Справа № 806/1226/18
Суддя: Шевчук С.М.
Дата ухвалення: 2018-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Справа № 806/1226/18
ПОСТАНОВА

іменем України

"25" червня 2018 р. м. Житомир

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Шевчук С.М.

суддів: Мацького Є.М.

ОСОБА_1,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від "30" березня 2018 р. у справі за позовом ОСОБА_2 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання неправомірною бездіяльність, зобов'язання розглянути скаргу від 11.01.2018 та сповістити про підсумки перевірки , -

суддя в 1-й інстанції - Шуляк Л.А.,

час ухвалення рішення - не зазначено,

місце ухвалення рішення - м.Житомир,

дата складання повного тексту рішення - 30.03.2018 року

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить:

- визнати неправомірними дії Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в частині не реагування та не розгляду скарги від 11 січня 2018 року;

- зобов'язати відповідача розглянути скаргу від 11 січня 2018 року та сповістити позивача про підсумки перевірки.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 30 березня 2018 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено в повному обсязі.

Вважаючи, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, позивач звернувся до Житомирського апеляційного адміністративного суду із апеляційною скаргою, в якій просить назване рішення суду скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

На підтвердження доводів апеляційної скарги позивач зазначив, що його скарга від 11 січня 2018 року не розглянута до цього часу, а отже, суд першої інстанції не захистив його законних інтересів. Крім того вказу, що лист начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби від 05.02.2018 року не може вважатись доказом розгляду скарги позивача, оскільки надана особою, яка не є суб'єктом звернення.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 11 січня 2018 року позивачем директору Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 направлено скаргу на неправомірні дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 щодо не виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 20 липня 2017 року по справі №806/1835/17, в якій просив:

- скасувати рішення (у вигляді повідомлення) головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 від 22.12.2017 та вирішити питання про відкриття провадження;

- сповістити позивача про підсумки розгляду його скарги;

- виконати рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 20 липня 2017 року у справі №806/1835/17.

ОСОБА_5 примусовго виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України №В-813/20.1/10 від 05.02.2018 вказану скаргу залишено без розгляду у зв'язку із тим, що остання подана без дотримання вимог ч.3 ст.74 Закону України "Про виконавче провадження".

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було надано відповідь на заяву ОСОБА_2, а відтак доводи позивача є необґрунтованими, а позов не підлягає до задоволення.

Колегія суддів погоджується з таким висновоком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч.1 ст.1 Закон України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Приписами ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов'язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об'єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно ч.ч. 3, 4 ст.74 Закону України "Про виконавче провадження", рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов'язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.

Скарга у виконавчому провадженні подається виключно у письмовій формі та має містити:

1) найменування органу державної виконавчої служби, до якого вона подається;

2) повне найменування (прізвище, ім'я та по батькові) стягувача та боржника, їхні місця проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (прізвище, ім'я та по батькові) представника сторони виконавчого провадження, якщо скарга подається представником;

3) реквізити виконавчого документа (вид документа, найменування органу, що його видав, день видачі та номер документа, його резолютивна частина);

4) зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та посилання на порушену норму закону;

5) викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги;

6) підпис скаржника або його представника із зазначенням дня подання скарги.

Дослідивши скаргу від 11 січня 2018 року, подану позивачем колегія суддів вбачає, що вона не відповідає вимогам ч. 3 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження". Зокрема, всупереч п.п. 2, 3, 4, 5 ч. 3 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" позивачем не вказано повне найменування боржника та його місцезнаходження, не вказав реквізити виконавчого документу, не зазначив посилання на порушену норму закону та не виклав обставин, якими обґрунтовує свої вимоги.

Відтак, з огляду на вказані обставини, суд приходить до висновку, що скарга, яка подана позивачем не відповідає вимогам ч. 3 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження", а відтак, відповідач правомірно залишив її без розгляду.

Посилання позивача у апеляційній скарзі, що відповідачем не дотримано норм Закону України "Про звернення громадян" та Закону України "Про інформацію" не знаходять свого підтвердження в матеріалах справи.

Оскільки, як вбачається з копії скарги від 11 січня 2018 року позивач звертався із скаргою на неправомірні дії головного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 У своїй скарзі позивач керується вимогами Закону України "Про виконавче провадження".

Отже, з огляду на вказане, суд приходить до висновку, що позивач не звертався із скаргою у відповідності до вимог Закону України "Про звернення громадян" чи Закону України "Про інформацію".

Відтак, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що вказана скарга повинна розглядатись у відповідності до вимог Закону України "Про виконавче провадження".

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивач отримав лист від ОСОБА_5 примусового виконання рішень, який не є суб'єктом звернення також є необґрунтованими, оскільки, як вже зазначалось раніше позивач звернувся із скаргою на дії державного виконавця.

А отже, вказана скарга розглядалась відповідно до приписів ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження", якими визначено, що рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець (в даному випадку начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України), тоді як позивачем подано скаргу до Директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Відтак, скарга позивача була вірно розглянута начальником відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, неправомірні дії якого оскаржував позивач.

З огляду на вказані обставини, посилання в апеляційній скарзі позивача на те, що його скарга не розглянута до цього часу не знаходять свого підтвердження.

Оскільки, позивач не заперечує факту отримання листа ОСОБА_5 примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України №В-813/20.1/10 від 05.02.2018 року, яким було розглянуто скаргу від 11 січня 2018 року та залишено її без розгляду з підстав невідповідності нормам ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження".

Виходячи із вимог ст. 71 КАС України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України та наявними у матеріалах справи доказами доведено правомірність дій Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 не підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги його висновків не спростовують, як такі, що ґрунтуються на помилковому трактуванні правових норм, а тому підстав для скасування цього судового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, рішення Житомирського окружного адміністративного суду від "30" березня 2018 р. - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя С.М. Шевчук

судді: Є.М. Мацький

ОСОБА_1

Повне судове рішення складено "25" червня 2018 р.