Справа № 826/13836/17
Суддя: Каракашьян С.К.
Дата ухвалення: 2018-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 червня 2018 року 11:33 № 826/13836/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Каракашьяна С.К., при секретарі судового засідання Мині І.І., за участі представника позивача - ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомОСОБА_2
до третя особа:Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» державного реєстратора прав на нерухоме майно Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» Рисак Олени Олександрівни ОСОБА_4
провизнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_2 (далі-позивач/ ОСОБА_2.) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва із позовною заявою до Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» (далі- відровідач-1), державного реєстратора прав на нерухоме майно Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» Рисак Олени Олександрівни (далі- відповідач-2), за участю третьої особи - ОСОБА_4, в якій просить суд:

- визнати протиправними дії державного реєстратора прав на нерухоме майно Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» Рисак Олени Олександрівни у вигляді прийняття рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно №35462216 від 31 травня 2017 року та внесення запису за даними рішеннями до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» Рисак Олени Олександрівни про державну реєстрацію прав на нерухоме майно №35462216 від 31 травня 2017 року про реєстрацію права власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 00);

- скасувати державну реєстрацію прав на нерухоме майно, а саме: реєстрацію права власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 00).

Позовні вимоги вмотивовано тим, що спірна реєстраційна дія вчинена з порушенням норм Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", оскільки позивач не отримував письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушень, як стверджує позивач, заборгованості за кредитним договором не має, договору про задоволення вимог іпотекодержателя, про відступлення предмета іпотеки не укладалось.

Відповідач-2 проти позовних вимог заперечував, вважає, що спірне рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно є законним та обґрунтованим, оскільки прийняте державним реєстратором відповідно до вимог чинного законодавства з дотриманням Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Між акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (кредитор) та ОСОБА_2 (позивальник) укладений кредитний договір від 08.09.2006 №014/3847/74/44929 про надання позивальнику споживчого кредиту у сумі 69720,00 дол., що надаються на 240 місяців з 08.09.2006 по 08.09.2026 року.

В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 08.09.2006 №014/3847/74/44929 сторони уклали договір іпотеки від 08.09.2006, відповідно до умов якого іпотекодавець передає в іпотеку іпотеко держателю право вимоги отримання нерухомого майна в майбутньому, а саме: квартиру №039, що знаходиться на 9 поверсі , кількістю кімнат 2, загальною прощею 69,41 метрів квадратних, яка будується за адресою: АДРЕСА_1.

В подальшому, публічне акціонерне товариство «Райфайзен Банк Аваль» з публічним акціонерним товариством «Вектор Банк» уклало договір від 27.01.2017 відступлення право вимоги за договором іпотеки, посвідченого 08.09.2006 приватним нотаріусом київського міського нотаріального округу Шевчук З.М. за реєстровим №2279з.

Публічне акціонерне товариство «Вектор Банк» уклало договір від 27.01.2017 відступлення права вимоги за договором іпотеки, посвідченого 08.09.2006 приватним нотаріусом київського міського нотаріального округу Шевчук З.М. за реєстровим №2279з, з товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гровінг Стейт».

В свою чергу, між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гровінг Стейт» та ОСОБА_4 укладено договір від 01.02.2017 про право вимоги за договором іпотеки, відповідно до умов якого у зв'язку з укладанням сторонами Договору відступлення права вимоги від 27.01.2017 за кредитним договором №014/3847/74/44929 від 08.09.2006, що укладений між акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та позичальником - ОСОБА_2, іпотекодержатель передає, а Новий іпотекодержатель приймає всі права вимоги за Договором іпотеки до кредитного договору №014/3847/74/44929 від 08.09.2006, укладений між акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (як іпотеко держателем) та ОСОБА_2 (як іпотекодавцем) посвідчений 08.09.2006 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевчук З.М. за реєстровим №2279з, який виступає в якості забезпечення виконання зобов'язань , що випливають з кредитного договору.

Рішенням державного реєстратора комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» Рисак Олени Олександрівни від 31.05.2017 №35462216 проведено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1, за ОСОБА_4.

На підставі вказаного рішення від 31.05.2017 №35462216 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис №20690802.

Вважаючи рішення державного реєстратора 31.05.2017 №35462216 протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а свої права та законні інтереси порушеними, ОСОБА_7 звернувся з даним позовом до суду.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Умови та порядок здійснення державної реєстрації прав на нерухоме майно встановлені нормами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень» №1952-VI від 01.07.2004 (далі - Закон №1952-VI).

Відповідно до статті 1 Закону №1952-VI дія цього Закону поширюється на державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав.

Частиною першою статті 2 Закону №1952-VI встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно зі статтею 4 Закону №1952-VI державній реєстрації прав підлягають: 1) право власності; 2) речові права, похідні від права власності: право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншою капітальною спорудою (їх окремою частиною), що виникає на підставі договору найму (оренди) будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки; іпотека; право довірчої власності; інші речові права відповідно до закону; 3) право власності на об'єкт незавершеного будівництва; 4) заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Частиною першою статті 10 Закону №1952-VI встановлено, що державним реєстратором є: 1) громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з суб'єктом державної реєстрації прав; 2) нотаріус; 3) державний виконавець - у разі державної реєстрації обтяжень, накладених під час примусового виконання рішень відповідно до закону.

У відповідності до частини першої статті 18 Закону №1952-VI державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) прийняття документів, що подаються разом із заявою про державну реєстрацію прав, виготовлення їх електронних копій шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та розміщення їх у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв про державну реєстрацію прав, що надійшли на розгляд; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, зупинення державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав або про відмову в такій реєстрації; 6) відкриття (закриття) розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до Державного реєстру прав відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав; 7) формування інформації з Державного реєстру прав для подальшого використання заявником; 8) видача документів за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Частиною другою вказаної статті передбачено, що перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Статтею 27 Закону №1952-VI визначено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно чи його дубліката, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об'єкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об'єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Процедура проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедура взяття на облік безхазяйного нерухомого майна визначена Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015 (надалі - Порядок № 1127).

Відповідно до пункту 57 Порядку №1127 для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем.

Як вбачається з заперечень відповідача-2, 25.05.2017 громадянин ОСОБА_4 звернувся до державного реєстратора із заявою з відповідними документами про реєстрацію за ним права власності на квартиру АДРЕСА_1.

Так, як на підставу проведеної реєстрації, відповідач-2 посилається на лист-вимогу №34 від 01.02.2017 що направлявся ОСОБА_2 щодо необхідності сплати ним кредитної заборгованості протягом 30 днів з часу отримання.

Як зазначає державний реєстратор, лист-вимогу було вручено ОСОБА_2 03 лютого 2017 року, що підтверджується експрес-накладними №7417 із ТОВ «Нова пошта», фотокопію якої надано відповідачем-2 до матеріалів справи.

Однак, суд не приймає вказану експрес-накладну №7417 як належний доказ вручення вимоги позивачу, оскільки, в даному документів відсутня дата та час вручення, представником одержувача вказана особа «Бондарчук», а не позивач, відсутній підпис представника поштового зв'язку, відсутній опис відправлення, отже, зі змісту вищевказаної накладної неможливо встановити факт завершення 30-денного строку з моменту отримання ОСОБА_2 письмової вимоги про усунення порушень.

Пункт 4.5.3 договору іпотеки, містить іпотечне застереження, викладене у формі посилання на статтю Закону України «Про іпотеки» (стаття 37), що, як один із можливих способів, регламентує порядок передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, в тому числі на підставі застереження про задоволення вимог іпотеко держателя.

Відповідно до частини першої статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з частинами першою-третьою ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Таким чином, у межах процедури звернення стягнення на предмет іпотеки, іпотекодержатель має право звернутися до органу державної реєстрації з метою державної реєстрації за собою права власності на об'єкт нерухомого майна і документом, який підтверджуватиме відповідний перехід права власності, є або окремий договір між іпотекодавцем та іпотекодержателем, або застереження в іпотечному договорі.

Разом з цим, договір іпотеки не містить відповідного застереження , оскільки не передбачає, що у разі невиконання іпотекодавцем основного зобов'язання іпотекодержатель направляє іпотекодавцеві письмову вимогу про усунення порушень , а також передбачає, що у разі невиконання зобов'язань іпотекодавцем у 30-денний термін іпотекодержавтель звертає стягнення на предмет іпотеки.

При цьому, пункт 4.5.3 Договору не є застереженням, у розумінні Закону України «Про іпотеку», а лише передбачає один із можливих способів звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Так, відповідно пункту 2.1.6 договору іпотеки іпотекодавець зобов'язаний за умови невиконання Основного зобов'язання протягом одного робочого дня з моменту отримання відповідної вимоги Іпотекодержателя угоду про відступлення предмета іпотеки на користь останнього.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя між сторонами не укладався.

Таким чином, державним реєстратором належним чином не встановлено відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема, наявність факту виконання умов правочину, з яким закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації.

В той же час, зміст принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі, передбачений пункту 4 частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, зобов'язує адміністративний суд до активної ролі у судовому засіданні, в тому числі і до уточнення змісту позовних вимог, з наступним обранням відповідного способу захисту порушеного права.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправними дій державного реєстратора прав на нерухоме майно комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" Рисак Олени Олександрівни щодо реєстрації за ОСОБА_4 прав на нерухоме майно за адресою - квартиру АДРЕСА_1 та визнання протиправним та скасувати рішення державного реєстратора про реєстрацію прав на нерухоме майно №35462216 від 31.05.2017р.

Щодо позовних вимог про скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно, суд зазначає наступне.

У відповідності ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.

В пункті 41 Порядку, визначено, що Державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду державної реєстрації прав, проведеної до 1 січня 2013 р. відповідно до законодавства, що діяло на момент такої реєстрації, записів про державну реєстрацію прав, що містяться в інформаційних системах, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 р., за відсутності державної реєстрації таких прав у Державному реєстрі прав державний реєстратор переносить до Державного реєстру прав записи про державну реєстрацію прав, що містяться в інформаційних системах, та вносить запис про скасування державної реєстрації прав. Внесення записів про скасування державної реєстрації прав здійснюється державним реєстратором за заявою, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мін'юст. Для внесення записів про скасування державної реєстрації прав державний реєстратор вносить до відповідного розділу Державного реєстру прав такі відомості: 1) підстава для скасування державної реєстрації прав: назва документа; дата видачі документа; номер документа; ким виданий (оформлений) документ; додаткові відомості про документ; 2) реєстраційний номер, дата та час реєстрації заяви, на підставі якої вносяться записи про скасування державної реєстрації прав; 3) підстава для внесення записів про скасування державної реєстрації прав: назва рішення; дата формування рішення; індексний номер рішення; 4) прізвище, ім'я та по батькові державного реєстратора; 5) найменування органу державної реєстрації прав або найменування нотаріальної контори, назва нотаріального округу. У результаті внесення записів про скасування державної реєстрації прав у відповідному розділі Державного реєстру прав державний реєстратор робить відмітку про скасування державної реєстрації прав. У разі коли внесення записів про скасування державної реєстрації прав здійснюється щодо державної реєстрації переходу чи припинення речових прав, державний реєстратор робить відмітку про скасування державної реєстрації прав та поновлює записи про речові права на нерухоме майно, обтяження таких прав, що існували до проведення державної реєстрації прав. У разі коли внесення записів про скасування державної реєстрації прав здійснюється щодо державної реєстрації прав на об'єкт нерухомого майна, який поділено чи частку з якого виділено, або на об'єкти нерухомого майна, що об'єднано, державний реєстратор робить відмітку про скасування державної реєстрації прав та відкриває закритий (закриті) розділ (розділи) Державного реєстру прав та відповідну (відповідні) реєстраційну (реєстраційні) справу (справи) на підставі прийнятого ним рішення про відкриття закритого розділу Державного реєстру прав та реєстраційної справи.

Враховуючи, що рішення державного реєстратора від 31.05.2017 №35462216 підлягає скасуванню, позовна вимога про скасування державної реєстрації є похідної, задоволенню не підлягає, оскільки законодавством прямо передбачені дії посадових осіб у випадку скасування судом певних рішень про реєстрацію, що є підставою для внесення змін до Державного реєстру прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини дугої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

Згідно з частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Згідно з частинами першою та третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1.Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії державного реєстратора прав на нерухоме майно комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" Рисак Олени Олександрівни щодо реєстрації за ОСОБА_4 прав на нерухоме майно за адресою - квартиру АДРЕСА_1.

3. Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" Рисак Олени Олександрівни про реєстрацію прав на нерухоме майно №35462216 від 31.05.2017р.

4. В решті позову відмовити.

5. Стягнути з державного реєстратора прав на нерухоме майно комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" Рисак Олени Олександрівни судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1280грн. на користь ОСОБА_2.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Повний текст рішення складено 25.06.2018.

Суддя С.К. Каракашьян