Справа № 804/999/18
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2018-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2018 року Справа № 804/999/18
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Павлоградського обєднаного управління Пенсійногофонду України Дніпропетровської області, Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя, третя особа Управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради, в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя щодо припинення виплати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, пенсії по втраті годувальника на утриманців ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 з 01 липня 2015 року по 30 квітня 2017 року;
- визнати протиправною бездіяльність Павлоградського обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області щодо невиплати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, пенсії по втраті годувальника на утриманців ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 з 01 липня 2015 року по 30 квітня 2017 р.;
- зобов'язати Павлоградське обєднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, пенсії по втраті годувальника на утриманців ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України як внутрішньо переміщена особа та отримує пенсію по втраті годувальника на утриманців. Листом від 27.07.2017 року № К/201 Павлоградського обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, повідомлено позивача про поновлення виплати пенсії з 01 травня 2017 року. Листом від 07.11.2017 року № 457/К-1 Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя позивача було повідомлено, що виплата пенсії по втраті годувальника на утриманців припинялася на період з 01 липня 2015 по 30 квітня 2017 року у звязку з отриманням інформації з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб про невідповідність відомостей щодо місця проживання. Враховуючи, що позивачу поновлено виплату пенсії лише з 01 травня 2017 року, останній вважає, що дії відповідача щодо невиплати пенсії у період з липня 2015 року по квітень 2017 року, є незаконними та такими, що порушують права позивача на пенсійне забезпечення.
Ухвалою суду від 12.02.2018 року було відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Ухвалою суду від 12.02.2018 року ОСОБА_1 було звільнено від сплати судового збору, на підставі ст. 133 КАС України.
12 березня 2018 року представником Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подано письмовий відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначено, що дії управління є законними, оскільки рішенням Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Павлоградської міської ради не передбачено повернення сум недоотриманих соціальних виплат за минулий період, а саме з 01 липня 2015 року по 30 квітня 2017 року. Інформація про підстави невиплати пенсії ОСОБА_1 Шевченківським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України м.Запоріжжя за період з 01 липня 2015 року по 30 квітня 2017 року в матеріалах справи відсутня. Просить суд в позові відмовити.
19 березня 2018 року ухвалою суду було відмовлено Шевченківському обєднаному управлінню Пенсійного фонду України м. Запоріжжя в задоволенні клопотання про закриття провадження у справі № 804/999/18.
Ухвалою суду від 19.03.2018 року замінено Павлоградське обєднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області його правонаступником - Головним управлінням Пенсійного фонду України Дніпропетровської області.
Ухвалою суду від 19 березня 2018 року витребувано від Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя додаткові документи, які до суду не надійшли.
Шевченківське обєднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя, на виконання ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, не було надіслано до суду письмового відзиву на адміністративний позов та не було повідомлено про поважність причин ненадання відзиву.
Відповідно до ч. 6 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Від третьої особи письмові пояснення щодо позову також не надійшли.
На підставі ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України, судом розглянута справа.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що з 01.07.2014 року ОСОБА_1 перебувала на обліку в Шевченківському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Запоріжжя як внутрішньо переміщена особа та отримувала пенсію по втраті годувальника на утриманців.
01 липня 2015 Шевченківським обєднаним управлінням Пенсійного фонду України м. Запоріжжя було припинено виплату пенсії позивачу.
17 жовтня 2017 року позивач звернувся до відповідача-2 із заявою про зазначення підстав припинення виплати пенсії та виплати заборгованості по пенсії.
Листом від 07.11.2017 року № 457/К-1 відповідачем-2 було повідомлено ОСОБА_1, що виплату пенсії їй було припинено з липня 2015 року, у звязку з отриманням інформації з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб про невідповідність відомостей щодо місця проживання.
У зв'язку зі зміною місця проживання як внутрішньо переміщеної особи, позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про взяття на пенсійний облік за новим місцем проживання, поновленням виплати пенсії та виплаті заборгованості за період з липня 2015 року по квітень 2017 року включно.
Рішенням Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Павлоградської міської ради (протокол № 19 від 09.06.2017 року) призначено (відновлено) пенсію позивачу з 01.05.2017 року.

Таким чином, у період з 01 липня 2015 року по 30 квітня 2017 року позивач не отримував призначену йому пенсію.

Вважаючи протиправними дії та бездіяльність відповідачів щодо припинення та не виплати в період з 01 липня 2015 року по 30 квітня 2017 року призначеної пенсії по втраті годувальника на утриманців, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Частиною першою статті 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Отже, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20.10.2014 року № 1706-VII (далі - Закон № 1706-VII) внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Зокрема, відповідно до статті 7 цього закону, для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на пенсійне забезпечення, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

У пункті 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 509. Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати), що призначені зазначеним особам, здійснюється виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України".

Тобто, за приписами наведеної норми умовами призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є: знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою; наявність рахунку в установі ПАТ «Державний ощадний банк».

Згідно п. 6 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 01.10.2014 року (в редакції Постанови КМ № 352 від 08.06.2016 р.) (далі - Порядок № 509) довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 Закону та абзацом шостим цього пункту.

Відповідно до Закону № 1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до ст. 12 Закону № 1706-VII підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа:

1) подала заяву про відмову від довідки;

2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину;

3) повернулася до покинутого місця постійного проживання;

4) виїхала на постійне місце проживання за кордон;

5) подала завідомо недостовірні відомості.

Рішення про скасування дії довідки приймається керівником структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання особи та надається внутрішньо переміщеній особі протягом трьох днів з дня прийняття такого рішення.

За приписами п. 7-1 Порядку № 509 у разі наявності підстав, передбачених статтею 12 Закону, МВС, Національна поліція, ДМС, СБУ, Адміністрація Держприкордонслужби, Мінфін подають уповноваженому органу відповідну інформацію для прийняття рішення щодо зняття з обліку внутрішньо переміщених осіб.

Рішення про скасування дії довідки відповідно до статті 12 Закону приймається керівником уповноваженого органу за місцем проживання особи та надається їй протягом трьох днів з дати прийняття такого рішення або надсилається на адресу місця проживання, зазначену в довідці.

В матеріалах справи відсутні докази про скасування дії довідки внутрішньо переміщеної особи позивача.

Відповідно до Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення, здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням.

Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до статті 47 Закону № 1058-IV пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

У статті 49 Закону № 1058-IV зазначені підстави припинення та поновлення виплати пенсії. У частині 1 цієї статті визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Враховуючи зазначене, Шевченківське об'єднане управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя, припиняючи виплату пенсії позивачу, не вказав та не обґрунтовував, на якій саме з підстав, наведених в ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV припинено виплату пенсії. Крім того, Шевченківським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України м.Запоріжжя жодного рішення про припинення виплати ОСОБА_1 пенсії не приймалось, виплату пенсії позивачу було припинено, у зв'язку з отриманням інформації з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб про невідповідність відомостей щодо місця проживання, при цьому до суду такі докази не надані.

Таким чином, суд вважає, що на час припинення Шевченківським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України м.Запоріжжя виплати пенсії позивачу, були відсутні встановлені ст. 49 Закону № 1058-IV підстави для такого припинення.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 № 263/7763/17.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» № 8 від 13.06.2007 роз'яснено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод. Суди при визначенні юридичної сили законів та інших нормативно-правових актів щодо їх діяльності повинні керуватися Конституцією України як актом прямої дії.

Згідно зі ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 07.02.2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (п. 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала ст. 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до ст. 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й у рішенні у справі "Пічкур проти України", як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Таким чином, суд приходить до висновку, що на час припинення виплати пенсії позивачу не існувало підстав, передбачених чинним законодавством для такого припинення.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправною саме бездіяльності Шевченківського обєднаного УПФУ м. Запоріжжя щодо припинення виплати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, пенсії по втраті годувальника на утриманців ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 з 01 липня 2015 року по 30 квітня 2017 року, суд зазначає наступне.

Так, у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України бездіяльність суб'єкта владних повноважень це пасивна поведінка суб'єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи. Для визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною, особа, яка вважає, що її право порушене, повинна довести існування причинного зв'язку між такою протиправною бездіяльністю та її порушеним правом. Поряд з цим, бездіяльність суб'єкта владних повноважень може бути визнано протиправною адміністративним судом лише в тому випадку, якщо відповідач ухиляється від вчинення дій, які входять до кола його повноважень та за умови наявності правових підстав для вчинення таких дій. Таким чином, бездіяльність це завжди пасивна поведінка, тобто відсутність з боку суб'єкта владних повноважень будь-яких дій.

Оскільки, Шевченківським обєднаним УПФУ м. Запоріжжя було припинено виплату пенсію ОСОБА_1 по втраті годувальника на утриманців, тобто мав місце факт активної поведінки субєкта владних повноважень, то у суду відсутні правові підстави вважати такі дії відповідача-2 бездіяльністю.

Згідно положень ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Враховуючи, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом, та сприяти реальному відновленню порушеного права, приймаючи до уваги докази наявні у матеріалах справи, суд вважає, що для ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача необхідно змінити спосіб захисту порушеного права шляхом визнання протиправними дій Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя щодо припинення виплати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, пенсії по втраті годувальника на утриманців ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 з 01 липня 2015 року по 30 квітня 2017 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 371 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з яким рішення суду, зокрема, про присудження виплати пенсій у межах суми стягнення за один місяць виконуються негайно, суд вирішив за необхідне допустити до негайного виконання це рішення у вказаній частині.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить із правил частин першої та пятою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких: при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа; якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позивач звільнений від сплати судового збору ухвалою суду від 12.02.2018 року, доказів понесення судових витрат сторонами не надано, відтак судові витрати присудженню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (51409, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ), Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (69014, м. Запоріжжя, вул. Карпенко-Карого, 25-А, ), третя особа Управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради (51400, м. Павлоград, вул. Центральна, 47, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя щодо припинення виплати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, пенсії по втраті годувальника на утриманців ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 з 01 липня 2015 року по 30 квітня 2017 року.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області щодо невиплати пенсійних виплат ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, пенсії по втраті годувальника на утриманців ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 за період з 01 липня 2015 року по 30 квітня 2017 року.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, пенсії по втраті годувальника на утриманців ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 за період з 01 липня 2015 року по 30 квітня 2017 року.

Допустити рішення суду до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду складено у повному обсязі 05.04.2018 року.

Суддя ОСОБА_4