Справа № 808/1276/18
Суддя: Калашник Юлія Вікторівна
Дата ухвалення: 2018-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

22 червня 2018 року (10:00)Справа № 808/1276/18 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Калашник Ю.В., за участю секретаря судового засідання Аксьонової С.В., розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (71154, Запорізька область, Бердянський район, с. Азовське, вул. 1-ї ОСОБА_2, буд.109, ідентифікаційний код НОМЕР_1) до Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області (69063, м. Запоріжжя, вул. Глісерна, буд.14, ) про скасування постанов про застосування адміністративно-господарського штрафу,

ВСТАНОВИВ:

05.04.2018 фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області (далі відповідач) про скасування постанов про застосування адміністративно-господарських штрафів, винесених заступником начальника Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області ОСОБА_3 від 28.11.2017 № № 005570, 005568, 005569, 005579, 005578.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ФОП ОСОБА_1 є власником зазначених у актах транспортних засобів але не є перевізником, який використовує у своїй господарській діяльності дані автомобілі. Натомість позивачем укладено договори оренди транспортних засобів на підставі яких вони передані у користування ТОВ «ОСОБА_4 Транс», яке і виконувало перевезення, що підтверджується наказами про прийом на роботу водіїв та відомостями, зазначеними у ТТН. Посилаючись на приписи ст.1, ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» позивач зазначає, що саме перевізник має нести відповідальність за виявлені порушення регулюючих норм, а не власник автомобіля, проте, оскаржуваними постановами позивача притягнуто до відповідальності за проступок, вчинений іншою особою перевізником ТОВ «ОСОБА_4 Транс» а тому просить визнати протиправними та скасувати постанови відповідача про застосування адміністративно-господарського штрафу від 28.11.2017 № № 005570, 005568, 005569, 005579, 005578.

24.04.2018 відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву (вх. № 12961), відповідально до якого проти задоволення позовних вимог заперечує у повному обсязі та зазначає, що водіями транспортних засобів при проведенні перевірки договори оренди транспортних засобів не надавались, однак надавались реєстраційні документи, згідно яких власником є ОСОБА_1 Вказує, що позивач перед розглядом матеріалів про порушення був своєчасно та належним чином повідомлений, на його адресу за місцем реєстрації було направлено запрошення на розгляд. Субєкт господарювання або його уповноважена особа на розгляд не зявились, заяви про перенесення розгляду на іншу дату клопотанням не заявили та зі своєї сторони під час розгляду актів про виявлені порушення не надав відповідачу жодного документу який би вказував на те, що дані транспортні засоби належать іншому субєкту господарювання, який здійснював перевезення вантажу без передбачених транспортним законодавством документів, що свідчило б про використання транспортного засобу орендарем. Процедура прийняття спірних постанов не порушена, отже на думку відповідача постанови прийняті цілком правомірно та обґрунтовано. З огляду на таке, просить у позові відмовити.

10.04.2018 відкрито провадження у справі на призначене підготовче засідання на 26.04.2018.

26.04.2018 проведення підготовчого засідання відкладено до 24.05.2018.

24.05.2018 винесено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначено судовий розгляд справи по суті на 18.06.2018.

18.06.2018 представник позивача у судове засідання не прибув, надіслав клопотання (вх. 13439) про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги позивач підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання також не прибув, про день, час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не зявилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

На підставі викладеного, враховуючи неявку всіх учасників справи, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

На підставі приписів частини 13 статті 10 та частини 4 статті 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

За приписами ч. 4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Суд, оцінивши повідомлені позивачем обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.

25.10.2017 державними інспекторами Управління Укртрансбезпеки у Донецькій області під час здійснення перевірки транспортного засобу марки SCANIA, номерний знак АР 51945 СМ, який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САТ 335622/САТ381482 належить суб'єкту господарювання ОСОБА_1, виявлено, що згідно з ТТН № 515 від 25.10.2017 позивачем не забезпечено наявність на т.з. АР5194СМ у водія щоденних реєстраційних листків обліку праці та відпочинку водія за 25.10.2017 (тахошайба), крім того, під час перевезення подільного вантажу з перевищенням вагових обмежень, а саме: навантаження на строєну вісь 22750 кг., чим порушено вимоги п.22.5 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів від 10.10.2001 №1306 та вимоги ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» (водій ОСОБА_5). За результатами перевірки складено Акт від 25.10.2017 № 017639 (а.с.16).

На підставі вказаного Акту відповідачем прийнято Постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №005579 від 28.11.2017, якою до позивача застосовано штраф в розмірі 680 грн. за порушення вимог п.22.5 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів від 10.10.2001 №1306, відповідальність за яке передбачена абз.13 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» та Постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №005578 від 28.11.2017, якою до позивача застосовано штраф в розмірі 1700 грн. за порушення вимог ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачена абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» (а.с.10,11).

02.11.2017 державними інспекторами Управління Укртрансбезпеки у Луганській області під час здійснення перевірки транспортного засобу марки SCANIA, номерний знак НОМЕР_2, АР6275ХР, який згідно свідоцтва про реєстрацій транспортного засобу належить ОСОБА_1, виявлено порушення, а саме: надання послуг з перевезення вантажу без оформлення документів, передбачених ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме відсутня тахокарта за 02.11.2018 (водій ОСОБА_6). За результатами перевірки складено Акт від 02.11.2017 №006769 (а.с.13).

На підставі вказаного Акту відповідачем прийнято Постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №005569 від 28.11.2017, якою до позивача застосовано штраф в розмірі 1700 грн. за порушення вимог ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачена абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» (а.с.9).

02.11.2017 державними інспекторами Управління Укртрансбезпеки у Луганській області під час здійснення перевірки транспортного засобу марки SCANIA, д/н НОМЕР_3/АР1889ХР, який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САО 429960/САК888685, належить ОСОБА_1, виявлено порушення надання послуг з перевезення вантажу без оформлення документів, передбачених ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме відсутня тахокарта за 02.11.2017, (водій ОСОБА_7). За результатами перевірки складено Акт від 02.11.2017 №006770 (а.с.14).

На підставі вказаного Акту відповідачем прийнято Постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №005570 від 28.11.2017, якою до позивача застосовано штраф в розмірі 1700 грн. за порушення вимог ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачена абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» (а.с.7).

06.11.2017 державними інспекторами Управління Укртрансбезпеки у Луганській області під час здійснення перевірки транспортного засобу марки SCANIA. д/н НОМЕР_4/АР3976ХО, який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу СХТ 672521/СХМ231883, належить ОСОБА_1, виявлено порушення надання послуг з перевезення вантажу без оформлення документів, передбачених ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме відсутня роздруківка тахографа (тахокарта) за 06.11.2017 (водій ОСОБА_8). За результатами перевірки складено Акт від 06.11.2017 №006780 (а.с.15).

На підставі вказаного Акту відповідачем прийнято Постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №005568 від 28.11.2017, якою до позивача застосовано штраф в розмірі 1700 грн. за порушення вимог ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачена абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» (а.с.8).

Вважаючи вищезазначені постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу відповідача протиправними, позивач звернувся із даним позовом до суду про їх скасування.

Всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши надані позивачем та відповідачем докази, суд приходить до наступних висновків.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про автомобільний транспорт» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), відповідно до ст.1 якого, автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Статтею 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Рейдові перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 здійснення державного контролю на автомобільному транспорті.

Пунктом 15 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті передбачено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом, додержання водієм режиму праці та відпочинку, виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні , інших нормативно-правових актів.

У разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3, що встановлено п. 21 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті .

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що фахівцями Управління Укртрансбезпеки у Донецькій та Луганській областях під час огляду транспортних засобів, що належать ФОП ОСОБА_1, встановлено порушення, відповідальність за які передбачена ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» в частині надання послуг по перевезенню вантажу без тахокарти, чим порушено ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт» та, в частині перевищення нормативно-вагових обмежень, чим порушено п.22.5 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів від 10.10.2001 №1306.

Щодо встановленого порушення позивачем вимог ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт» суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Перелік документів, на підставі яких виконуються вантажні перевезення, визначений ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Так, частиною 1 цієї статті встановлено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Згідно із ч.2 ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт», документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Отже, виходячи зі змісту цієї норми Закону, перелік документів, які повинні мати водій для здійснення внутрішніх вантажних перевезень, зазначений у ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт» не є вичерпним, до таких документів належать також інші документи, передбачені законодавством.

Наказом Міністерства транспорту та зв'язку України №340 від 07.06.2010, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 14.09.2010 за №811/18106, з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв колісних транспортних засобів, затверджено Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, відповідно до п.п.1.2, 1.3 якого Положення встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - водії) та порядок його обліку. Вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами.

Пунктом 6.1 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, зокрема, визначено, що автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Згідно із пунктом 6.3 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, водій, що керує транспортним засобом, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія.

Наказом Міністерством транспорту та зв'язку України від 24.06.2010 №385 затверджено Інструкцію з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті (далі - Інструкція №385), яка визначає порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів, та поширюється на суб'єктів господарювання, які проводять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі).

Пунктом 1.4 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті встановлено, що контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв.

Згідно із пунктом 3.5 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті перевізники: забезпечують водіїв, які відправляються в рейс, необхідною кількістю тахокарт або паперу для роздруківки даних, що відповідають типу тахографа (аналоговий, цифровий); зберігають інформацію, отриману за допомогою тахографа, кожного водія протягом 12 місяців з дати останнього запису, а протоколи перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, свідоцтва про повірку - протягом одного року з дати закінчення терміну їх дії; аналізують інформацію щодо дотримання режимів праці та відпочинку водіїв, отриману за допомогою тахографа, а в разі виявлення порушень вживають заходів щодо недопущення та запобігання виникненню їх в подальшому.

Окрім того, відповідно до пункту 3.6 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами та згідно з вимогами ЄУТР здійснюють періодичні інспекції, які включають перевірку: наявності у водіїв транспортних засобів тахокарт у кількості, визначеній пунктом 3.3 цього розділу, або наявності та чинності картки для цифрового тахографа; строків зберігання відповідної інформації, отриманої за допомогою тахографа, протоколів перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу та повірки тахографа.

Зі змісту Актів перевірки вбачається, що у водіїв під час перевірки були відсутні тахокарти чи порушено порядок їх ведення, а відтак, порушено і режими праці та відпочинку водіями транспортних засобів.

Крім того, в Актах перевірки зазначено також, що водії транспортних засобів відмовлялись від проходження габаритно-вагового контролю транспортного засобу.

Тоді як, пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів від 10.10.2001 №1306 визначено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Водночас ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт, зокрема, надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, порушення режимів праці та відпочинку водіями транспортних засобів, невиконання перевізниками або їхніми представниками приписів органів державного контролю щодо усунення порушень транспортного законодавства, до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарський штраф.

В обґрунтування протиправності спірних постанов позивач посилається на той факт, що він не є автомобільним перевізником у випадках, вказаних у актах перевірок, отже не може бути суб'єктом правопорушення, передбаченого абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», у зв'язку з чим адміністративно-господарські санкції застосовані до нього протиправно.

На підтвердження цього факту позивачем надані суду:

копія договору №01/10/16 оренди транспортних засобів від 01.10.2016 (а.с.22-27), згідно якого ФОП ОСОБА_1 (орендодавець) зобов'язується передати за плату ТОВ «ОСОБА_4 Транс» (орендар) транспортні засоби, що визначені в цьому договорі (додаток до договору оренди транспортних засобів №01/10/16 від 01.10.2016;

копія акту приймання-передачі до договору оренди транспортних засобів №01/10/16 від 01.10.2016 (а.с.28-21);

копія договору №18/04/17 оренди транспортних засобів від 18.04.2017 (а.с.32-34), згідно якого ФОП ОСОБА_1 (орендодавець) зобов'язується передати за плату ТОВ «ОСОБА_4 Транс» (орендар) транспортний засіб, що визначений в цьому договорі;

копія акту приймання-передачі до договору оренди транспортних засобів №18/04/17 від 18.04.2017 (а.с.35);

копії наказів ТОВ «ОСОБА_4 Транс» про прийом на роботу водіїв (а.с.36-47);

Натомість відповідачем не надано суду жодного доказу на підтвердження факту того, що позивач дійсно був автомобільним перевізником у випадках, вказаних у актах перевірок. Доводи відповідача про те, що ані позивачем під час розгляду справ про правопорушення ані водіями транспортних засобів при проведенні перевірки вказані договори оренди не були надані для ознайомлення посадовим особам відповідача, суд не приймає до уваги, оскільки вони не підтверджують факту того, що саме позивач у вказаних випадках був перевізником в розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт».

Сам по собі факт перебування у власності позивача відповідних транспортних засобів не свідчить про те, що саме безпосередньо позивачем під час перевірок здійснювалось на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів належними йому транспортними засобами або надавались послуги з перевезення пасажирів чи вантажів.

Суд погоджується з думкою позивача про те, що ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за порушення законодавства про автомобільний транспорт саме до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи.

Таким чином, відповідачем не доведено здійснення саме позивачем перевезень вантажу з порушенням вимог постанови Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 та ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», як то зазначено у спірних постановах про застосування адміністративно-господарських штрафів.

Частиною першою статті 9 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною третьою статті 2 КАС України передбачено, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Доказів, які б свідчили, що позивач є перевізником та використовував дані автомобілі як суб'єкт господарювання, відповідачем суду надано не було і таких доказів судом в ході розгляду справи не встановлено.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведена правомірність прийнятих постанов, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №592 від 26.06.2015 «Деякі питання забезпечення діяльності Державної служби України з безпеки на транспорті» територіальні органи Державної служби з безпеки на транспорті утворено як структурні підрозділи апарату Служби за переліком згідно з додатком 3, до якого входить управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області, то саме з бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті повинні бути присуджені позивачу здійснені ним судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 704,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 139, 143, 243-246 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (71154, Запорізька область, Бердянський район, с. Азовське, вул. 1-ї ОСОБА_2, буд.109, ідентифікаційний код НОМЕР_1) до Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області (69063, м. Запоріжжя, вул. Глісерна, буд.14, ) про скасування постанов про застосування адміністративно-господарського штрафу, -задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 28.11.2017 № № 005570, 005568, 005569, 005579, 005578, прийняті Управлінням Укртрансбезпеки у Запорізькій області.

Присудити на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (71154, Запорізька область, Бердянський район, с. Азовське, вул. 1-ї ОСОБА_2, буд.109, ідентифікаційний код НОМЕР_1) суму судового збору у розмірі 704,80 грн., (сімсот чотири гривні 80 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (01135, м. Київ, пр. Перемоги,14, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі протягом тридцяти днів, з дня його проголошення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 22.06.2018.

Суддя Ю.В. Калашник