Справа № 517/237/18
Суддя: Меєчко О. М.
Дата ухвалення: 2018-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 517/237/18
Провадження № 2-а/517/3/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2018 року смт. Захарівка

Фрунзівський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Меєчка О.М.,

за участю секретаря Хасанової С.Т.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Захарівка адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора сектору реагування патрульної поліції № 3 Летичівського ВП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора сектору реагування патрульної поліції № 3 Летичівського ВП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

В позовній заяві посилається на те, що 08 травня 2018 року позивач на автомобілі марки «Honda Accord», н.з. ВН 9740 ЕР рухався автодорогою Львів Умань, в районі ділянки вказаної автодороги, а саме Стрий Знамянка, в зоні дії знаку «обгін заборонено» позаду вантажного автомобіля, який рухався зі швидкістю 20 км/год. із за вантажу та поганого дорожнього покриття, зупиняючи на кожній нерівності. ОСОБА_1 оцінивши дорожню обстановку в момент різкого гальмування переднього автомобіля з метою уникнення можливості зіткнення здійснив обїзд вказаного автомобіля.

Як наслідок ОСОБА_1 був зупинений інспектором сектору реагування патрульної поліції № 3 Летичівського ВП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_2 та останнім відносно нього було винесено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 255 гривень.

Зазначає, що не порушував правила дорожнього руху, оскільки згідно п. 3.25 правил, в зоні дії дорожнього знаку «Обгін заборонено» забороняється обгін транспортних засобів, крім одиноких, що рухаються зі швидкістю менш 30 км/год., що і було в його випадку.

Вважає, що оскаржувана постанова є незаконною та підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

Ухвалою Фрунзівського районного суду Одеської області від 24 травня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху (а.с. 13-15).

Ухвалою суду Фрунзівського районного суду Одеської області від 05 червня 2018 року поновлено позивачу строк звернення до адміністративного суду, відкрито провадження у справі та її розгляд, відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України, призначений у порядку спрощеного позовного провадження на 26 червня 2018 року 10 год. 00 хв., з викликом сторін, а також вирішене питання про витребування необхідних для розгляду справи доказів (а.с. 21-23).

Позивач в судове засідання не зявився, проте 26.06.2018 звернувся до суду із заявою, в якій підтримує позовні вимоги та просить розглянути справу за його відсутності (а.с. 30).

Згідно ч. 3 ст. 194 КАС України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач в судове засідання не зявився, хоча належним чином, в порядку визначеному ст.ст. 124-127 та 268 КАС України, повідомлений про час та місце судового розгляду, що підтверджено повідомленням про отримання ним судової повістки. Про причини неявки суд не повідомив та не звернувся до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи (а.с. 28).

Крім того слід відмітити, що відповідач, в порушення приписів ч. 2 ст. 77 КАС України, не надав на виконання вимог ухвали суду від 05.06.2018 заперечення проти адміністративного позову та докази, а саме: адміністративний матеріал про притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 1 ст. 8 КАС України, усі учасники адміністративного процесу є рівними перед законом і судом.

Частиною 1 ст. 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Таким чином, враховуючи вимоги КАС України, зокрема щодо строків розгляду даної категорії спорів визначених ст. 286 КАС України, приписи ст. 205 КАС України щодо наслідків не зявлення в судове засідання учасників судового розгляду, а також з огляду на те, що провадження у справі відкрито 05.06.2018, а тому у сторін було достатньо часу для подачі своїх обґрунтувань, заперечень, пояснень, клопотань, заяв та доказів по суті спору, а також достатньо часу та можливостей для вирішення питання щодо безпосередньої участі в судових засіданнях чи забезпечення участі своїх представників в судових засіданнях, суд вважає можливим провести розгляд справи по суті без участі учасників судового розгляду.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне.

08 травня 2018 відповідачем стосовно позивача винесено оскаржену постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК № 873873, згідно якої вбачається, що ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП (а.с. 9).

Згідно вказаної постанови позивача визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП і йому призначено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 255 грн.

Частинами 1 та 2 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ч.1 ст. 122 передбачена відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення, склад якого полягає у порушенні вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ч. 1 ст. 246 КУпАП, порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У відповідності до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ч.ч. 2-4 ст. 258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 268 КУпАП передбачено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно п. 5 розділу ІV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015р. (далі - Інструкція), постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксована не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 8 розділу ХІІІ цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

Згідно додатку 5 до Інструкції, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксована не в автоматичному режимі повинна містити графу в якій зазначено, що додається до постанови.

Як встановлено судом, у постанові відсутні посилання на будь-які документи, які були враховані інспектором, як докази вчинення ОСОБА_1 правопорушення, не зважаючи на те, що останній заперечував порушенням ним ПДР України, а відтак і вчинення адміністративного правопорушення.

Таким чином, оскільки відповідач не посилався на документи як докази, а отже і не брав останні до уваги під час винесення постанови, що, в свою чергу, свідчить про не дотримання відповідачем під час винесення оскаржуваної постанови приписів ст.ст. 7, 9, 245, 246, 251, 252, 268, 280 КУпАП. Тобто, фактичною підставою для винесення вказаної постанови слугувало візуальне спостереження працівника поліції.

Суд зазначає, що візуальне спостереження за дотриманням ПДР працівниками поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Крім цього, відповідно до п. 10 розділу ХІІІ Інструкції заповнення в письмовій формі постанов про притягнення до адміністративної відповідальності здійснюється чорнилом (пастою) чорного або синього кольору. Записи здійснюються розбірливим почерком, а прізвище, імя, по батькові особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, її місце проживання (перебування), місце роботи, а також посада, спеціальне звання та прізвище, імя, по батькові поліцейського записуються друкованими літерами.

Разом з тим, наявна в матеріалах справи постанова (вручена інспектором позивачу) виготовлена в поганій, місцями нечитаєма, а також весь текст записаний в ній прописними літерами, що є порушенням вимог вищевказаного пункту Інструкції.

Згідно зі ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У даному випадку для підтвердження порушення позивачем п. 3.25 ПДР України відповідач, відповідно до ст. 251 КУпАП, мав би надати, зокрема, відеозапис події, пояснення свідків тощо.

Разом з тим, інспектор сектору реагування патрульної поліції № 3 Летичівського ВП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_2 відповідач у справі в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 28).

Інспектором Пасічником О.С. як субєктом владних повноважень, щодо дій які оскаржуються позивачем, суду не надано будь яких доказів правомірності свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Вбачається, що суду не надано жодних доказів фіксації факту порушення позивачем правил дорожнього руху 08 травня 2018 року.

Щодо єдиного доказу наявного в матеріалах справи, а саме оскаржуваної постанови від 08 травня 2018 року (наданої позивачем) то суд вважає, що помилковим буде посилання на оскаржувану постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, як на беззаперечний доказ вчинення ним порушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням субєкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Так, відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010р. № 23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Положеннями ст.ст. 251, 252 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Згідно ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Частиною 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011р.), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумцій щодо фактів.

У своєму рішенні від 10.02.1995 р., у справі Алене де Рібермон проти Франції Європейський суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обовязків не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Таким чином, суд вважає, що фактичні обставини справи про адміністративне правопорушення не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо винуватості повинні тлумачитися на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам закону, що має суттєве значення для вирішення справи по суті, та унеможливлює винесення постанови про визнання правопорушника винним.

Оскільки, судом робиться висновок щодо невідповідності постанови приписам чинного законодавства, а відповідачем, в порушення приписів ч. 2 ст. 77 КАС України, не виконано обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, суд вважає, що справа не містить достатніх та належних доказів, з яких можливо «поза розумним сумнівом» встановити винність позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, а відтак і законність оскарженої постанови.

Згідно ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення субєкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення субєкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення субєкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

На підставі вищевикладеного в сукупності адміністративний позов є законним та обґрунтованим, а відтак підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 9, 72-78, 90, 194, 205, 229, 241-246, 250, 251, 286 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора сектору реагування патрульної поліції № 3 Летичівського ВП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії НК № 873873 від 08 травня 2018 року, винесену інспектором сектору реагування патрульної поліції № 3 Летичівського ВП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_2, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП - скасувати.

Справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП закрити.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

позивач - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, НОМЕР_2, адреса:вул. Успінська, 15, смт. Захарівка Одеська область;

відповідач - інспектор сектору реагування патрульної поліції № 3 Летичівського ВП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_2, адреса: вул. І. Франка, 20, м. Летичів Хмельницька область.

Повне рішення суду виготовлено 26 червня 2018 року.

Суддя: