Справа № 438/347/18
Суддя: Слиш А. Т.
Дата ухвалення: 2018-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 438/347/18
Провадження № 2-а/438/21/2018
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23 червня 2018 року Бориславський міський суд Львівської області

в складі: головуючого судді Слиша А.Т.

при секретарі Валькович Г.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Бориславі у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора взводу з ОДДЗ батальйону №2 УПП у Львівській області ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_2 про визнання дій протиправними та сасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом в якому просить скасувати постанову серії БР № 501079 від 07.04.2018 року про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену інспектором поліції ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 122 та ч. 6 ст. 121 КУпАП, у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. Провадження по адміністративній справі у відношенні нього в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 122 та ч. 6 ст. 121 КУпАП, закрити.

Позовні вимоги мотивує тим, що 07.04.2018 року на автодорозі Київ-Чоп М-06 587 км 500 м інспектором взводу з ОДДЗ батальйону № 2 УПП у Львівській області ДПП лейтенантом поліції ОСОБА_2 було винесено постанову серія БР №501079 про накладення адміністративного стягнення, у відношенні водія транспортного засобу HYUNDAY І 10 номерний знак НОМЕР_1 - ОСОБА_1, по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за ч. 2 ст. 122 КУпАП, ч. 6 ст.121 КУпАП та накладене адміністративне стягнення у розмірі 425.00 грн.

Підставою для притягнення до адміністративної відповідальності слугувало «проїзд з номерним знаком, який неосвітлений в темну пору доби та після зупинки на вимогу працівника поліції не ввімкнув аварійну світлову сигналізацію, чим порушив п.2.9 підп. в та п. 9.9 підп. б ПДР України».

Позивач вважає, що дії інспектора щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення і винесення постанови про накладення на нього адміністративного стягнення, передбаченого ч. 2 ст. 122 та ч. 6 ст. 121 КУпАП, є протиправними.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився. Подав до суду заяву в якій просить суд розглядати справу за його відсутністі. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Інспектор взводу з ОДДЗ батальйону №2 УПП у Львівській області ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, доказів на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення не надав, відзиву щодо предявленого адміністративного позову, не направив.

У відповідності до вимог ч.1 ст.205КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно п.1 ч.3ст.205КАС України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Згідно ч.9 ст.205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не зявилися в судове засідання, хоча і були належними чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи зазначені обставини, суд вирішив розглядати справу на підставі наявних у ній доказів.

Відповідно до ч.4 ст.229КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 07 квітня 2018 року на автодорозі Київ-Чоп М-06 587 км 500 м інспектором взводу з ОДДЗ батальйону № 2 УПП у Львівській області ДПП лейтенантом поліції ОСОБА_2 було винесено постанову серія БР №501079 про накладення адміністративного стягнення, у відношенні водія транспортного засобу HYUNDAY І 10 номерний знак НОМЕР_1 - ОСОБА_1, по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за ч. 2 ст. 122 КУпАП, ч. 6 ст.121 КУпАП та накладене адміністративне стягнення у розмірі 425.00 грн.

Підставою для притягнення до адміністративної відповідальності слугувало «проїзд з номерним знаком, який неосвітлений в темну пору доби та після зупинки на вимогу працівника поліції не ввімкнув аварійну світлову сигналізацію, чим порушив п.2.9 підп. в та п. 9.9 підп. б ПДР України»

Відповідно ч. 6 ст.121 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність за керування водієм транспортним засобом з номерним знаком, що не освітлюється.

У відповідності до п.2.9 «в» ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом, з номерним знаком, що неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості).

Окрім цього у п. 30.2 ПДР України вказано, що номерні знаки повинні бути чистими і достатньо освітленими, однак з положень пунктів 31.4 та 31.4.3 ПДР вбачається, що неосвітленість заднього номерного знаку не є несправністю, при якій забороняється експлуатація транспортного засобу, тобто не є грубим порушенням ПДР. Але ці обставини відповідачем, при накладенні адміністративного стягнення на позивача в повній мірі враховані не були, як і те, що останній неполадку виявив уже в процесі свого шляху слідування, навіть придбав на АЗС запасні лампочки, однак усунути цю неполадку без спецальних втручань не було змоги, тим паче, що була 2 година ночі.

Відповідно до п. 31.5 ПДР України у разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у пункті 31.4 цих Правил, водій повинен вжити заходів для їх усунення, а якщо це зробити неможливо - рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог пунктів 9.9 і 9.11 цих Правил.

Крім цього, частиною 2 ст. 122 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність, зокрема, за порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів. Позивач не ввімкнув під час зупинки на вимогу поліцейського аварійну світлову сигналізацію, таким чипом порушив правила користування попереджувальними сигналами при зупинці (закінчення напрямку руху прямо) та правила використання цих приладів (безпосередньо вимоги п.п. «б» п. 9.9 ПДР України).

Згідно пункту 9.9.б) Правил дорожнього руху України аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі зупинки на вимогу поліцейського.

Як вказує позивач, після невдалих спроб ввімкнути підсвітку на номерному знаку інший інспектор поліції (не представився, тому не можу вдазаш-ініціалів та звання) наголосив, що швидше за все питання в запобіжниках, і потрібно вирішувати питання всередині, і в результаті таких маніпуляцій, вимкнулась вся електрика в авто, в тому числі всі зовнішні та попереджувальні світлові прилади. Після чого лейтенант ОСОБА_2 повідомив, що він вважає, що вчинено триваюче правопорушення, яке передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, а саме «після зупинки на вимогу працівника поліції не ввімкнув аварійну світлову сигналізацію». Не надаючи можливості надати пояснень чи хоча б якось розяснити ситуацію лейтенант поліції дописав ще одне правопорушення в постанову.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинені, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадській організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що при винесенні постанови по справі про адміністративне правопорушення відповідачем не були дотримані вимоги ч.2 ст.33 КУпАП, а саме, не враховано характер правопорушення, ступінь вини, майновий стан, особу правопорушника та обставини, які помякшують відповідальність, тобто поліцейським необєктивно досліджені та не враховані всі обставини, які мають значення для винесення постанови про накладення адміністративного стягнення.

Згідно ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Як вказано в позовній заяві, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, працівник поліції не надав жодних доказів порушення ПДР України вчинених позивачем, свідки даної події працівниками поліції не залучалися, єдиним підтвердженням вчиненого, на думку працівника поліції правопорушення, є субєктивно винесена постанова.

При винесені даної постанови, інспектором взводу з ОДДЗ батальйону №2 УПП у Львівській області ДПП лейтенантом поліції ОСОБА_2 також не було встановлено всіх фактичних даних справи, не у повному обсязі досліджені обставини справи, не зясовано, чи було вчинено адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 62 Конституції України визначено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, оглянувши матеріали справи, суд приходить до переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 122 та ч. 6 ст. 121 КУпАП, тобто проїзд з номерним знаком, який неосвітлений в темну пору доби та після зупинки на вимогу працівника поліції не ввімкнув аварійну світлову сигналізацію, а також те, що даний факт не заподіяв будь-якої шкоди іншим учасникам дорожнього руху, суд вважає, що інспектор поліції мав можливість оцінити малозначність скоєного правопорушення та обмежитись усним зауваженням.

Відтак, враховуючи вищенаведене, суд вважає, що оскаржувана постанова серії БР № 501079 від 07 квітня 2018 року підлягає скасуванню.

На підставі наданих доказів та вимог чинного законодавства, суд прийшов до висновку, що при винесенні відповідачем постанови про адміністративне правопорушення порушено норми чинних нормативно-правових актів, та право на захист позивача, вина особи у вчиненні правопорушення належним чином не доведена, твердження позивача не спростовані відповідачем, тому постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає скасуванню, а провадження по справі - закриттю.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9 КАС України, ст. ст. 122, 247, 251, 280, 288, 289, 293 КУпАП, керуючись ст.ст. 77, 246,255, 286 КАС України, суд

п о с т а н о в и в:

Позов задовольнити.

Постанову серії БР № 501079 від 07 квітня 2018 року про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену інспектором поліції ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 122 та ч. 6 ст. 121 КУпАП, у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. скасувати, а провадження по справі закрити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи через Бориславський міський суд Львівської області.

Головуючий суддя А.Т.Слиш