Справа № 807/1460/17
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2018-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2018 рокуЛьвів№ 876/2900/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Большакової О.О., Макарика В.Я.,

за участю секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Закарпатського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 15 березня 2018 року, ухвалене суддею Плехановою З.Б. у м. Ужгород Закарпатської області о 09:32, повний текст якого складений 16 березня 2018 року, у справі №807/1460/17 за адміністративним позовом Закарпатського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю "Платі Юкрейн Лімітед" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені, -

ВСТАНОВИВ:

20 листопада 2017 року позивач - Закарпатське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернувся до суду із позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Платі Юкрейн Лімітед", у якому просив стягнути адміністративно-господарські санкції в сумі 149895,62 грн та пеню в сумі 12951,36 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідачем не виконано нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, встановленого ч.1 ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», у кількості 2 осіб, а тому відповідач відповідно до ст.20 цього закону повинен був самостійно сплатити адміністративно-господарські санкції до 15.04.2017 в розмірі 149895,62 грн. У зв'язку із порушенням термінів сплати адміністративно-господарських санкцій розмір нарахованої відповідачу пені станом на 20.11.2017 становить 12951,36 грн.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 15 березня 2018 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постанова мотивована тим, що вимоги чинного законодавства, передбачені статтею 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», відповідачем виконані в повному обсязі, оскільки відповідачем забезпечено створення спеціальних робочих місць для інвалідів з належними умовами праці та належним чином забезпечено інформування державної служби зайнятості і подання звітності до Фонду соціального захисту інвалідів у порядок та спосіб, передбачені чинним законодавством, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог та застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій та пені за несвоєчасну сплату санкцій у загальному розмірі 162846,98 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що формальне подання звітів відповідачем не пов'язане із метою виконання обов'язку щодо працевлаштування інвалідів, покладене на роботодавця законодавством. Також скаржник вказує, що відповідач не створив належних умов праці та не забезпечив соціально-економічні гарантії особам з інвалідністю відповідно до вимог ч.3 ст.18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні». Водночас зазначає, що в обов»язки центру зайнятості не входять обов'язки щодо пошуку працівників на вимогу роботодавця, про що Винограцівський районний центр зайнятості повідомляв у своєму листі від 14.12.2017 №1415-06. Таким чином, на думку скаржника, ТзОВ «Платі Юкрейн Лімітед» не виконало всіх обов'язків, покладених чинним законодавством. Відтак, вважає неправомірним застосування судом до спірних правовідносин ст.218 Господарського кодексу України.

В судове засідання сторони не з'явились, хоча були повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи у суді, а тому суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі та відповідно до вимог ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.14 Закону України «Про зайнятість населення» інваліди, які не досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», належать до категорій громадян, що мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню.

Основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантування їм рівних з усіма іншими громадянами можливостей для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами, визначені Законом України від 21 березня 1991 року № 875-XII «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

Відповідно до частини першої статті 17 вказаного Закону з метою реалізації творчих і виробничих здібностей інвалідів та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом.

Підприємства, установи і організації за рахунок коштів Фонду соціального захисту інвалідів або за рішенням місцевої ради за рахунок власних коштів, у разі необхідності, створюють спеціальні робочі місця для працевлаштування інвалідів, здійснюючи для цього адаптацію основного і додаткового обладнання, технічного оснащення і пристосування тощо з урахуванням обмежених можливостей інваліда.

За змістом статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" № 875-ХII для підприємств, установ, організацій встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків від загальної чисельності працюючих, а якщо працює від 8 до 25 чоловік - у кількості одного робочого місця, якщо інше не передбачено законом.

Статтею 8 Закону № 875-ХII встановлено, що державне управління з питань забезпечення прав інвалідів та їх соціальної захищеності здійснюється в межах повноважень центральними та місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування.

Тобто, законом на підприємство покладено обов'язок створити (пристосувати), атестувати належним чином робочі місця для працевлаштування інвалідів та повідомити про це органи, перелічені в ч. 1 ст. 8 Закону, а ті, в свою чергу, зобов'язані направити підприємству на працевлаштування інвалідів.

Частиною першою статті 20 зазначеного Закону встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

При цьому, порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій згідно ч.2 цієї статті тягне за собою нарахування пені, яка обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Отже, законом передбачена відповідальність підприємств, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом.

Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, зазначеними в ч. 1 ст. 20 Закону № 875-ХII, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого ч.1 ст. 19 цього Закону (ч. 4 ст.20 Закону № 875-ХII).

Адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обов'язковим платежем), обов'язкова сплата яких передбачена Конституцією України та Законом України від 25 червня 1991 року № 1251-XII «Про систему оподаткування», а є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням правопорушення.

Разом з тим відповідно до частини першої статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Частиною другою зазначеної статті передбачено, що учасник господарських відносин несе відповідальність, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що він ужив усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ТзОВ «Платі Юкрейн Лімітед» є юридичною особою, яке здійснює господарську діяльність та використовує найману працю.

В ході проведеної Управлінням держпраці у Закарпатській області у період з 18.10.2017 по 19.19.2017 перевірки ТзОВ «Платі Юкрейн Лімітед» встановлено, що роботодавець протягом 2015-2016 років не подавав Звіт по зайнятість і працевлаштування інвалідів, які роботодавці подають щороку до 01 березня відділенням Фонду, в яких вони зареєстровані, за формою, затвердженою Мінпраці за погодження Держкомстатом, та роботодавцем не виконується норматив робочих місць, визначених для працевлаштування інвалідів, встановлений ч.1 ст.19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", про що Управлінням Держпраці в Закарпатській області складений Акт перевірки додержання субєктами господарювання законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування № 07-05-035/357 (а.с.7-9).

Відповідно до довідки № 162 від 18.10.2017, яка була надана позивачем під час перевірки, у відповідача оформлено - 9 працівників з інвалідністю, середньооблікова чисельність працівників за 2016 рік складала 274 особи з фондом оплати праці 20 535 700 грн ( а.с. 10).

Згідно з п. 3.2.5 Інструкції зі статистики кількості штатних працівників, затвердженої Наказом Державного комітету статистики України від 28.09.2005, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 30.11.2005 за N1442/11722, середньооблікова кількість штатних працівників за період з початку року обчислюється шляхом підсумовування середньооблікової кількості штатних працівників за всі місяці роботи підприємства, що минули за період з початку року до звітного місяця включно, та ділення одержаної суми на кількість місяців у цьому періоді.

Кількість інвалідів-штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону №875-ХІІ, становить 11 осіб.

Середньорічна заробітна плата штатного працівника ТзОВ «Платі Юкрейн Лімітед» у 2016 році становила 74947,81 грн.

За невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування ТзОВ «Платі Юкрейн Лімітед» нараховано 149895,62 (74947,81 * 2) адміністративно - господарських санкцій.

Оскільки ТзОВ «Платі Юкрейн Лімітед» самостійно в строк до 18 квітня 2017 року не сплатило адміністративно-господарські санкції, що на момент звернення до суду з адміністративним позовом спричинило порушення термінів їх сплати на 216 днів (за період з 19.04.2017 по 20.11.2017), підприємству нараховано пеню за несвоєчасну сплату таких санкцій в сумі 12951,36 грн відповідно ч. 2 ст. 20 Закону 875-ХII, Порядку нарахування пені та її сплати, розрахунку одноденного розміру пені з врахуванням ставки Національного банку України.

В межах спірних правовідносин при вирішенні питання про правомірність стягнення адміністративно-господарських санкцій слід виходити із загальних норм права відносно відповідальності за порушення зобов'язань та встановлення в діях або бездіяльності роботодавця складу правопорушення з метою застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій. Елементами правопорушення є вина та наявність причинного зв'язку між самим порушенням та його наслідками.

Так, відповідно до ч.1 ст.18 Закону №875-XII забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Частиною третьою статті 18 Закону України № 875-ХII «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» встановлено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч. 1 ст. 18-1 Закону N 875-XII інвалід, який не досяг пенсійного віку, не працює, але бажає працювати, має право бути зареєстрованим у державній службі зайнятості як безробітний. В силу частини 3 статті 18-1 цього Закону державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

З аналізу норм Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» слідує, що обов'язок щодо працевлаштування інвалідів покладено як на суб'єктів господарювання так і на державу, від імені якої діють відповідні державні служби зайнятості.

Обов'язок суб'єкта господарювання полягає у виділенні та створенні робочих місць для працевлаштування інвалідів, створенні умов праці та надання інформації державній службі зайнятості, необхідної для працевлаштування інвалідів. В той же час, обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування.

Відповідно до п.4 ч.3 ст.50 Закону України «Про зайнятість населення», N5067-VI від 05.07.2012 роботодавці зобов'язані своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії).

Порядок подання інформації про наявність вакансій врегульований наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 №316 «Про затвердження форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» та Порядку її подання».

Вказаним Порядком встановлена єдина форма призначена для інформування центру зайнятості та населення про наявність вільних робочих місць, в тому числі призначених для працевлаштування інвалідів, та порядок її подання.

Таким чином, на підприємство покладається обов'язок самостійного працевлаштування інвалідів шляхом створення робочих місць для працевлаштування інвалідів та інформування про таку кількість створених робочих місць органи працевлаштування інвалідів, в тому числі і центри зайнятості. В свою чергу, закон не покладає обов'язок на підприємство здійснювати самостійний пошук працівників - інвалідів.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 07 лютого 2018 року (справа №п/811/693/17), а відповідно до ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності (ч.3 ст. 90 КАС України).

Із наданих відповідачем на розгляд суду доказів слідує, що зазначені вимоги законодавства, що регулюють спірні правовідносини, відповідачем дотримано. Роботодавець вжив всіх необхідних заходів для недопущення порушення, а факт непрацевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць для даної категорії громадян не може мати наслідком накладення адміністративно-господарських санкцій та нарахування пені, підставою для застосування яких є наявність вини юридичної особи.

Так, відповідачем на підтвердженя вжиття заходів щодо забезпечення працевлаштування осіб, яким встановлена інвалідність, надано копії звітності, яка ним подавалась до Виноградівського районного центру зайнятості за формою № 3-ПН - інформацію про попит на робочу силу (вакансії) - «оператор виробничої дільниці» від 29.02.2016, від 31.03.2016, від 29.04.2016, від 31.05.2016, від 30.06.2016, від 29.07.2016, від 31.08.2016, від 06.09.2016, у якій повідомлялося про наявність вакансії для працевлаштування інвалідів в тому числі(а.с.70-85).

Подання відповідачем протягом 2016 року звітів за формою № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» про наявність вакансій для осіб з інвалідністю з періодичністю щомісячно з січня по вересень включно підтверджується листом Виноградівського обласного центру зайнятості №1415-06 від 14.12.2017 (а.с.47).

Одночасно у даному листі центром зайнятості проінформовано, що протягом 2016 року на обліку в центрі як безробітні перебувало 32 особи з обмеженими можливостями, з яких 15 було працевлаштовано згідно їх професійних навичок, знань, рекомендацій медико-соціальної експертної комісії та з урахуванням побажань інваліда. На підприємство ТзОВ «Платі Юкрейн Лімітед» особи з інвалідністю центром не направлялись та не були працевлаштованими.

Крім того з метою працевлаштування осіб з інвалідністю відповідачем вживались заходи, спрямовані на інформування таких осіб шляхом розміщення рекламних оголошень, рекламних роликів у засобах масової інформації (газеті «РІА», в ефірі радіостанції «закрпаття ФМ») та розміщення оголошень про попит на робочу силу з обмеженим можливостями у газеті «АІР» (маркет), не сайті «Work.ua», що підтверджується наявними в матеріалах справи рахунком та актами приймання-передачі виконаних робіт (а.с.58-69).

Однак, робочі місця залишилися вакантними у зв'язку з тим, що центром зайнятості інваліди до відповідача не спрямовувалися та безпосередньо до роботодавця з питань працевлаштування не зверталися. Крім того, фактів відмови відповідачем у працевлаштуванні інвалідів у 2016 році не встановлено.

Водночас колегія суддів не бере до уваги покликання скаржника на занижений розмір заробітної плати, зазначений роботодавцем у звітності про попит на робочу силу для вакантних посад, в тому числі для працевлаштування осіб з інвалідністю, оскільки такий не суперечить розміру мінімальної заробітної плати, встановленому ст.8 Закону України «Про Державний бюджет на 2016 рік».

На підставі аналізу норм законодавства та обставин справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскільки відповідачем вчинено всі передбачені чинним законодавством заходи, спрямовані на працевлаштування інвалідів, однак робочі місця протягом 2016 року залишились вакантним з незалежних від ТзОВ «Платі Юкрейн Лімітед» причин, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для інвалідів, працевлаштування яких здійснюється органами державної влади, місцевого самоврядування та громадськими організаціями інвалідів за умови наявності вакантних робочих місць, що має наслідком відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Керуючись статтями 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Закарпатського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 15 березня 2018 року у справі №807/1460/17 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді О. О. Большакова
В. Я. Макарик
Постанова складена в повному обсязі 23.06.2018.