Справа № 826/14081/16
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2018-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

26 червня 2018 року

справа №826/14081/16

адміністративне провадження №К/9901/49779/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф.,

суддів: Гончарової І.А., Олендера І.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2018 року у складі колегії суддів Костюк Л.О., Кузьмишиної О.М., Твердохліб В.А. у справі № 826/14081/16 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Печерському районі м. Києва Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про скасування податкового повідомлення-рішення,

У С Т А Н О В И В:

У вересні 2016 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - платник податків, позивач у справі) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі м. Києва Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про скасування податкового повідомлення-рішення від 19 квітня 2016 року № 475-1305, яким визначено податкового зобов'язання за платежем земельний податок з фізичних осіб в сумі 34078,66 грн, з мотивів безпідставності його прийняття.

22 листопада 2017 року постановою Окружного адміністративного суду м. Києва, позов задоволено повністю, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 19 квітня 2016 року №475-1305.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, висновуючись на аналізі положень статей 270, 286, 287, 291, 297 Податкового кодексу України, вважав, що позивач звільняється від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності із податку на майно (в частині земельного податку), оскільки належне йому нежитлове приміщення використовуються ним, як фізичною особою-підприємцем, для здійснення господарської діяльності зі здавання в оренду власного нерухомого майна.

29 березня 2018 року постановою Київського апеляційного адміністративного суду постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 листопада 2017 року скасовано, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Суд апеляційної інстанції засновуючись на висновках Верховного Суду України, викладених у Постанові від 24 листопада 2015 року у справі №21-2352а15, зазначив, що з набуттям ознак (якості) суб'єкта господарювання фізична особа, яка ним стала, не перестає бути власником чи користувачем земельної ділянки і не звільняється від обов'язку сплати земельного податку.

03 травня 2018 року на адресу Верховного Суду надійшла касаційна скарга позивача, в якій він зазначає, що жодною нормою законодавства України не передбачено обов'язок сплати земельного податку фізичними особами-підприємцями, які є платниками єдиного податку та використовують належні їм приміщення у власній господарській діяльності, вважає дії податкового органу неправомірними та такими, що суперечать підпункту 297.1.4 пункту 297.1 статті 297 Податкового кодексу України. Позивач просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції, залишивши в силі постанову суду першої інстанції.

04 травня 2018 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача та витребувано справу № 826/14081/16 з Окружного адміністративного суду м. Києва.

17 травня 2018 року справа № 826/14081/16 надійшла на адресу Верховного Суду.

Відзив (заперечення) на касаційну скаргу позивача від податкового органу не надходити, що не перешкоджає перегляду судових рішень та розгляду справи по суті.

Касаційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження відповідно до статті 345 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, переглянувши постанову суду апеляційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, вбачає підстави для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Аналогічні норми визначала стаття 159 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції чинній на час розгляду справи судом першої інстанції.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Суди першої та апеляційної інстанцій установили, що 19 квітня 2016 року податковим органом згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та відповідно до пункту 286.5 статті 286 цього Кодексу прийнято податкове повідомлення-рішення №475-1305, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов'язання за платежем земельний податок з фізичних осіб в сумі 34078,66 грн.

Сума податкового зобов'язання із земельного податку визначена позивачу за користування земельною ділянкою, що знаходиться під належним позивачу нежитловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Судами попередніх інстанцій також установлено, що позивач є власником нежилого приміщення за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 227,90 м2. Згідно зі свідоцтвом платника єдиного податку серії А №466603, виданого 31 травня 2012 року, позивач є платником єдиного податку третьої групи з 01 січня 2012 року, а одним із видів господарської діяльності за КВЕД-2010 є 70.20 "Здавання в оренду власного нерухомого майна", місцем провадження господарської діяльності визначено АДРЕСА_1.

Згідно з договорами оренди від 31 грудня 2014 року №А-12/14, укладеним із Товариством з обмеженою відповідальністю "ДК комп Лімітед", від 01 грудня 2014 року №АР-01/12/14, укладеним із Товариством з обмеженою відповідальністю "Комп Мюзик Паблишинг", та від 01 грудня 2014 року №А-01-12/14, укладеним із Товариством з обмеженою відповідальністю "Комп Мюзик", позивач здає вказаним юридичним особам в оренду частини нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до частин першої та другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

При вирішенні питання щодо правильності застосування норм матеріального права до спірних правовідносин, Суд виходить з наступного.

Підпунктами 269.1.1, 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Згідно з підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Відповідно до пункту 286.1 статті 286 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Згідно з пунктом 287.8 статті 287 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Суд звертає увагу на те, що в межах цих правовідносин не є спірним обов'язок сплати до бюджету податку за площі під нежилим приміщенням, який виникає з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Спірним є питання застосування положень підпункту 4 пункту 297.1 статті 297 Податкового кодексу України щодо звільнення позивача від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з податку на майно (в частині земельного податку).

Відповідно до пункту 269.2 статті 269 Податкового кодексу України особливості справляння податку суб'єктами господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, встановлюються главою 1 розділу XIV цього Кодексу.

Відповідно до пункту 291.2 статті 291 Податкового кодексу України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Підпункт 4 пункту 297.1 статті 297 Податкового кодексу України передбачає, що платники єдиного податку звільняються від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з податку на майно (в частині земельного податку), крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, належне позивачу нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_1, використовуються ним, як фізичною особою-підприємцем, для здійснення господарської діяльності зі здавання в оренду власного нерухомого майна.

Відтак, наявність двох умов надання пільги, а саме використання позивачем власного нежилого приміщення у своїй господарській діяльності та наявність у нього статусу платника єдиного податку третьої групи, обумовлює звільнення його від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з податку на майно (в частині земельного податку), що доводить протиправність спірного податкового повідомлення-рішення.

Застосування судом апеляційної інстанції позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 24 листопада 2015 року (№ 21-2352а15) є неприйнятним, оскільки правовідносини у справі, яка переглядалася Верховним Судом України, стосувалися податкового звітного періоду 2014 рік, а положення підпункту 4 пункту 297.1 статті 297 Податкового кодексу України були чинними в іншій редакції. Норма цього пункту викладена в новій редакції з 01 січня 2015 року Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» 28 грудня 2014 року № 71-VIII, яка за своїм змістом має інше правове навантаження.

Таким чином, судом апеляційної інстанції до спірних правовідносин застосована норма права, яка не підлягала застосуванню, внаслідок чого скасоване судове рішення, яке відповідає закону, що відповідно до статті 352 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування постанови суду Київського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2018 року і залишення в силі постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 листопада 2017 року.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 352, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2018 року у справі № 826/14081/16 скасувати, залишивши в силі постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 листопада 2017 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф.Ханова

Судді І.А.Гончарова

І.Я.Олендер