Справа № 804/13739/13-а
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2018-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

19 червня 2018 року

Київ

справа №804/13739/13-а

касаційне провадження №К/9901/2927/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції міста Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.11.2013 (суддя Єфанова О.В.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.09.2014 (головуючий суддя - Дадим Ю.М., судді: Богданенко І.Ю., Уханенко С.А.) у справі №804/13739/13-а за позовом Приватного підприємства «Альтекс еко груп» до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції міста Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Приватне підприємство «Альтекс еко груп» звернулося до суду з позовом до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції міста Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, в якому заявило вимоги про:

визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції міста Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області від 25.09.2013 № про визначення грошового зобов'язання з податку на додану вартість в загальній сумі 165272,67грн., в тому числі: 110181,67 грн. основного платежу та 55091грн. штрафних (фінансових) санкцій;

визнати протиправними дії Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області щодо коригування показників податкової звітності за січень, лютий, березень 2013 року в електронній базі даних «Деталізована інформація по платнику ПДВ щодо результатів автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України» на підставі акту №364/225/36962760 від 23.08.2013 та повідомлення-рішення форми «Р» № від 25.09.2013;

зобов'язати Лівобережну об'єднану державну податкову інспекцію м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області відновити в електронній базі даних «Деталізована інформація по платнику ПДВ щодо результатів автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України» показники, що зазначені останнім у додатку 5 до податкових декларацій з ПДВ за січень, лютий, березень 2013 року.

Дніпропетровський окружний адміністративний суд постановою від 28.11.2013 позов задовольнив.

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 16.09.2014 залишив постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.11.2013 без змін.

Звернувшись до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, Лівобережна об'єднана державна податкова інспекція міста Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.11.2013 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.09.2014 та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

При цьому обґрунтування касаційної скарги фактично зводяться лише до оскарження судових рішень в частині вирішення позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції міста Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області від 25.09.2013 №.

В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на порушення судами норм процесуального права, а саме: статтей 69, 71, 86, 138, 159 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на момент вирішення справи судами попередніх інстанцій).

Зокрема, наголошує на тому, що суди неповно дослідили докази у цій справі, що призвело до неповного з'ясування усіх обставин справи та постановлення рішення, яке суперечить вимогам закону. Зокрема, скаржник вказує на неможливість проведення зустрічної звірки контрагента позивача з питань правомірності господарських відносин з платниками податків за лютий 2010 року - лютий 2013 року (акт від 10.04.2013 №437/22.5-10/35295110) та за березень 2013 року (від 10.04.2013 №437/22.5-10/35295110); відсутність у контрагента позивача трудових ресурсів, виробничого обладнання, складських та торговельних приміщень, транспортних засобів та інших ресурсів для здійснення господарської діяльності; ненадання позивачем під час проведення перевірки деяких первинних документів на підтвердження господарських операцій, зокрема, плану проведення робіт.

Позивач у запереченнях на касаційну скаргу просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін. Наголошує на тому, що під час проведення перевірки перевіряючим були надані належним чином оформлені первинні бухгалтерські документи на придбання послуг у Приватного підприємства «Полтава-Проект-Монтаж», які відповідають встановленим законодавством вимогам.

Переглядаючи оскаржені судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи на підставі встановлених фактичних обставин у справі правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Лівобережною об'єднаною державною податковою інспекцією м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку Приватного підприємства «Альтекс еко груп» по взаємовідносинам з Приватним підприємством «Полтава-Проект-Монтаж», за результатами якої складено акт від 23.08.2010 №364/225/36962760.

За наслідками проведеної перевірки відповідач дійшов висновку про порушення позивачем вимог пункту 185.1 статті 185, пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового Кодексу України, статтей 2, 3, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.99 №996-XIV, з огляду на неправомірне включення до складу податкового кредиту за січень, лютий та березень 2013 року сум податку на додану вартість за нереальними операціями з придбання послуг (перевезення вантажів транспортними засобами) у Приватного підприємства «Полтава-Проект-Монтаж» на підставі договору від 04.01.2013 №04/01-03.

На підставі вищезазначених висновків акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення 25.09.2013 № про визначення грошового зобов'язання з податку на додану вартість в загальній сумі 165272,67грн., в тому числі: 110181,67 грн. основного платежу та 55091грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Задовольняючи позов в частині вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 25.09.2013 №, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, керувався тим, що фактичне виконання спірних операцій з Приватним підприємством «Полтава-Проект-Монтаж» підтверджується належним чином складеними первинними документами; Податковий кодекс України не ставить в залежність право на формування позивачем податкового кредиту від дотримання контрагентами платника податкової дисципліни.

При формуванні податкового кредиту платник податків повинен керуватися положеннями пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

За умови реального здійснення платником податку господарської операції з придбання товару (робіт, послуг), яка призвела до об'єктивної зміни складу активів платника податків - покупця, дотримання ним вимог статті 198 Податкового кодексу України при формуванні податкового кредиту з податку на додану вартість, а також оформлення таких операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст, підстави для позбавлення платника податку права на податковий кредит відсутні.

Застосовуючи зазначені правила оподаткування при оцінці оспорюваних господарських операцій з придбання позивачем у Приватного підприємства «Полтава-Проект-Монтаж» послуг (перевезення вантажів транспортними засобами), попередні судові інстанції встановили, що вони є реальними та підтверджуються долученими позивачем до матеріалів справи належним чином оформленими копіями первинних документів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку та які містять достатні дані про зміст господарських операцій та їх учасників, а саме: договором поставки, актами здачі-прийняття робіт, податковими накладними, платіжними дорученнями, видатковими накладними.

Обґрунтування касаційної скарги податкового органу фактично зводяться до вимог здійснити переоцінку встановлених судами обставин справи, а також надати перевагу одним доказам над іншими, що не входить в межі повноважень суду касаційної інстанції згідно з положеннями частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 03.10.2017).

Вимоги частин четвертої та п'ятої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в попередніх судових інстанціях) зобов'язують суд до активної ролі в судовому процесі, в тому числі до офіційного з'ясування всіх обставин справи і у відповідних випадках до витребування тих доказів, яких, на думку суду, не вистачає для належного встановлення обставин у справі, що розглядається.

Податковий орган не наводить обставин щодо порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, які могли б вплинути на встановлення дійсних обставин справи, зокрема: щодо позбавлення права осіб, які беруть участь у справі, на надання доказів та можливості брати участь у дослідженні доказів (пункт 5 частини третьої статті 49 Кодексу адміністративного судочинства України); щодо недослідження зібраних у справі доказів (частина перша статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України); щодо необґрунтованого відхилення клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або іншого клопотання (заяви) учасника справи стосовно встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (частина друга статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України); щодо взяття до розгляду неналежних, недопустимих доказів (стаття 70 Кодексу адміністративного судочинства України) або ж завідомо неправдивих, неправильних та фальшивих доказів (за умови підтвердження такого факту), що призвело до постановлення помилкових висновків судів про реальне вчинення спірних господарських операцій позивача з контрагентом та, відповідно, потягло за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі. Крім того, відповідач не вказує на виявлення під час перевірки або після її проведення наявності порушених кримінальних справ за статтею 205 Кримінального кодексу України (фіктивне підприємництво) щодо директорів або засновників позивача або його контрагента, як і на наявність вироків у таких справах. Таких фактів не встановлено і судами попередніх інстанцій під час розгляду справи.

За відсутності в касаційній скарзі обґрунтованих доводів та посилань на обставини, що могли б поставити під сумнів дотримання судами попередніх інстанцій норм процесуального права щодо порядку встановлення обставин справи, а також з огляду на недопущення судами неправильного застосування норм матеріального права, що врегульовують спірні відносини, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції міста Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області без задоволення, а оскаржуваних судових рішень судів попередніх інстанцій - без змін.

Відповідно до частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15.12.2017) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції міста Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.11.2013 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.09.2014 у справі №804/13739/13-а залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду Т.М.Шипуліна Л.І.Бившева В.В.Хохуляк