та інших підстав, апелянт вважає, що судом першої інстанції було неповно встановлено обставини справи та порушено норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи: товариство з обмеженою відповідальністю «Нікея-ЛТД» (далі - ТОВ «Нікея-ЛТД») перебуває на обліку в Державній податковій інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - ДПІ у Печерському районі районі ГУ ДФС у м. Києві) як платник податк податку на додану вартість (далі - ПДВ).

10.08.2015 р. позивач подав до ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві податкову декларацію з податку на додану вартість (далі - ПДВ) за липень 2015 року разом з додатками у паперовій формі.

Листом від 11.08.2015 р. вих. № 14646/10/26-55-11-02 ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві повідомила ТОВ «Нікея-ЛТД» про те, що зазначена декларація подана ним у спосіб, який суперечить абзацу 2 пункту 49.4 статті 49 Податкового кодексу України, а саме: на паперових носіях, а тому така звітність не прийнята.

Зазначене рішення податкового органу було оскаржено ТОВ «Аніка» в адміністративному досудовому порядку до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (далі - ГУ ДФС у Київській області) та до Державної фіскальної служби України (далі - ДФС України).

За результатами розгляду скарг позивача ГУ ДФС у Київській області та ДФС України прийнято рішення від 09.10.2015 за №15449/10/26-15-11-03-11 та від 25.12.2015 №27720/6/99-99-11-02-02-15, якими в задоволенні його скарг відмовлено.

Вважаючи протиправними вищевказані рішення відповідачів, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Судова колегія встановила, що відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані позивачем рішення відповідачів прийняті на підставі, у спосіб та в межах наданих їм повноважень, а тому підстави для визнання їх незаконними та скасування відсутні, що обумовлює необхідність відмовити в задоволенні цих та решти похідних позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Податковим кодексом України (далі - ПК України), Законом України «Про електронний цифровий підпис» від 22.05.2003 р. № 852-IV (далі - Закон № 852-IV), Інструкцією з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку, затвердженою наказом ДПА України від 10.04.2008 р. № 233 (далі - Інструкція № 233).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п.п. 49.3, 49.4 ст. 49 Податкового кодексу України податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів: а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою; б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення; в) засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного цифрового підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

Податкова звітність з податку на додану вартість подається в електронній формі до контролюючого органу всіма платниками цього податку з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

Прийняття податкової декларації є обов'язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають (п. 49.8 ст. 49 ПК України).

За умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання контролюючим органом (п. 49.9 ст. 49 ПК України).

Згідно зі ст.ст. 3, 4 Закону № 852-IV електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) та використовується фізичними та юридичними особами - суб'єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Пунктом 4 розділу ІІ Інструкції № 233 передбачено, що податкові документи в електронному вигляді з обов'язковими реквізитами (у тому числі з електронним цифровим підписом платника податків (його посадових осіб), подані відповідно до цієї Інструкції згідно із законодавством є оригіналами, мають юридичну силу, повинні зберігатися та можуть використовуватися від час судового або досудового вирішення спорів.

У п. 55.1 ст. 55 ПК України передбачено, що податкове повідомлення-рішення про визначення суми грошового зобов'язання платника податків або будь-яке інше рішення контролюючого органу може бути скасоване контролюючим органом вищого рівня під час проведення процедури його адміністративного оскарження та в інших випадках у разі встановлення невідповідності таких рішень актам законодавства.

Згідно з п.п. 56.2, 56.3, 56.6, 56.8-56.10 ст. 56 ПК України у разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов'язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.

Скарги на рішення державних податкових інспекцій подаються до контролюючих органів в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональних територіальних органів.

Скарги на рішення контролюючих органів в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональних територіальних органів та митниць подаються до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

У разі коли контролюючий орган приймає рішення про повне або часткове незадоволення скарги платника податків, такий платник податків має право звернутися протягом 10 календарних днів, наступних за днем отримання рішення про результати розгляду скарги, зі скаргою до контролюючого органу вищого рівня.

Контролюючий орган, який розглядає скаргу платника податків, зобов'язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника податків поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку.

Керівник (його заступник або інша уповноважена посадова особа) відповідного контролюючого органу може прийняти рішення про продовження строку розгляду скарги платника податків понад 20-денний строк, визначений у пункті 56.8 цієї статті, але не більше 60 календарних днів, та письмово повідомити про це платника податків до закінчення строку, визначеного у пункті 56.8 цієї статті.

Рішення центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, прийняте за розглядом скарги платника податків, є остаточним і не підлягає подальшому адміністративному оскарженню, але може бути оскаржене в судовому порядку.

Отже, податковим законодавством, чинним на момент виникнення спірних правовідносин, регламентовано імперативний обов'язок для всіх платників ПДВ щодо подання податкової звітності з цього податку виключно в електронній формі.

З огляду на це, колегія суддів вважає, що невиконання позивачем вказаного імперативного зобов'язання шляхом подання 11.08.2015 р. декларації з ПДВ за липень 2015 року з відповідними додатками і доповненнями в паперовій формі, обумовлює відсутність у контролюючого органу не лише обов'язку, а й права її приймати.

Тож, оскаржувані позивачем рішення ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві від 11.08.2015 р. вих. № 14646/10/26-55-11-02, ГУ ДФС у м. Києві від 09.10.2015 р. вих. № 15449/10/26-15-11-03-11, ДФС України від 25.12.2015 № 27720/6/99-99-11-02-02-15, прийняті ними на підставі, у спосіб та в межах наданих їм повноважень, а тому підстави для їх скасування відсутні.

З огляду на вищезазначене та перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст. 308 КАС України, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення адміністративного позову.

Перевіряючи інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Так, посилання апелянта на те, що датою прийняття оскаржуваного рішення слід вважати дату складання такого рішення у повному обсязі, а також, що в рішення мають бути відображені призвіща всіх суддів, а не тільки судді, який рішення постановив не ґрунтуються на нормах КАС України, а тому до уваги судовою колегією не приймаються. Доводи апелянта щодо приховування дати ухвалення судового рішення, прізвищ та ініціалів суддів і секретаря судового засідання, а також представників учасників справи та проголошення судом першої інстанції іншої вступної та резолютивної частини оскаржуваного рішення спростовуються протоколом судового засідання та іншими матеріалами справи, тому також до уваги не приймаються.

Стосовно доводів апелянта про те, що судом першої інстанції було спотворено найменування ДПІ, вимоги позивача та його стисла позиція та що судом приховано інтерес держави позбавити його від'ємного значення сум ПДВ є голослівними, не підтверджуються жодними належними і допустими у розумінні ст.ст. 73, 74 КАС України доказами, тому апеляційним судом до уваги також не приймаються.

Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції приховано процесуальні дії у справі та заяваи та клопотання позивача, а саме: заяву від 11.05.2016 р. про усунення недоліків позову, лист-підтвердження від 07.10.2016 р., клопотання про ознайомлення з матеріалами справи від 06.12.2016 р. та від 13.01.2017 р., клопотання про відкладення судового засідання від 12.01.2017 р., колегія суддів до уваги не приймає, оскільки з матеріалів справи вбачається, що вказані заяви та клопотання були вирішені судом першої інстанції відповідно до норм КАС України. Більш того, слід відзначити, що такі доводи апелянта взагалі не спростовують правильності висновків суду першої інстанції по суті вирішення спірних правовідносин та не є правовими підставами у розумінні ст. 317 КАС України для скасування рішення суду.

Крім того, посилання апелянта на те, що судом приховано обставини та докази, не надано оцінку кожного аргументу, наведеного учасниками справи, не наведено висновку про порушення рішеннями ДПІ, ГУ ДФС та ДФС прав та інтересів позивача, не наведено мотивів застосування судом норм права, на підставі яких ухвалено рішення, не застосувано норм, на які посилається позивач, а також, що оскаржуване рішення суду є маніпуляцією судова колегія також вважає необґрунтованими, оскільки в ході апеляційного розгляду встановлено, що оскаржуване рішення відповідає вимогам, закріпленим у ч.3 ст.242 КАС України.

Не приймаючи всі вказані вище доводи апелянта, судова колегія також враховує правовий висновок Європейського суду з прав людини, закріплений в рішенні від 28.10.2010 р. в справі «Трофимчук проти України», де зазначено, що з огляду на предмет справи наведене національними судами обґрунтування відмови в задоволенні вимог заявниці видається належним і достатнім, а тому Суд не бачить жодних ознак несправедливості або свавільності в тому, що суди відмовилися детально розглянути доводи заявниці.

Згідно зі ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Доводи апелянта про те, що рішення суду постановлено несвоєчасно та що суд самоусунувся від здійснення судового контролю й неправомірно вимагав від нього сплати судового збору у збільшеному розмірі, не ґрунтуються на нормах КАС України , тому також до уваги не приймаються.

Таким чином, проаналізувавши та перевіривши всі доводи апеляційної скарги та доводи представника апелянта Антохова Я.С., наведені ним безпосередньо в судовому засіданні, колегія суддів погоджується з висновками суду щодо відсутності достатніх та необхідних правових підстав для задоволення даного адміністративного позову та вважає, що судом першої інстанції при вирішенні спірних правовідносин було повно встановлено обставини справи та правильно застосовано норми матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, апеляційна скарга товариства з обмеженою відповідальністю «Нікея-ЛТД» підлягає залишенню без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 квітня 2018 року - без змін.

Таким чином, оскільки судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, то відповідно до ст. 139 КАС України, понесені відповідачем та апелянтом у цій справі судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Нікея-ЛТД» - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 квітня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст рішення, відповідно до ч. 3 ст. 243 КАС України, виготовлено 27 червня 2018 року.

Головуючий суддя:

Судді: