Справа № 265/7483/17
Суддя: Щербіна А. В.
Дата ухвалення: 2018-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №265/7483/17
Провадження №2-а/265/78/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2018 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Щербіна А.В., за участю секретаря судового засідання Хайтулової Я.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Маріупольського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії, третя особа: Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради,

ВСТАНОВИВ:

26 жовтня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області з позовом до Лівобережного обєднаного Управління Пенсійного фонду України м.Маріуполя Донецької області (надалі Управління ПФУ) про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії, третя особа Управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради.

Обгрунтування позову:

ОСОБА_1 є пенсіонером за віком з 03.09.2011 р. Починаючи з червня 2017 року, Управління ПФУ зупинило виплату їй пенсії.

Згідно відповіді Управління ПФУ від 10.07.2017 року №9277/02, виплату пенсії було зупинено на підставі акту обстеження комісії з питань призначення виплати пенсії «у звязку із не підтвердженням факту мешкання за адресою фактичного проживання, а саме: АДРЕСА_1».

Вважала дії Управління ПФУ щодо зупинення виплати пенсії неправомірними, оскільки підстави для припинення виплати пенсії передбачені ст.49 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (надалі Закон №1058-IV), але ця норма не передбачає припинення або зупинення виплат пенсії на підставі списків, отриманих в порядку обміну інформацією з управління соціального захисту населення.

Тобто Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання / перебування, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №365 від 08.06.2016 р., у пенсійних відносинах правомірна застосовувати лише в частині, в якій він не суперечить Закону №1058-ІV.

Вказувала, що оскільки зупинення виплати пенсії у звязку із не підтвердженням факту мешкання за адресою фактичного проживання не передбачено Законом №1058-ІV, застосування у спірних правовідносинах положень Порядку №365 є неправомірним.

Посилаючись, зокрема на ст.ст. 3, 19, 22, 24, 41, 46 Конституції України, Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», просила суд: 1) визнати дії Лівобережного обєднаного Управління Пенсійного фонду України м.Маріуполя Донецької області щодо зупинення виплат їй пенсії з червня 2017 року неправомірними; 2) зобовязати Лівобережне обєднане управління Пенсійного фонду України м.Маріуполя Донецької областіпоновити виплату їй пенсії починаючи з дня прийняття судом рішення у справі; 3) зобовязати Лівобережне обєднане управління Пенсійного фонду України м.Маріуполя Донецької області сплатити їй заборгованість з пенсії за період з червня 2017 року по день прийняття судом рішення у справі.

Відзив на позовну заяву:

Управління ПФУ зазначило, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на обліку в Управлінні, як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення анти терористичної операції та отримує пенсію за віком. Виплату пенсії переведено з територіального управління ПФУ м,Донецька та проводиться на підставі макету електронної пенсійної справи, так як паперова справа знаходиться на тимчасом непідконтрольній українській владі території.

Постановою Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» установлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообовязкового державного соціальною страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 р. №509.

Відповідно до п.8 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальний виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року №595 особам, які переміщені на контрольовану територію та взяті на облік відповідно до Порядку оформлену і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінеті Міністрів України від 01.10.2014 р. №509, пенсії та інші соціальні виплати з бюджетів усіх рівнів та фондів загальнообовязкового державного соціального страхування виплачуються за заявами таких осіб до органів (установ), які здійснюють такі виплати протягом усього строку дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

З 01.06.2017 р. довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи видану на імя ОСОБА_1 управлінням соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської раді було скасовано. Зазначене призвело до зупинення виплати пенсії позивачу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 р. №365 затверджено порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Порядок визначає механізм призначення (відновлення) внутрішньо переміщеним особам виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообовязкового державного соціального страхування.

Соціальні виплати внутрішньо переміщеним особам призначаються і виплачуються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м.Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад, територіальними органами Пенсійного фонду України, робочими органами Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, центрами зайнятості за місцем їх фактичного проживання/перебування, незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування.

Питання щодо призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам розглядаються комісіями з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, утворених районними, районними у мм. Києві і Севастополі держадміністраціями, виконавчими органами міських, районних у містах (у разі утворення) рад.

Згідно до ст.12 Закону України «Про забезпечення прав та свобод внутрішньо переміщених осіб», підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.

Порядок затверджений Постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 р. №365 щодо здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування визначає механізм здійснення контролю за проведенням виплати внутрішньопереміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообовязкового державного соціального страхування.

Відповідно п.3 структурні підрозділи з питань соціального захисту населення та/або робочі групи, що утворюються з представників територіальних підрозділів МВС, ДМС, СБУ, Національної поліції, Держфінінспекції, Держаудитслужби та Пенсійного фонду України за рішенням районних, районних у м.Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад також можуть проводити додаткові перевірки фактичного місця проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи із складенням акту обстеження матеріально-побутових умов сімї.

Відповідно до п.18 Порядку повторне призначення соціальних виплат внутрішньо переміщеній особі у разі їх припинення відповідно до пункту 4 пункту 12 цього Порядку можливе лише через шість - місяців після такого припинення і виконання всіх процедур, необхідних для їх призначення, передбачених законодавством.

На підставі вищевикладеного керуючись зокрема ст.19 Конституції України, ст.12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», Закону України «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування», Постановою Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 р. №637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», Постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року №595 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, а також інших платежів з рахунків, відкритих в органах казначейства», просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Пояснення третьої особи:

Управління соціального захисту населення Лівобережного району в своїх поясненнях зазначило, що ОСОБА_1 перебувала на обліку у Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб Лівобережного району з 26.11.2014 за адресою фактичного місця мешкання: АДРЕСА_2.

Відповідно до п.1 ст.4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених ст.12 цього Закону.

Частина 1 ст.12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» визначені підстави для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб. Зокрема у п.5 ч.1 ст.12 цього Закону, вказана підстава, що особа подала завідомо недостовірні відомості.

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сімї власник житла не підтвердив факт проживання ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2.

Враховуючи вищевикладене, довідка внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 від 26.11.2014 р. рішенням начальника управління від 19.05.2017 була скасована.

26.06.2017 року ОСОБА_1 отримала нову довідку внутрішньо переміщеної особи за адресою фактичного проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Розгляд по суті:

Ухвалою суду від 11.06.2018 року проведено заміну Лівобережного обєднаного Управління Пенсійного фонду України м.Маріуполя Донецької області на його правонаступника - Маріупольське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області, а також заміну Управління соціального захисту населення Лівобережного району на його правонаступника - Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради.

В судове засідання ОСОБА_1 не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримувала в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Представник Позивача адвокат ОСОБА_2 та представник Управління ПФУ в судове засідання також не зявилися, хоча були належним чином повідомлені.

Представник Департаменту соцзахисту в судове засідання також не зявився, подала до суд заяву про розгляд справи без участі представника департаменту.

Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не зявилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Неявка в судове засідання сторін, на думку суду не є перешкодою для розгляду справи на підставі наявних у ній доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про місце, день та час розгляду справи та на власний розсуд розпорядилися своїм правом прийняття участі в судовому розгляді.

Фактичні обставини:

Відповідно до ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частина 1 ст.78 КАС України передбачає, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є пенсіонером за віком (номер особового рахунку №183170/0516) з 03.09.2011 року.

З 01.06.2017 року ОСОБА_1 була зупинена виплата пенсії за віком у звязку з скасуванням довідки внутрішньо переміщеної особи.

26.06.2017 року ОСОБА_1 була видана нова довідку внутрішньо переміщеної особи №.

Доказів того, що ОСОБА_1 була поновлена виплата пенсії за віком суду не надано.

Оцінка суду:

Частина 2 ст.19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України. Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України та Міністра.

Відповідно до ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (надалі - Закон №1058-IV) передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Згідно з ч.1 ст.4 Закону № 1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

За приписами ч.3 цієї статті виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 вказаного Закону передбачено, що він регулює відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Відповідно до положень ст.49 Закону №1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Відтак, припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав, визначених ст.49 Закону №1058-IV.

Частина 2 ст.77 КАС України передбачає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В той же, суду не надано доказів того, що Управлінням ПФУ приймалося рішення про припинення виплати пенсії з підстав передбачених ст.49 Закону №1058-IV.

При цьому, суд вважає за необхідне застосувати положення Конституції України, за якими, в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 Конституції України). Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, виконанням трудових обовязків і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

В даному випадку наявність у ОСОБА_1 статусу внутрішньо переміщеної особи створює для неї, на відміну від інших громадян України, певні перешкоди в отриманні пенсії, та потребує від пенсіонера здійснення додаткових дій, не передбачених Законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема, ідентифікація особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена пенсійним органом без прийняття відповідного рішення тощо.

Суд застосовує при розгляді справи практику Європейського Суду з прав людини як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-IV.

Європейський суд з прав людини (надалі - ЄСПЛ) в рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07.02.2014 року, зазначає, що право на отримання пенсії як таке, стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи наведені обставини та норми чинного законодавства, зокрема, відсутність рішення пенсійного органу про припинення виплати пенсії ОСОБА_1, суд робить висновок, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.6, 8, 9, 72, 77, 242 246, 250 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до Маріупольського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії, третя особа: Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради задовольнити.

2. Визнати дії Маріупольського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо зупинення виплати пенсії ОСОБА_1 з червня 2017 року - неправомірними.

Зобовязати Маріупольського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області(87548, Донецька область, м.Маріуполь, вул.Зелінського, 27А, ) поновити виплату пенсії ОСОБА_1 (87500, Донецька область, м.Маріуполь, вул.Виноградна, 27А; податковий номер НОМЕР_1) та виплатити заборгованість, яка виникла з червня 2017 року.

3. Це рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Орджонікідзевський районний суд м.Маріуполя Донецької області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст цього рішення складено 27.06.2018 року.

Суддя А.В. Щербіна