Справа № 705/3978/17
Суддя: Корман О. В.
Дата ухвалення: 2018-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №705/3978/17
2-а/705/73/18

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2018 року м. Умань

Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Кормана О.В.

з участю:

секретаря судового засідання Власової Т.Ю.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Умані Черкаської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з адміністративним позовом до ОСОБА_3 обєднаного Управління Пенсійного фонду України Черкаської області, в якому зазначила, що є інвалідом II групи (безстроково), учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесена до категорії 1 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, перебуває на обліку в ОСОБА_3 обєднаному Управлінні Пенсійного фонду України Черкаської області та отримує державну пенсію за шкоду заподіяну здоровю при ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи.

Починаючи з перших хвилин аварії на 4-му енергоблоці Чорнобильської АЕС, тобто з 26 квітня 1986 року, українська держава взяла на себе зобовязання не тільки сплачувати учасникам ліквідації цієї аварії заробітну плату, підвищену до 16-кратного розміру в залежності від реального рівня радіації в місці проведення робіт (пункти 1,4 та 13 ОСОБА_4 Міністрів ОСОБА_5 PCP від 10 червня 1986 року №207-7), але й надала безпрецедентні гарантії - в разі каліцтва або захворювання, викликаного аварією на Чорнобильській АЕС, пенсії призначалися в порядку, передбаченому чинним, на той час законодавством у випадку трудового каліцтва або професійного захворювання, відповідно до Правил, затверджених ОСОБА_4 Міністрів СРСР від 03 липня 1984 року №690 (підпункт 10 пункту 1 ОСОБА_4 Міністрів ОСОБА_5 PCP від 08 травня 1986 року №168-5, пункту 1 ОСОБА_4 Міністрів ОСОБА_5 PCP від 10 червня 1986 року №207-7). Вказані Правила регулювали щомісячні виплати компенсацій витрати заробітної плати, понад розмір соціальної державної пенсії, встановленої для всіх громадян ОСОБА_5 PCP на випадок втрати працездатності, виключно для працюючих, службовців, які отримали травми, професійні захворювання внаслідок порушення норм безпеки, відсутності контролю за обовязковими вимогами санітарного законодавства, таке інше, з боку держави.

Виключно для інвалідів - ліквідаторів наслідків аварії на ЧАЕС українська держава встановила, що працівники та службовці, які отримали професійну хворобу, пенсії повинні нараховуватися відповідно до Списку №1, затвердженому ОСОБА_4 Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173 без обмежень, незалежно від тривалості праці в шкідливих умовах (п.п. б п. 8 ОСОБА_4 Міністрів ОСОБА_5 PCP від 10 червня 1986 року №207-7).

Неодноразово звертаючись до ОСОБА_3 обєднаного Управління Пенсійного фонду України Черкаській області зробити позивачу перерахунок пенсії по ст. ст. 49-54 Закону України від 28 лютого 1991 року №796-Х11 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», позивач отримувала незаконну та безпідставну, ніяким чином необґрунтовану відмову.

Були надумані ОСОБА_4 Кабінету Міністрів України №745 від 06.07.2011 року «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету», та ОСОБА_4 Кабінету Міністрів України №1210 від 23.11.2011 року «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якими була штучно виведена формула нового Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, і який фактично фальсифікував всі правовідносини, які встановилися між позивачем та державою внаслідок втрати позивачем працездатності від каліцтва, отриманого під час ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС.

Частина 3 статті 22 Конституції України гарантує, що існуючі права на отримання від держави за рахунок державного бюджету державних пенсій в розмірі не меншому ніж 8,75 мінімальних пенсій за віком, визначені ст. ст. 49-54 Закону України від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», не можуть бути звужені, скасовані або обмежені при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів.

На чергове звернення позивача до відповідача провести нарахування та виплату належних позивачу державних пенсій (основної та додаткової), як інваліду-ліквідатору ЧАЕС у відповідності до Конституції України, отримала за вих. №15468 відповідь від 01.09.2017 року, в якій позивачу у її законному, гарантованому Конституцією України, праві відмовлено.

Просить: визнати протиправними порушення з боку ОСОБА_3 обєднаного Управління Пенсійного фонду України в Черкаській області у відношенні ОСОБА_1 інваліда II групи (безстроково), учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесеного до категорії 1 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, щодо невиконання вимог статей 22 та 46 Конституції України, відмови провести нарахування та виплату належних мені державних пенсій (основної та додаткової) згідно ст. ст. 49-54 Закону України від 28 лютого 1991 року №796-ХІ1 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобовязати ОСОБА_3 обєднане Управління Пенсійного фонду України в Черкаській області негайно поновити Конституційне право ОСОБА_1 отримувати державну пенсію як інвалід-ліквідатор II групи (безстроково) аварії на Чорнобильській АЕС в розмірі 8,75 мінімальних пенсій за віком, здійснити відповідний перерахунок, з урахуванням положень ст. ст. 49-54 Закону України №796- XII від 28 лютого 1991 року «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та забезпечити своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату цих пенсій за рахунок державного бюджету України довічно.

Ухвалою судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області Денисюк І.І. від 29 вересня 2017 року було відкрито провадження у даній справі і справа призначена до розгляду у судовому засіданні з викликом сторін.

30.10.2017 року відповідачем було подано письмове заперечення на адміністративний позов, в якому відповідач зазначив, що пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» встановлено, що у 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (Відомості Верховної ОСОБА_4 України, 1992 р., X 13, ст. 178 з наступними змінами), статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» (Відомості Верховної ОСОБА_4 України, 2005 р., № 4, ст. 94 з наступними змінами), статей 14, 22, 37 та частини третьої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (Відомості Верховної ОСОБА_4 України, 1992 р., № 29, ст. 399 з наступними змінами) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

Аналогічні положення щодо застосування зазначених вище статей закріплені в законах України про Державні бюджети України на 2012-2015 роки.

Таким чином, у зв'язку з тим, що в законах України про Державні бюджети за відповідні роки по іншому, аніж це передбачено статтями 49, 50, 54, 67 Закону України "Про статус та соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" врегульовано питання визначення розмірів державної Та додаткової пенсії особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, застосуванню підлягають саме ті нормативно-правові акти, які прийняті пізніше.

З урахуванням наведеного, управлінням дотримані вимоги законодавства щодо виплати позивачу пенсії та визначення її розміру, а тому неправомірні дії та незаконні дії відсутні. У зв'язку з внесенням змін до законодавства, яке регулювало порядок здійснення виплат пенсій, призначених згідно Закону № 796, підстав для виплати пенсії виходячи з розрахунку 8,75 мінімальних пенсій за віком відповідно до рішень суду, на які посилається позивач, немає.

Окрім того, відповідно до Закону України № 76-УІІІ від 28.12.2014 «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України», який набрав чинності з 01.01.2015, ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» викладені в новій редакції, а саме: ст. 50 щомісячна додаткова пенсія за шкоду заподіяну здоров'ю призначається у розмірах та порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України; та ч. 3 ст. 54 умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

Повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України

Згідно ст. 117 Конституції України, Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов'язковими до виконання.

ОСОБА_4 Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» затверджено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок аварії на ЧАЕС.

Пунктом 11 вказаного Порядку визначено мінімальний розмір пенсії для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС інвалідів II групи в розмірі 160 відсотків.

Пунктом 13 Порядку встановлена додаткова пенсія в розмірі 379,6 грн. для учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС інвалідів II групи.

У разі коли розмір пенсійної виплати (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім пенсії за особливі заслуги перед Україною) не досягає для інвалідів II групи - учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою 255 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, виплачується державна адресна допомога до пенсії у сумі, що не вистачає до зазначеного розміру (пункт 12 Порядку).

Також відповідач зазначив, що позивач уже звертався з аналогічним позовом до суду. ОСОБА_4 Уманського міськрайонного суду від 02.03.2017 у справі № 705/536/17, провадження № 2-а/705/65/17, залишеною в силі ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.05.2017, в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено повністю. Під час винесення рішень, суди обох інстанцій дійшли висновку про відсутність підстав для перерахунку пенсії позивача як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, виходячи з розрахунку 8,75 мінімальних пенсій за віком.

28 лютого 2018 року справа за даним адміністративним позовом була прийнята до провадження суддею Уманського міськрайонного суду Черкаської області Корманом О.В. за результатами повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

10 квітня 2018 року судом відповідною ухвалою замінено відповідача у справі з ОСОБА_3 обєднаного Управління Пенсійного фонду України Черкаської області на його правонаступника Головне Управління Пенсійного фонду України в Черкаській області.

У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити. При цьому посилалась на обставини, викладені нею у позовній заяві. Додатково зазначила, що з позовом аналогічного характеру вона вже зверталася до суду і їй було відмовлено у задоволенні позову, проте вона звернулася повторно, сподіваючись, що можливо законодавство з того часу змінилося. Також зазначила, що вона потребує значних коштів на лікування.

Представник відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, обґрунтовуючи свою позицію доводами, викладеними у раніше поданому у справі запереченні. Вважав, що так як позивач вже зверталась до суду з аналогічним позовом, то справа може бути і закрита.

Суд, заслухавши позивач та представника відповідача, дослідивши письмові докази, надані сторонами, встановив наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народилася 31 січня 1950 року. Згідно посвідчення серії А №300269 С від 14.04.2016 року являється особою постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1). Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААА №530036 від 26.08.2016 року позивачу встановлено другу групу інвалідності, захворювання повязане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

28 липня 2017 року на адресу позивача ОСОБА_3 обєднаним управлінням Пенсійного фонду України Черкаської області було направлено відповідь на заяву позивача від 21.07.2017 року, в якій надано розяснення порядку та розміру пенсій, яка виплачується позивачу з урахуванням діючих законодавчих та нормативних акті України.

Україна є правовою державою, у якій визнається і діє принцип верховенства права, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Згідно з Конституцією України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження і суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Частина 2 ст. 19 Конституції України передбачає, що «органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України».

Відповідно до ч. 3 ст.46 Конституції України, пенсії та інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від дрожиткового мінімуму, встановленого законом.

23 листопада 2011 року Кабінетом Міністрів України було прийнято ОСОБА_4 №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, як постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», відповідно до якої було змінено порядок обчислення пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено причинний зв'язок з Чорнобильською катастрофою та зроблено перерахунок пенсій з 01 січня 2012 року.

Рішенням Конституційного Суду України №20-рп/2011 від 26 грудня 2011 року щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 4 розділу VII «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік», було визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 4 розділу VII «Прикінцеві положення» 3акону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» від 23.12.2010 року з наступними змінами, де Конституційний Суд України зазначив, що Кабінет Міністрів України як вищий орган у системі органів виконавчої влади наділений конституційними повноваженнями спрямовувати і координувати діяльність міністерств, інших органів виконавчої влади, до яких належить і Пенсійний фонд України.

Відповідно ч.1 ст.117 Конституції України, Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов'язковими до виконання.

Таким чином, Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, а Пенсійний фонд України є органом, який реалізує таку політику, в тому числі за рахунок коштів Державного бюджету України, тобто Кабінету Міністрів України надано право визначати порядок та розміри соціальних виплат виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України, що узгоджується з функціями Уряду України, зазначеними в п.п.2, 3 ст.116 Конституції України.

Рішення Конституційного Суду України мають преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів, є обов'язковими для виконання на всій території України для органів державної влади при виконання ними своїх функцій, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні №20-рп/2011 від 26 грудня 2011 року зазначив, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави.

Такий принцип закладений, зокрема, в Загальній декларації прав людини 1948 року, згідно з якою кожна людина, як член суспільства, має право на соціальне забезпечення та на здійснення необхідних для підтримання її гідності та для вільного розвитку її особистості прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва та відповідно до структури і ресурсів кожної держави (стаття 22). Міжнародний пакт про економічні, соціальні і культурні права 1966 року встановлює загальний обовязок держав забезпечити здійснення прав, що передбачені цим пактом, у максимальних межах наявних ресурсів (п.1 ст. 2).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» також констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кайртан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року.

Таким чином, соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, вхоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії можуть бути визначення як законами України так і іншими нормативно-правовими актами, зокрема актами Кабінету Міністрів України.

Слід звернути увагу на те, що Конституційний Суд України у своєму рішенні №3-рп/2012 від 25.01.2012 року виходив з того, що надання Верховною ОСОБА_4 України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов'язується з його функціями, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України. Отже, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України. Даним рішенням Конституційного суду дано тлумачення, що нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України під час вирішення справ про соціальний захист підлягають застосуванню тоді, коли вони видані у межах його компетенції, на основі і виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Крім того, 28.12.2014 року на підставі Закону України №76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України», який набрав чинності з 01.01.2015 року, ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» викладені в новій редакції, де умови, порядок призначення додаткової пенсії за шкоду, заподіяно здоровю, та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

В даному випадку, суд з урахуванням наявних у справі доказів, приходить до висновку, що вимоги позивача не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому позов слід залишити без задоволення.

Суд, не дивлячись на позицію відповідача, не вбачає підстав для закриття провадження у справі. Свою позицію суд мотивує тим, що п.4 ч.1 ст.238 КАС України передбачає, що суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Судом встановлено, що 1 лютого 2017 року позивач зверталась до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з адміністративним позовом до ОСОБА_3 обєднаного управління пенсійного фонду України Черкаської області, в якій позовні вимоги були практично тотожними позовним вимогам, заявленим у даній позовній заяві. Постановою суду від 02.03.2017 року позивачу було відмовлено у задоволенні позову. Проте, у даній справі відповідачем являється не ОСОБА_3 обєднане управління пенсійного фонду України Черкаської області, та його правонаступник Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, тобто відповідач у обох справах не тотожний. Крім того, позовна заява у даній справі подана позивачем 27.09.2017 року, тобто після постанови суду від 02.03.2017 року, і ґрунтується на відмові відповідача у перерахунку пенсії, яка мала місце 28.07.2017 року. Тому, суд вважає, що підстави подання адміністративного позову у обох справах не є тотожними.

Керуючись ст. 2, 6, 9, 19, 20, 72-77, 241-246, 250-251, 255 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Відмовити повністю в позові ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити певні дії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного адміністративного суду через Уманський міськрайонний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення, з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий суддя О.В. Корман

Повний текст рішення складений 26 червня 2018 року