Справа № 813/262/18
Суддя: Карп'як Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2018-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№813/262/18
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без розгляду

27 червня 2018 року

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Карп'як О.О.,

секретар судового засіданні Харів М.Ю.,

за участю:

позивача - ОСОБА_2,

представника позивача - ОСОБА_3,

представника відповідача - Кіх О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Городоцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и в:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 до Городоцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області у якій позивач просить стягнути з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу з 19 травня 2017 року по 15 серпня 2017 року в розмірі 21 347,72 грн. за час вимушеного прогулу.

Ухвалою суду від 05.02.2018 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного провадження, з викликом сторін.

11.04.2018 року відповідач у судовому засіданні подав клопотання про залишення позову без розгляду, яке мотивоване тим, що право на виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу виникає у визначених ст.235 КЗпП України випадках, перелік яких є вичерпним та передбачає місячний термін звернення до суду з вимогою про оскарження наказу про звільнення з вимогою про оскарження наказу про звільнення з займаної посади. Зазначив, що позивач 18.05.2017 року ознайомлений із наказом «Про звільнення ОСОБА_2» від 18.05.2017 №32-о, однак з адміністративним позовом звернувся у січні 2018 року, тобто з пропуском місячного строку звернення до суду. Відтак, просить залишити зазначений позов без розгляду.

16.05.2018 позивач подав до суду заперечення на клопотання, яке мотивоване тим, що вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відносяться до вимог щодо порушення законодавства про оплату праці, то відповідно до ч.2 ст.233 КЗпП України вони не обмежуються будь-яким строком звернення працівника до суду, у зв'язку з чим відсутні підстави для застосування положень ч. 1 ст.233 КЗпП України та ст. 99 КАС України. Також посилається на рішення Конституційного суду України від 15.10.2013 №8-рп/2013, відповідно до якого порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які він має право згідно з умовами трудового договору незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат. Вважає, що у задоволенні клопотання відповідача слід відмовити.

Суд заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, які мають значення для вирішення такого клопотання, встановив наступне.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 1 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України), цей кодекс регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Згідно з ч. 1 ст. 3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Частиною 1 ст. 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Разом з тим, ч. 1 ст. 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 5 ст. 122 КАС України встановлено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Верховний Суд України в своєму рішенні від 16 травня 2011 року у справі № 21-29-а11 зазначив, що під "іншими законами" розуміються закони, які встановлюють строки звернення до адміністративного суду з вимогою вирішити публічно-правовий спір.

Так, ч. 1 ст. 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз'яснив, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Крім того, у пункті 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" від 24 грудня 1999 року зазначено, що не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу законів про працю України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Аналогічна позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року у справі №6-116 цс15.

Аналіз викладеного дає підстави для висновку, що для звернення до суду щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня фактичного розрахунку.

Конституційний Суд України в рішенні від 22.02.2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз'яснив, що згідно зі статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбачено статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Судом встановлено, що постановою Львівського окружного адміністративного суду від 15.08.2017 у справі №813/2049/17 адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано наказ Городоцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівські області від 18 травня 2017 року за №32-о "Про звільнення ОСОБА_2". Поновлено ОСОБА_2 на посаді головного державного ревізора-інспектора сектору податків і зборів з фізичних осіб Яворівського відділення Городоцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівські області з 19.05.2017 року. Постанову суду в частині поновлення ОСОБА_2 допущено до негайного виконання.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.12.2017 залишено без змін постанову від 15.08.2017 у справі №813/2049/17.

Наказом Городоцької ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області від 16.08.2017 №81-0 ОСОБА_2 поновлено на посаді головного державного ревізора-інспектора сектору податків і зборів з фізичних осіб Яворівського відділення.

Відтак, про порушення своїх прав на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу внаслідок незаконного звільнення позивач дізнався в день звільнення, відповідно до наказів про припинення перебування на державній службі від 18.05.2017 №32-0 «Про звільнення ОСОБА_2».

Разом з тим, позивачем не було заявлено вимогу (при поданні первинного позову про поновлення на роботі) про стягнення з відповідача заробітної плати за час вимушеного прогулу з 19 травня 2017 року по 15 серпня 2017 року.

Суд зазначає, що право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу внаслідок незаконного звільнення ОСОБА_2» реалізував лише 18.01.2018 року, тобто після спливу як місячного строку, встановленого КАС України, так і тримісячного строку звернення до суду, передбаченого КЗпП України.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Позивач жодним чином не довів та не аргументував поважності пропуску строку звернення до суду.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовна заява подана після закінчення строків, установлених законом, при цьому, матеріали адміністративної справи не містять будь-яких доказів, які підтверджують поважність причини пропуску строків звернення до суду, у зв'язку з чим подана позовна заява підлягає залишенню без розгляду.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 КАС України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.

Керуючись ст.ст. 240, 248, 256, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Клопотання відповідача задоволити.

Позов ОСОБА_2 до Городоцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 19.05.2017 року по 15.08.2017 року, - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський оружний адміністративний суд протягом п'ятнадцяти днів з дня її складення (проголошення).

Повний текст ухвали складено та підписано 02.07.2018 року.

Суддя Карп`як О.О.