Справа № 820/1253/18
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2018-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2018 р. м. ХарківСправа № 820/1253/18
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Тацій Л.В.

суддів: Григорова А.М. , Рєзнікової С.С.

за участю секретаря судового засідання Ткаченка А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Державного реєстратора Первомайської районної державної адміністрації Харківської області Курченко Оксани Анатоліївни та ОСОБА_2 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.03.2018р., суддя Тітов О.М., м. Харків, повний текст складено 29.03.18 по справі № 820/1253/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Пісчанська"

до Державного реєстратора Первомайської районної державної адміністрації Харківської області Курченко Оксани Анатоліївни, треті особи: Первомайська районна державна адміністрація Харківської області, ОСОБА_2

про скасування рішення про державну реєстрацію, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Пісчанська", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державного реєстратора Первомайської районної державної адміністрації Харківської області Курченко Оксани Анатоліївни, треті особи - Первомайська районна державна адміністрація Харківської області, ОСОБА_2, в якому просив: скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 35427420 від 30.05.2017 року, прийняте державним реєстратором Первомайської районної адміністрації Харківської області Курченко Оксаною Анатоліївною.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.03.2018р. по справі № 818/2188/17 позов задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач та третя особа -ОСОБА_2 подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач та третя особа посилаються на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповноту дослідження обставин у справі.

Відповідач, Державний реєстратор, в доводах апеляційної скарги посилався також на те, що суд першої інстанції неправомірно в обґрунтування своїх висновків послався на Порядок № 868, який був скасований до моменту прийняття державним реєстратором спірного рішення, а також на редакції ч. 1,3, 5 ст. 3, п. 1 ч. 2 ст. 9, ч. 3 ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", які на момент прийняття державним реєстратором спірного рішення були не чинними. Вказував на відсутність суперечностей, оскільки в Державному реєстрі прав на нерухоме майно на момент вчинення державним реєстратором оскаржуваного рішення не було вказано, що земельна ділянка площею 6,8786 га перебуває у власності Держави. Усі документи подані ОСОБА_2 на державну реєстрації її права власності на земельну ділянку площею 6,8786 га відповідали чинному законодавству.

Третя особа в доводах апеляційної скарги посилалась на аналогічні доводи, що і відповідач.

В судовому засіданні представники відповідача та третьої особи апеляційні скарги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні проти задоволення апеляційних скарг заперечував, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції.

Представник третьої особи, Первомайської РДА Харківської області, в судове засідання не прибув, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача змісту судового рішення, що оскаржується, апеляційної скарги, пояснення учасників справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 24.12.2007 року між ТОВ "АГРОФІРМА "ПІСЧАНСЬКА" та Первомайською районною державною адміністрацією Харківської області, як державним органом, що діє від імені власника - Держава, укладено договір за № Н-11 оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 6,8786 га, що знаходиться на території Красненської сільської ради Первомайського району Харківської області (а.с. 29-32).

За умовами вказаного договору ТОВ "АГРОФІРМА "ПІСЧАНСЬКА" передано в оренду земельну сільськогосподарського призначення (ріллі), яка відноситься до земель, що є невитребуваними земельними паями.

Вказаний договір 03.09.2009 року зареєстровано у книзі записів державної реєстрації договорів оренди за № 67 та 11.10.2016 року зареєстровано у Державному земельному кадастрі за № 16932077.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" право оренди на нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки, надані в оренду органами державної влади, органами місцевого самоврядування в порядку, визначеному статтею 13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", здійснюється без державної реєстрації права власності на такі земельні ділянки в Державному реєстрі прав.

У свою чергу, згідно зазначеної ст. 13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки можуть передаватися в оренду для використання на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки.

На обставини укладення ТОВ "АГРОФІРМА "ПІСЧАНСЬКА" договору оренди в порядку та на умовах, передбачених ст. 13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" посилались всі учасники справи, а отже в силу приписів ч. 1 ст. 78 КАС України, вказані обставини не підлягають доказуванню.

З огляду на викладене, посилаючись на те, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 35427420 від 30.05.2017 року, прийняте державним реєстратором Первомайської районної адміністрації Харківської області Курченко Оксаною Анатоліївною за заявою ОСОБА_2, прийнято відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, без належного виконання, наданих йому в силу чинного законодавства повноважень, не у спосіб, передбачений законом, таке рішення порушує права позивача, ТОВ "АГРОФІРМА "ПІСЧАНСЬКА" звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з їх обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вирішуючи дану справу, колегія суддів виходить з того, що позов обґрунтовано незаконністю дій відповідача як суб'єкта, наділеного владно-управлінськими функціями приймати рішення про державну реєстрацію прав, з тих підстав, що Державний реєстратор Первомайської районної державної адміністрації Харківської області Курченко О.А. не мала повноважень щодо реєстрації права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, відповідачем не дотримано імперативних приписів щодо здійснення реєстратором перевірки відповідності поданої заяви та додатків до неї вимогам Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Між позивачем та третіми особами відсутній спір щодо цивільного права.

Враховуючи наведене, недоречним є посилання третьої особи ОСОБА_2 на суду в його рішенні на те, що спір у цій справі не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Колегія суддів, враховуючи характер спору, суб'єктний склад правовідносин, предмет та підстави заявлених вимог, дійшла висновку щодо належності спору до юрисдикції адміністративного суду.

Тобто в цій справі дослідженню підлягають виключно владні, управлінські рішення та дії державного реєстратора, яка у межах спірних правовідносин діє як суб'єкт владних повноважень.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 06.06.2018 року у справі № 816/1618/17.

З огляду на викладене, перевіряючи правомірність дій та рішення відповідача, суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, в тому числі, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Таким чином, суд перевіряє обґрунтованість рішення, надаючи йому оцінку з урахуванням обставин, що слугували фактичною підставою для прийняття.

Так, з матеріалів справи судом встановлено, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 35427420 від 30.05.2017 року, прийняте державним реєстратором Первомайської районної адміністрації Харківської області Курченко Оксаною Анатоліївною на підставі поданої ОСОБА_2 заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 26.05.2017 року (а.с. 173).

До вказаної заяви позивачем, згідно опису документів реєстраційної справи №245 та копій реєстраційної справи, наданих відповідачем, подані такі документи: копія розпорядження Первомайської районної державної адміністрації Харківської області №241 від 25.05.2017 року; витяг з державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-016, копія квитанції №566 від 20.05.2017 року.

На підставі вказаних документів Державним реєстратором Первомайської районної державної адміністрації Харківської області Курченко Оксаною Анатоліївною прийнято оспорюване рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 35427420 від 30.05.2017 року, зареєстровано приватне право власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку, що розташована на території Красненської сільської ради Первомайського району Харківської області, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 6,8786 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Колегія суддів звертає увагу на те, що згідно даних витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, що розташована на території Красненської сільської ради Первомайського району Харківської області, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 6,8786 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, право власності на вказану земельну ділянку зареєстровано за Державою, дата державної реєстрації 03.09.2009 року.

Розпорядження Первомайської районної державної адміністрації Харківської області №241 від 25.05.2017 року про передачу у власність громадянці ОСОБА_2 - власниці сертифікату, земельної ділянки, прийнято з посиланням на положення п.п. 16, 17 «Перехідних положень» ЗК України, ст.ст. 3, 11 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)». Вказаним розпорядженням також передбачена необхідність Управлінню Держгеокадастру у Первомайському районі Харківської області внести зміни у земельно-облікову документацію (а.с. 174).

Таким чином, вказаним розпорядження прийнято рішення про передачу у власність земельної ділянки (паю) сільськогосподарського призначення, яка відноситься до нерозподілених (невитребуваних) земель, розпорядником земельної ділянки в порядку, визначеному статтею 13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", яким є РДА у Первомайському районі Харківської області.

Водночас, як слідує із приписів ст. 30 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" право власності на нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки в Державному реєстрі прав за її розпорядником не підлягає державній реєстрації.

Системний аналіз наведених норм дає підстави стверджувати, що нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки - частки (паї) не є землями державної чи комунальної власності, а перебувають лише у розпорядженні відповідних рад та адміністрацій.

Наведене відповідає правовій позиції, висловленій у постанові Верховного Суду від 06.02.2018 року в справі № 822/712/15.

Як встановлено судом та зазначено вище, для державної реєстрації права на земельну ділянку ОСОБА_2 подано вказане Розпорядження та витяг з Держгеокадастру, згідно якого 03.09.2009 року на вказану земельну ділянку зареєстровано право власності за Державою.

Отже, колегія суддів зазначає, що відповідач разом із заявою про реєстрацію земельної ділянки отримав документи, які з одного боку свідчать про передачу у власність ОСОБА_2 земельної ділянки (паю), як власниці сертифікату із нерозподілених (невитребуваних) земельних ділянок, які не є землями державної власності, разом з цим дані витягу ДЗК свідчать про реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку за Державою.

Таким чином, відповідач прийняв оспорюване рішення за наявності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" Державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах;

перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення;

під час проведення реєстраційних дій обов'язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" загальною засадою державної реєстрації прав є: гарантування державою об'єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження.

Отже, Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно, а тому державний реєстратор, прийнявши заяву про державну реєстрацію прав, зобов'язаний перевірити документи, що подаються для державної реєстрації прав та встановити факт відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно.

За таких підстав, колегія суддів приходить до висновку про те, що відповідач, за наявності документів, поданих ОСОБА_2 мав підстави для прийняття рішення про відмову у реєстрації, у зв'язку з наявністю суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, невідповідністю документів, вимогам, встановленим цим Законом

Неможливістю встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження документам, що їх посвідчують (пункти 3-5 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»), зокрема, у зв'язку з тим, що в реєстрі земельна ділянка, яка передана, як нерозподілені землі, зареєстрована за Державою. При цьому, сертифікат або інший документ на земельну ділянку (пай) заявником реєстратору не подано.

Таким чином, у відповідача були відсутні законні підстави для прийняття оспорюваного рішення.

Вказані висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 08.05.2018 року по справі №826/7499/15.

Окрім того, з приводу документів, які слугували підставою прийняття оспорюваного рішення та належності суб'єкта, яким здійснено реєстрацію, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Пунктами 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України визначено, що громадянам - власникам земельних часток паїв за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Пунктом 8 Перехідних Положень Земельного кодексу України визначено, що члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств та працівники державних і комунальних закладів освіти, культури та охорони здоров'я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонери з їх числа, які на час набрання чинності цим Кодексом не приватизували земельні ділянки шляхом оформлення права на земельну частку (пай), мають право на їх приватизацію в порядку, встановленому статтями 25 та 118 цього Кодексу. В сільськогосподарських акціонерних товариствах право на земельну частку (пай) мають лише їх члени, які працюють у товаристві, а також пенсіонери з їх числа.

Відповідно до частин першої та другої статті 25 Земельного кодексу України, при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров'я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю). Рішення про приватизацію земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій приймають органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень за клопотанням працівників цих підприємств, установ та організацій.

Згідно з частиною п'ятою ст.25 Земельного кодексу України, особи, зазначені у частині першій цієї статті, мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості).

Частинами десятою та одинадцятою наведеної статті визначено, що органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у процесі приватизації створюють резервний фонд земель за погодженням його місця розташування з особами, зазначеними в частині першій цієї статті у розмірі до 15 відсотків площі усіх сільськогосподарських угідь, які були у постійному користуванні відповідних підприємств, установ та організацій. Резервний фонд земель перебуває у державній або комунальній власності і призначається для подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначенням.

Відповідно до частини шостої ст.118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

До компетенції районних державних адміністрацій, у відповідності до частини третьої ст. 122 Земельного кодексу України, належать повноваження з передачі земельних ділянок державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для:

а) ведення водного господарства;

б) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті;

в) індивідуального дачного будівництва.

За приписами частини четвертої вказаної норми, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, зазначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Отже, розмежування компетенції районних державних адміністрацій та центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальних органів щодо розпорядження земельними ділянками державної власності, які знаходяться за межами населеного пункту, відбувається в залежності від призначення такої земельної ділянки.

Відповідно, до повноважень Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, належить розпорядження земельними ділянками державної власності сільськогосподарського призначення.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», який набрав чинності з 01.01.2013, розмежовано землі державної та комунальної власності в Україні.

Пунктом 6 визначено, що у разі якщо відомості про земельні ділянки, зазначені у пунктах 3 і 4 цього розділу, не внесені до Державного реєстру земель, надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для державної реєстрації таких земельних ділянок, а також її затвердження здійснюються: у межах населених пунктів - сільськими, селищними, міськими радами; за межами населених пунктів - органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють розпорядження такими земельними ділянками.

Судом встановлено, що земельна ділянка, щодо якої Первомайською районною державною адміністрацією Харківської області прийнято Розпорядження від 25 травня 2017 року за № 241 знаходиться за межами населеного пункту і відноситься до земель сільськогосподарського призначення, а тому колегія суддів дійшла висновку про наявність відповідних повноважень саме у Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, а не у Первомайської районної державної адміністрації Харківської області.

Доводи відповідача, на які він посилався в суді апеляційної інстанції, про застосування до даних правовідносин ч. 2 ст. 5 Закону України від 5 червня 2003 року №899-IV «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» колегія суддів не приймає до уваги, оскільки, виходячи з висновків Конституційного Суду України, наведених у рішенні від 03.10.1997 по справі за № 4-зп (справа про набуття чинності Конституцією України), до даних правовідносин підлягає застосуванню ст.122 Земельного Кодексу України в редакції ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», який був прийнятий пізніше Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)».

Таким чином Розпорядження Первомайської РДА не є правовстановлюючим документом та документом, наявність якого була достатньою та належною підставою для прийняття оспорюваного рішення державного реєстратора.

Аналогічна позиція підтримана Верховним судом у постанові від 27.02.2018 р. по справі № 818/661/17.

Доводи відповідача та представника третьої особи про те, що судовим рішенням у справі № 632/2550/15-ц, яке набуло законної сили, встановлено, що Розпорядження Первомайської РДА № 241 від 25.05.2017 року є належним правовстановлюючим документом, а отже достатньою та належною підставою для проведення реєстрації, колегія суддів вважає безпідставними, виходячи з наступного.

Судом досліджено копію рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 29 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 13.02.2018 року у справі № 632/2550/15-ц, з яких встановлено наступне.

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Красненської сільської ради Первомайського району Харківської області, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - Управління Держгеокадастру у Первомайському районі Харківської області про визнання права на земельну частку (пай) площею 6,8786 га в межах території Красненської сільської ради Первомайського району Харківської області в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 29 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 13.02.2018 року у справі № 632/2550/15-ц, позов задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право на земельну частку (пай) в КСП «Червоний» відповідно до сертифікату НОМЕР_2, виданого на підставі розпорядження Первомайської районної державної адміністрації за № 237 від 14.04.1997 року, зареєстрованого 06.08.1997 року в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №44, на який згідно схеми паювання земель КСП «Червоний» Первомайського району Харківської області була виділена на місцевості земельна ділянка №308, площею 6,8786 га в межах території Красненської сільської ради Первомайського району Харківської області.

Таким чином, судом встановлено, що предметом розгляду у справі № 632/2550/15-ц було право ОСОБА_2 на сертифікат на право на земельну частку (пай).

Земельна частка (пай) є умовною часткою земель, розмір якої визначений в умовних кадастрових гектарах. Місцезнаходження та межі такої земельної частки (паю) не визначені. Отже, земельна частка (пай) не є земельною ділянкою та не відноситься до об'єктів нерухомого майна, речові права щодо яких підлягають державній реєстрації у порядку, визначеному нормами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Виходячи з наведеного, питання передачі громадянці ОСОБА_2 земельної ділянки судом у межах справи № 632/2550/15-ц не вирішувалось, як не вирішується судом і при розгляді даної справи, а отже доводи щодо преюдиційності судового рішення у справі № 632/2550/15-ц для суду при розгляді даної справи, яка стосується виключно правомірності дій та рішення відповідача, як суб'єкта владних повноважень при виконанні ним владних управлінських функцій, є безпідставними.

Таким чином, підсумовуючи встановлені судом фактичні обставини справи та досліджені докази, колегія суддів приходить до висновку про те, що станом на момент прийняття оспорюваного рішення мала місце не відповідність: відомостей про речові права на земельну ділянку (в частині права державної власності), що містяться у Державному реєстрі прав, тим відомостям, що містяться у поданому реєстратору витягу з Держгеокадастру; поданих/отриманих на реєстрацію документів вимогам законодавства, а саме в частині Розпорядження Первомайської РДА, оскільки розпорядження землями державної форми власності, розташованих за межами населених пунктів відноситься до повноважень Головного управління Держгеокадастру у Харківській області.

Державному реєстратору в момент вчинення реєстраційної дії було відомо про наявність суперечностей щодо прав на земельну ділянку площею 6,8786 га, які полягають у наявності на момент реєстрації права власності на цю ділянку за ОСОБА_2 права власності Держави на неї, та у невідповідності поданих/отриманих документів в частині неналежності Розпорядження Первомайської РДА, що виключало наявність у нього законних підстав для прийняття оспорюваного рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскаржуване рішення №35427420 від 30.05.2017 року є протиправним, оскільки відповідач не вчинив всіх передбачених чинним законодавством дій щодо перевірки наявності чи відсутності законних підстав проведення реєстраційних дій, та в порушення приписів ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухому майно та їх обтяжень" неправомірно прийняв рішення про державну реєстрацію.

Посилання відповідача на те, що суд першої інстанції неправомірно в обґрунтування своїх висновків послався на Порядок № 868, який був скасований до моменту прийняття державним реєстратором спірного рішення, а також на редакції ч. 1,3, 5 ст. 3, п. 1 ч. 2 ст. 9, ч. 3 ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", які на момент прийняття державним реєстратором спірного рішення були не чинними, колегія суддів приймає до уваги, але, враховуючи, що це не вплинуло на правомірність прийнятого судом першої інстанції рішення, те, що обставин, передбачених ст. 317 КАС України, як обов'язкових для скасування рішення суду першої інстанції, судом апеляційної інстанції при розгляді апеляційних скарг не встановлено, посилання судом першої інстанції на нечинну норму, яка за змістом є аналогічною діючий нормі, не може слугувати самостійною підставою для скасування правильного по суті рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З підстав вище викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 246, 250, 308, 310, п. 1 ч.1 ст. 315, 317, 321, 322, 325, 326, 328 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Державного реєстратора Первомайської районної державної адміністрації Харківської області Курченко Оксани Анатоліївни та ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.03.2018р. по справі № 820/1253/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Тацій
Судді А.М. Григоров С.С. Резнікова
Повний текст постанови складено 25.06.2018.