Справа № 346/4256/17
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2018-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2018 рокуЛьвів№ 876/2109/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Макарика В.Я., Глушка І.В.,

з участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12 лютого 2018 року (суддя першої інстанції Беркещук Б.Б., м. Коломия, повний текст складено 20.02.2018),

В С Т А Н О В И В:

18 вересня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області з адміністративним позовом до ОСОБА_2 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області (далі Коломийське ОУПФУ) про визнання визнання неправомірними дій, зобовязання призначити та виплачувати пенсію за вислугою років, як працівнику освіти з дати звернення за призначенням пенсії, тобто з 15.08.2017.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12 лютого 2018 року позов задоволено. Визнано неправомірними дій ОСОБА_2 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугою років. Зобовязано Коломийське об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугою років, як працівнику освіти, з дати звернення за призначенням пенсії 15 серпня 2017 року.

Із цим рішенням не погодився відповідач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що таке є прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому просить його скасувати та прийняти нове - про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що у позивача відсутнє право на призначення пенсії за вислугу років внаслідок відсутності необхідного стажу роботи за спеціальністю. Зазначає, що відсутні підстави для зарахування позивачу в спеціальний стаж роботи періоду строкової військової служби та стаж роботи за сумісництвом.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судом встановлено, що позивач звернувся із заявою до відповідача ОСОБА_2 об'єднаного управління Пенсійного фонду України про призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідачем розяснено позивачу, що він не має права на призначення пенсії за вислугу років внаслідок відсутності необхідного стажу роботи за спеціальністю.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач оскаржив його до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач неправомірно відмовив позивачу у призначенні пенсії за вислугу років, як працівнику освіти.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з урахуванням наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вимогами п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що працівники освіти, охорони здоровя та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом ОСОБА_3 України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено - основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом ОСОБА_3 України.

Пунктами 1, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету ОСОБА_3 України від 12 серпня 1993 року № 637, передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Постановою Кабінету ОСОБА_3 України від 04 листопада 1993 № 909 затверджено Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

В примітці 3 до цього переліку визначено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 1 січня 1992 р., яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, в тому числі на посаді старшої піонервожатої, зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років.

Відповідно до зазначеного переліку, зокрема, робота на посадах майстра виробничого навчання, керівника гуртків у професійно-технічних навчальних закладах, музичного керівника у дошкільних навчальних закладах всіх типів, дають право на пенсію за вислугу років.

До 1 січня 1992 р. питання пенсійного забезпечення було врегульовано Законом СРСР «Про державні пенсії», статтею 58 якого було визначено, що пенсії за вислугу років, встановлені постановами Уряду СРСР для окремих категорій спеціалістів (учителів, медичних працівників, та інших), призначених до введення в дію цього Закону, зберігаються. ОСОБА_3 СРСР доручено визначити порядок подальшого призначення та виплати пенсій за вислугу років.

На виконання статті 58 вказаного Закону постановою ОСОБА_3 ОСОБА_3 СРСР від 17 грудня 1959 р. № 1397 затверджено Положення про порядок обрахунку стажу для призначення пенсій за вислугу років працівникам освіти та охорони здоров'я.

Підпунктом «г» пункту 1 вказаного Положення передбачено, що служба в лавах Збройних Сил СРСР зараховується до стажу роботи за спеціальністю, що дає право на призначення пенсій за вислугу років працівникам освіти.

Отже, вказані норми дають підстави для висновку, що період військової служби в армії СРСР до 1 січня 1992 року підлягає зарахуванню до стажу роботи на посадах працівників освіти, який дає право на пенсію за вислугу років на підставі пункту «е» ст. 55 Закону № 1788-ХІІ.

Аналогічний висновок висловлений в постанові Верховного Суду від 13.02.2018 у справі №738/1246/15-а.

Враховуючии наведене безпідставними є покликання апелянта на відсутність підстав для зарахування позивачу в спеціальний стаж роботи періоду строкової військової служби, що становить 1 рік 11 місяців 14 днів.

Що стосується покликань апелянта на те, що відсутні підстави для зарахування стажу роботи за сумісництвом, то такі не заслуговують на у вагу з урахуванням наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 21 Кодексу законів про працю України працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

За правилами ст. 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсія за вислугу років відноситься до трудових пенсій.

Статтею 3 цього Закону передбачено, що право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів (далі іменуються - підприємства та організації, якщо не обумовлено інше), - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Так, згідно зі ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Спеціальний стаж - це період роботи в певних умовах праці чи на посадах, з якими законодавець пов'язує пільгове (або за особливими правилами) пенсійне забезпечення.

Вислуга років є видом спеціального стажу. Це період виконання особливого роду трудової діяльності або державної служби, коли до особи, яка її здійснює, пред'являють особливі вікові, а також підвищені психічні та фізичні вимоги, при тривалому виконанні якої особа втрачає відповідну професійну працездатність.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом ОСОБА_3 України.

Отже, у зазначених нормативно-правових актах відсутнє застереження щодо призначення пенсії за вислугу років працівникам освіти виключно з урахуванням стажу за основним місцем роботи, таке право надається і гарантується особі за виконання специфічної роботи, що в даному випадку підтверджується записами трудової книжки позивача.

Згідно даних трудової книжки ОСОБА_1 серії БТ-ІІ №7089547 зарахуванню до стажу роботи за спеціальністю, що дає право на призначення пенсій за вислугу років слід зарахувати наступні періоди: 26.11.1978 10.11.1980 служба в рядах ОСОБА_4 (1 рік 11 місяців 14 днів); 01.02.1993 01.09.1999 майстер виробничого навчання Отинянського середнього ПТУ-33 (6 років 7 місяців); 01.09.1999 26.06.2009 керівник гуртка Отинянського середнього ПТУ-33 (9 років 9 місяців 25 днів); 17.07.2008 «Отинянське професійно-технічне училище № 33» перейменоване в «Отинійський професійний ліцей енергетичних технологій».

Отже, згідно даних трудової книжки стажу роботи за спеціальністю, що дає право на призначення пенсій за вислугу років становить 18 років 3 місяці 25 днів.

Згідно витягу з наказу №41 по дитячому яслах-садку «Зайчатко» виробничого х/о «Тисмениця» до стажу роботи за спеціальністю, що дає право на призначення пенсій за вислугу років слід зарахувати період 21.08.1978 24.11.1978 робота на посаді музичного керівника (3 місяці 3 дні) (а.с. 24).

Згідно довідки «Отинійського професійного ліцею енергетичних технологій» №551 від 15.08.2017 до стажу роботи за спеціальністю, що дає право на призначення пенсій за вислугу років слід зарахувати період 02.09.1985 30.06.1993 робота за сумісництвом керівника гуртків учнівських колективів художньої самодіяльності від ОСОБА_2 районного комітету профспілки працівників сільського господарства в Отинійському середньому професійно-технічному училищі №33 (7 років 9 місяців 28 днів).

Враховуючи наведене, у позивача наявний необхідний спеціальний стаж роботи за переліком, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відповідач неправомірно відмовив позивачу у призначенні пенсії за вислугу років, як працівнику освіти відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов переконання, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст.ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області залишити без задоволення, а рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12 лютого 2018 року у справі № 346/4256/17 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_5
судді ОСОБА_6
ОСОБА_6
Повний текст постанови складено 27 червня 2018 року.