Справа № 813/2443/17
Суддя: Данилевич Н.А.
Дата ухвалення: 2018-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

26 червня 2018 року

Київ

справа №813/2443/17

адміністративне провадження №К/9901/24950/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді (судді-доповідача) - Данилевич Н.А.,

суддів - Бевзенка В. М.,

Шарапи В.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2017 року (суддя - Кухар Н.А.) та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2018 року (головуючий суддя - Шавель Р.М., судді - Костів М.В., Кузьмич С.М.) у справі

за позовом ОСОБА_2

до Головного управління Національної поліції у Львівській області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області

про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на публічній службі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и в :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2.) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області №1064 о/с від 21.06.2017р. «Про звільнення», яким його звільнено з посади старшого дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Залізничного РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області з 07.11.2015р.; поновлення його на посаді дільничного інспектора (офіцера) сектору дільничних інспекторів Залізничного районного відділу поліції м. Львова ГУ НП у Львівській області з 21.06.2017р.; стягнення з ГУ МВС України у Львівській області на його користь середньомісячного грошового забезпечення відповідно до встановленого грошового забезпечення поліцейських НП за час вимушеного прогулу в межах грошового забезпечення діючого працівника поліції, яка є тотожною посаді та у відповідності до вислуги років, військовому званню тощо; постанову в частині його працевлаштування на посаді та стягнення з ГУ МВС України у Львівській області на його користь середньомісячного грошового забезпечення допустити до негайного виконання.

2. Обґрунтовуючи позов позивач посилався на те, що постановою Львівського окружного адміністративного суду від 29.11.2016 року у справі № 813/6484/15 адміністративний позов задоволено повністю. Проте голова ліквідаційної комісії ГУ МВС України у Львівській області підписав наказ від 21.06.2017р. № 1063 о/с «Про виконання рішення суду» та наказ від 21.06.2017р. №1064 о/с про звільнення ОСОБА_2 зі служби в органах внутрішніх справ України у запас Збройних сил за п. 64 «г» через скорочення штатів з 07.11.2015 року. Таке звільнення позивач вважає протиправним, таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства України, які порушують конституційні права позивача.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

3. Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2017 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 21.06.2017 № 1064 о/с про звільнення майора міліції ОСОБА_2 з посади старшого дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Залізничного районного відділу ЛМУ ГУМВС України у Львівській області, поновлено ОСОБА_2 на посаді старшого дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Залізничного районного відділу ЛМУ ГУМВС України у Львівській області з 07.11.2015р., стягнуто з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на користь ОСОБА_2 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 10288,62 грн., за виключенням податків та інших обов'язкових платежів. У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

4. Частково задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції зазначив, що при вирішенні питання щодо звільнення за скороченням штату, начальник органу зобов'язаний розглянути можливість подальшого використання на службі особи, що звільняється, та з'ясувати наявність наміру особи проходити службу в національній поліції. З моменту опублікування Закону України «Про Національну поліцію» та після винесення Львівським апеляційним адміністративним судом ухвали від 29.03.2017 в адміністративній справі № 876/555/17, другим відповідачем не було запропоновано жодної посади (рівнозначної, вищої чи нижчої) в органах поліції, взагалі не було перевірено можливості його подальшого використання на службі та відповідності вимогам поліцейського, не вирішено питання про можливість реалізації права позивача на прийняття на службу до поліції. Суд першої інстанції зауважив, що саме на Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області покладено обов'язок працевлаштувати позивача у спосіб, достатній для відновлення прав останнього, що передбачає можливість подальшого використання позивача на службі шляхом поновлення на посаді та, в подальшому - переводу до лав поліції після перевірки його кандидатури згідно норм Закону України «Про Національну поліцію» належною комісією, у разі позитивного результату. При цьому, суд першої інстанції врахував, що згідно з правовою позицією Верховного суду України у постановах від 28.10.2014 року та 04.11.2014 року встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов'язання роботодавця (держави) з працевлаштування працівників ліквідованої установи. При цьому, у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено. Також зазначив, що всього до стягнення підлягає заробітна плата за час вимушеного прогулу в розмірі 10288,62 грн., а саме: 87 (днів) х 118,26 грн. (розмір середньоденної заробітної плати), яку слід стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

5. Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити рішення суду першої інстанції, а саме: - третій абзац резолютивної частини постанови шляхом зазначення поновлення позивача на посаді старшого дільничного офіцера сектору дільничних офіцерів Залізничного РВП ГУ НП у Львівській області; - четвертий абзац резолютивної частини постанови шляхом зазначення суми стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу на користь позивача 25 103,75 грн. за період з 22.06.2017р. по 24.10.2017р.

6. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2017 залишено без змін.

7. Апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, погодився з висновком суду першої інстанції про те, що саме на ГУ МВС України у Львівській області покладено обов'язок працевлаштувати позивача у спосіб, достатній для відновлення прав останнього, що передбачає можливість подальшого використання позивача на службі шляхом поновлення на посаді. При цьому, що позовна вимога щодо поновлення позивача в органах НП не може бути задоволеною, оскільки вказаний відповідач не порушував законні права та інтереси позивача, останній не перебував у трудових відносинах з ГУ НП у Львівській області. Оскільки позивач не був прийнятий до органів НП, тому правові підстави для поширення на нього норм наказу МВС України № 260 від 06.04.2016р. «Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання» є відсутніми. Водночас, положення наказу МВС України № 499 від 31.12.2007р. «Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ» втратили чинність згідно з наказом МВС України № 1131 від 31.10.2016р. За наведених умов та фактичних обставин справи судом вірно застосовано до розглядуваних правовідносин постанову КМ України № 100 від 08.02.1995р. «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати». Судом першої інстанції вірно обчислено суму середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу позивача, що тривав протягом 21.06.2017р.-24.10.2017р. в розмірі 10288 грн. 62 коп. (87 днів х 118 грн. 26 коп. середньоденної заробітної плати), яку слід стягнути з ГУ МВС України у Львівській області.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву (заперечень)

8. ОСОБА_2 (далі - скаржник) у лютому 2018 року звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2017 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2018 року.

9. Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 23 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

10. В касаційній скарзі скаржник, посилаючись на незгоду з рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, просить скасувати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2018 року та ухвалити нову, якою змінити рішення суду першої інстанції, а саме: - третій абзац резолютивної частини постанови шляхом зазначення поновлення позивача на посаді старшого дільничного офіцера сектору дільничних офіцерів Залізничного РВП ГУ НП у Львівській області; - четвертий абзац резолютивної частини постанови шляхом зазначення суми стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу на користь позивача 25 103,75 грн. за період з 22.06.2017р. по 24.10.2017р.

11. В обґрунтування поданої касаційної скарги скаржник зазначив, що вважає неправильним його поновлення в органі, в якому відсутня посада, а також встановлення судом першої інстанції стягнення заробітку в меншому розмірі від мінімальної заробітної плати, оскільки не допускається виплата заробітку в меншому розмірі від встановленого законом. Зазначає, що порушення його права на працю має бути здійснено шляхом поновлення на попередній посаді, а саме в поліції на посаді старшого дільничного офіцера поліції сектору превенції Залізничного РВП ГУ НП у Львівській області. Також зазначає, що на його користь з винної юридичної особи підлягає стягненню грошове забезпечення за весь час вимушеного прогулу відповідно до Наказу МВС України «Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання», оскільки з вини ГУ МВС України у Львівській області скаржник не переміщений до новоутвореного органу в поліцію, та через відсутність нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення за два місяці, що передували звільненню позивача з ОВС.

12. У березні 2018 року Головним управлінням Національної поліції у Львівській області надані заперечення на касаційну скаргу, в яких відповідач просив залишити без задоволення касаційну скаргу позивача, а судові рішення без змін. Головне управління Національної поліції у Львівській області посилається на те, що відповідачі є окремими юридичними особами та вважає обґрунтованим висновки судів першої та апеляційної інстанції щодо поновлення його на посаді у Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області. Також посилається на відсутність правових підстав для поширення на позивача Наказу МВС України №260 від 06.04.2016р. «Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання».

13. Ухвалою Верховного Суду від 25 червня 2018 року зазначену адміністративну справу призначено до розгляду.

II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

14. ОСОБА_2 проходив службу в органах внутрішніх справ України з 2000 року, мав звання майора міліції та обіймав посаду старшого дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів Залізничному РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області.

15. Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 29.11.2016р. у справі № 813/6484/15 адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено частково; визнано протиправним та скасовано наказ начальника ГУ МВС України у Львівській області № 831 о/с від 06.11.2015р. про звільнення майора міліції ОСОБА_2 з посади старшого дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Залізничного РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області; поновлено ОСОБА_2 на посаді старшого дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Залізничного РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області з 07.11.2015р.; стягнуто із Залізничного РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області на користь ОСОБА_2 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 26440,75 грн., за виключенням податків та інших обов'язкових платежів; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

16. Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.03.2017р. у справі № 876/6484/15 апеляційну скаргу ГУ МВС України у Львівській області залишено без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 29.11.2016р. у справі за № 813/6484/15 - без змін.

17. 21 червня 2017р. відповідачем ГУ МВС України у Львівській області прийнято наказ № 1063-о/с «Про виконання рішення суду», згідно якого на виконання судових рішень визнано протиправним та скасовано наказ начальника ГУ МВС України у Львівській обл. № 831 о/с від 06.11.2015р. про звільнення майора міліції ОСОБА_2 з посади старшого дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Залізничного РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області.

18. 21 червня 2017 року відповідачем ГУ МВС України у Львівській області прийнято наказ № 1064 о/с, яким відповідно до Положення про проходження, служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, звільнено з органів внутрішніх справ за п.64 «г» (через скорочення штатів) майора міліції ОСОБА_2, старшого дільничного інспектора міліції сектора сектору дільничних інспекторів міліції Залізничного РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області, з 07.11.2015р.

19. Згідно із спірним наказом № 1064 о/с від 21.06.2017р. позивач повторно звільнений зі служби в органах внутрішніх справ за п.64 «г» (через скорочення, штатів), тобто, з тих самих підстав і часу, з яких він був звільнений згідно із наказом № 831 о/с від 06.11.2015р., який в судовому порядку визнаний протиправний та скасований.

20. ОСОБА_2 не перебував у трудових відносинах з ГУ НП у Львівській області.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)

21. Пункт 1 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991р. №114 (надалі - Положення №114): це Положення визначає порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки.

22. Абзац перший пункту 24 Положення №114: у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

23. Пункт 9 розділу ХІ Закону України від 02 липня 2015 року № 580-VIII «Про національну поліцію»: працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

24. Пункт 1.1 Розділу І Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої Наказом МВС від 31.12.2007р. №499, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12 березня 2008 р. за №205/14896 (втратила чинність 13.12.2016р.): ця Інструкція визначає порядок та умови виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

25. Грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виплачується за місцем служби і виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом доходів і видатків органу, підрозділу, закладу чи установи МВС на грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

26. Пункт 1 Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016р. № 260 (надалі - Порядок №260), зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29.04.2016р. за №669/28799: ці Порядок та умови визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських.

27. Пункт 4 Порядку №260: грошове забезпечення виплачується поліцейським, які призначені на штатні посади в Національній поліції, та курсантам ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

28. Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.

29. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перегляд судових рішень здійснюється в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевірка правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права - на підставі встановлених фактичних обставин справи (частина 1 статті 341 КАС України).

30. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (ч. 2 ст. 341 КАС України).

31. Отже, особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ, які були незаконно звільнені поновлюються на попередній посаді. Такі особи не вправі вимагати поновлення їх на посаді у заново утвореній установі, якщо вони не були переведені туди в установленому порядку.

32. Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 не перебував у трудових відносинах з органами Національної поліції, його звільнено з посади старшого дільничного інспектора міліції сектора сектору дільничних інспекторів міліції Залізничного РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області, а тому Суд погоджується з висновком про поновлення скаржника саме на цій посаді, а не на аналогічній посаді у Залізничному РВП ГУ НП у Львівській області, яку ОСОБА_2 не обіймав.

33. Посилання скаржника на необхідність стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу відповідно до Порядку №260 є безпідставними, оскільки цей Порядок визначає критерії виплати грошового забезпечення поліцейським, а скаржник не працював в органах Національної поліції.

34. Оцінюючи доводи касаційної скарги, Суд виходить з того, що судами першої та апеляційної інстанцій було надано належну правову оцінку доводам, викладеним у позовній заяві та запереченнях проти позову, а також наведеним сторонами під час судового розгляду справи. Жодних нових доводів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваних судових рішень, у касаційній скарзі не зазначено.

35. Частиною першою статті 350 КАС України (в чинній редакції) передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

36. Враховуючи вищенаведене, відповідно до частини 1 статті 350 КАС України Суд касаційної інстанції вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення судів попередніх інстанцій - без змін, оскільки судами не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушень норм процесуального права.

37. З огляду на викладене, висновки судів першої та апеляційної інстанцій є правильними, обґрунтованими, підстави для скасування судових рішень відсутні.

38. Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -

п о с т а н о в и в :

39. В задоволенні касаційної скарги ОСОБА_2 - відмовити.

40. Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2017 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2018 року - залишити без змін.

41. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не оскаржується.

Суддя-доповідач Н.А. Данилевич

Судді В. М. Бевзенко

В.М. Шарапа