Справа № 332/211/17
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2018-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

26 червня 2018 року

Київ

справа №332/211/17

адміністративне провадження №К/9901/23593/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Гімона М.М.,

суддів: Бучик А.Ю., Мороз Л.Л.,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 7 квітня 2017 року (головуючий суддя - Добродняк І.Ю., судді: Бишевська Н.А., Семененко Я.В.),

у адміністративній справі № 332/211/17 за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі міста Запоріжжя (далі - Управління ПФУ) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в призначені йому пенсії за віком на загальних підставах з 21 грудня 2016 року, відповідно до частини другої статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої зарплати працівників, зайнятих в галузях економіки України, за три останні роки, що передують зверненню з заявою про призначення пенсії за віком (2013-2015) та зобов'язати призначити йому таку пенсію, провести перерахунок та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією.

В обґрунтування позову зазначив, що йому з 2 квітня 1993 року призначено пенсію за віком на пільгових умовах у відповідності до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Після призначення пенсії продовжував працювати. У зв'язку з досягненням пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» набув право на пенсію за віком на загальних підставах відповідно до цього Закону. Проте, відповідачем відмовлено в призначені пенсії за віком з тих підстав, що в 1993 році йому вже було призначено пенсію за віком, яку призначено на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», яка неодноразово перераховувалась за нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Таку відмову відповідача вважає протиправною та такою, що порушує гарантовані Конституцією та Законами України права, оскільки, пенсія за віком на пільгових умовах та пенсія за віком є два різних видів пенсійного забезпечення, у зв'язку з чим право вибору пенсії належить йому.

Постановою Заводського районного суду мста Запоріжжя від 24 січня 2017 року позов задоволено. Визнано дії Управління ПФУ щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на загальних підставах з 21 грудня 2016 року із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників зайнятих в галузях економіки України за 3 останні роки, що передують зверненню з заявою про призначення пенсії за віком (2013, 2014, 2015 роки). Зобов'язано Управління ПФУ призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на загальних підставах з 21 грудня 2016 року, відповідно до частини другої статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників зайнятих в галузях економіки України за три останні роки, що передують зверненню з заявою про призначення пенсії за віком (2013, 2014, 2015 роки), і провести перерахунок та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 7 квітня 2017 року постанову суду першої інстанції скасовано та ухвалено нову про відмову в задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанцій, ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

В обґрунтування касаційної скарги зазначив, що станом на день призначення пенсії йому виповнилось 50 років, а тому пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» йому призначено бути не могло. Після досягнення 60-річного віку він отримав право на призначення пенсії за віком на загальних підставах. Умовою для призначення даного виду пенсії є як раз досягнення 60-річного віку. Таким чином, йому має бути призначено пенсію за віком на загальних підставах відповідно до статті 26 та частини другої статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права і дотримання норм процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Вирішуючи спір суди виходили з того, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на обліку в Управлінні ПФУ та отримує пільгову пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

21 грудня 2016 року у зв'язку з досягненням пенсійного віку позивач звернувся до Управління ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком на загальних підставах відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням частини другої статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузях економіки України, за останні три роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком.

Управління ПФУ листом від 5 січня 2017 року №204/Г-8 відмовило позивачу в призначенні пенсії за віком з урахуванням частини другої статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» ,у зв'язку з тим, що в 1993 році позивачу вже призначено пенсію за віком на пільгових умовах по Списку №1 відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», яка перераховувалась за нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що оскільки позивач при призначенні йому пенсії за віком не надавав згоду на врахування зарплати із застосуванням показника середньої заробітної плати, який враховуватися під час призначення попереднього виду пенсії, тому під час розрахунку його пенсії має враховуватися середня заробітна плата по Україні за 2013, 2014, 2015 роки.

Апеляційний суд скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що пенсія позивачу призначена на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» фактично є пенсією за віком у розумінні Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», нормами чинного пенсійного законодавства передбачена можливість переведення з одного виду пенсії на інший, яке відбувається з дня подання відповідної заяви з усіма необхідними документами, але у даному випадку у позивача відсутні підстави, оскільки виявила бажання на призначення пенсії в межах одного виду - пенсії за віком, а тому відсутні підстави вдруге призначати позивачу за його заявою пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Відповідно до пункту «а» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

З 1 січня 2004 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до пункту 2 розділу XV Прикінцевих положень Закону України від 09 липня 2003 року № 1058 «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058) пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди вищезазначеним особам пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Статтею 27 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що розмір пенсії за віком визначається залежно від середньомісячного заробітку та коефіцієнту страхового стажу, обчислених за нормами статей 24, 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до статті 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону з 1 січня 2004 року за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу, починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами у період до 1 січня 2016 року, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь - які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року незалежно від перерв.

Позивач, перебуваючи на обліку в Управлінні ПФУ та отримуючи пенсію за віком, продовжував працювати.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, перерахунок пенсії проводиться з урахуванням не менш як 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі. Перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати (доходу), з якої обчислена пенсія. Позивач кожні 2 роки користувався правом на перерахунок пенсії як працюючий пенсіонер.

Тобто, особи, які працювали на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списками №1, №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України в питаннях пенсійного забезпечення мають пільгу, яка виражається у зниженні пенсійного віку, проте, вид пенсії, що їм призначається - це пенсія за віком, яка згідно вищенаведених положень законодавства призначається, перераховуються та виплачується у відповідності з положеннями Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Частиною третьою статті 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходиться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Згідно з положеннями статті 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Відповідно до положень Закону України «Про пенсійне забезпечення» може бути призначена пенсія за вислугу років.

Отже, законодавством передбачено лише чотири види пенсій.

З аналізу наведених норм слідує, що переведенням з одного виду пенсії на інший є зміна виду пенсії, що визначені статтею 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» або положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Отже, в даному випадку переведення з одного виду пенсії на інший відсутнє, оскільки пенсія за віком на пільгових умовах, призначена позивачу відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є різновидом пенсії за віком, зі зменшенням загального пенсійного віку, що унеможливлює призначення позивачу пенсії за віком повторно у зв'язку з досягненням загального пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Частиною третьою статті 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що визначена частиною другою статті 40 цього Закону середня заробітна плата (дохід) для призначення пенсії, тобто за три календарні роки, що передують року звернення, застосовується лише у випадку переведення вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком.

Доводи касаційної скарги фактично обґрунтовані доводами позову, яким з огляду на наведені висновки апеляційним судом надано належну правову оцінку.

Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на те, що доводи касаційної скарги правильності висновку апеляційного суду не спростовують, останній під час розгляду справи вірно застосував норми матеріального права та не порушив норми процесуального права, відповідно до частини першої статті 350 КАС України, підстави для скасування ухваленого ним рішення відсутні.

Керуючись статтями 345, 350, 356 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 7 квітня 2017 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.М. Гімон

Л.Л. Мороз

А.Ю. Бучик,

Судді Верховного Суду