Справа № 9901/560/18 (826/5869/18)
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2018-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

18 червня 2018 року

Київ

справа №9901/560/18 (826/5869/18)

адміністративне провадження №П/9901/560/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Олендера І.Я.,

суддів: Бившевої Л.І., Гончарової І.А., Шипуліної Т.М., Ханової Р.Ф.,

за участю:

секретаря судового засідання Загороднього А.А.,

позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Гуцала Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу №/9901/560/18 за позовом ОСОБА_2 до Президента України - Верховного Головнокомандувача Збройних Сил України про зобов'язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

І. ПРОЦЕДУРА

1. ОСОБА_2 (далі - позивач, ОСОБА_2.) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Президента України - Верховного Головнокомандувача Збройних Сил України (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати, що особливий період не існує в умовах відсутності рішення про оголошення війни або мобілізації, та закінчення строків, встановлених для проведення мобілізації;

- визнати право військовослужбовців Збройних Сил України на звільнення з військової служби відповідно до ч. 6 ст. 26 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу" (у зв'язку з відсутністю особового періоду та підписання Президентом України протягом 2016 року указів про демобілізацію, згідно з якими право на звільнення у запас отримали всі мобілізовані);

- визнати наявність права на звільнення в особливий період усіх військовослужбовців, термін дії контракту яких було продовжено (укладено) до кінця особового періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, відповідно до п. "ї" ч. 8 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу" у зв'язку із закінченням контракту (за бажанням військовослужбовців);

- зобов'язати Президента України - Верховного Головокомандувача Збройних Сил України здійснити контроль за діяльністю Міністерства оборони України щодо надання (додерження) права на звільнення з військової служби військовослужбовців, термін контракту яких було продовжено (підписано) до кінця особового періоду або прийняття рішення про демобілізацію.

2. Позивач вважає, що є суттєве обмеження прав та свобод військовослужбовців Збройних Сил України, зокрема позбавлення можливості звільнятися з військової служби через обмежену придатність за станом здоров'я до військової служби та через невиконання умов контракту Міністерством оборони України, у зв'язку з чим вважає, що Президент України - Верховний Головокомандувач Збройних Сил України має здійснити контроль за діяльністю Міністерства оборони України щодо надання (додерження) права на звільнення з військової служби військовослужбовців, термін контракту яких було продовжено (підписано) до кінця особового періоду або прийняття рішення про демобілізацію.

3. Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 квітня 2018 року адміністративну справу №826/5869/18 передано за підсудністю на розгляд Верховного Суду.

4. Матеріали позовної заяви ОСОБА_2 11 травня 2018 року надійшли до Верховного Суду та протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено колегію суддів для розгляду даної справи у складі: Олендера І.Я. (головуючий суддя), Бившевої Л.І., Гончарової І.А., Ханової Р.Ф., Шипуліної Т.М.

5. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 25.05.2018 відкрито провадження у даній справі. Судове засідання, призначено на 18.06.2018.

ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

6. ОСОБА_2 є військовослужбовцем, що визнається сторонами.

ІІІ. АРГУМЕНТИ СТОРІН

7. Свої позовні вимоги до Президента України - Верховного Головокомандувача Збройних Сил України ОСОБА_2 фактично обґрунтовує необхідністю визнання того, що особливий період не існує в умовах відсутності рішення про оголошення війни або мобілізації, та закінчення строків, встановлених для проведення мобілізації, а також права військовослужбовців Збройних Сил України на звільнення з військової служби відповідно до ч. 6 ст. 26 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу" та права на звільнення в особливий період усіх військовослужбовців, термін дії контракту яких було продовжено (укладено) до кінця особового періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, відповідно до п. "ї" ч. 8 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу" у зв'язку із закінченням контракту (за бажанням військовослужбовців);

8. 07.06.2018 до Суду надішли заперечення представника відповідача проти позову.

9. У відзиві представник відповідача звертає увагу на те, що:

9.1. позовні вимоги повинні бути звернені до конкретного відповідача - суб'єкта владних повноважень, а спосіб обраного судового захисту має відповідати вимогам статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України;

9.2. судовий захист в адміністративному процесі може здійснюватись тільки шляхом поновлення порушеного суб'єктивного права або захисту індивідуальних свобод чи інтересу особи (позивача). За відсутності таких порушених прав, свобод чи інтересів у особи (позивача) немає підстав для звернення до суду з позовом, а у суду немає підстав надавати позивачу судовий захист за таким позовом;

9.3. позовна вимога про зобов'язання Президента України - Верховного Головокомандувача Збройних Сил України «здійснити контроль за діяльністю Міністерства оборони України щодо надання (додерження) права на звільнення з військової служби військовослужбовців, термін контракту яких було продовжено (підписано) до кінця особового періоду або прийняття рішення про демобілізацію» є абстрактною, оскільки не містить вказівки на те, яким саме чином має бути здійснений такий контроль. Крім того, позовна заява не містить і нормативного обґрунтування наявності у Президента України як Верховного Головокомандувача Збройних Сил України такого законодавчо визначеного обов'язку.

IV. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

10. Конституція України.

10.1. Стаття 55.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб'єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.

Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

10.2. Пункт 17 частини першої статті 106.

Президент України є Верховним Головнокомандувачем Збройних Сил України.

11. Кодекс адміністративного судочинства України.

11.1. Частина перша статті 2.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

11.2. Пункти 1, 2 частини першої статті 4.

Адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

11.1. Частина 1 статті 5.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

11.2. Частина 2 статті 5.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

11.4. Частина перша статті 19.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

11.3. Частина четверта статті 22.

Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи щодо встановлення Центральною виборчою комісією результатів виборів або всеукраїнського референдуму, справи за позовом про дострокове припинення повноважень народного депутата України, а також справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів.

12. Судова практика.

12.1. Рішення Конституційного Суду України № 19-рп/2011 від 14 грудня 2011 року.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Кодекс адміністративного судочинства України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб'єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів.

V. ОЦІНКА СУДУ

13. Захисту адміністративним судом підлягають фактично порушені права особи у публічно-правових відносинах з відповідачем і саме при здійсненні ним чітко визначених чинним законодавством владних управлінських функцій. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Права та свободи, які не є індивідуально вираженими, не підлягають судовому захисту в порядку адміністративного судочинства.

14. Правовий статус та повноваження Президента України визначені в розділі V Конституції України, в якому не передбачено, що Президент України здійснює контроль за діяльністю Міністерства оборони України, зокрема і щодо надання (додерження) права на звільнення з військової служби військовослужбовців, термін контракту яких було продовжено (підписано) до кінця особового періоду або прийняття рішення про демобілізацію.

15. Таким чином позивач не є особою щодо якої відповідач, як суб'єкт владних повноважень, який здійснює владні управлінські функції, у даному випадку щодо проходження позивачем військової служби за контрактом, приймає безпосередні управлінські рішення, як - то про звільнення з такої служби.

VІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

16. Президент України не здійснює владні управлінські функції по відношенню до позивача і у контексті заявлених позовних вимог жодних правовідносин, зокрема і публічно - правових, між позивачем і Президентом України не існує, як відсутній і причинно - наслідковий зв'язок між можливим порушенням права позивача та бездіяльністю Президента України, про яку стверджує позивач.

17. З огляду на те, що судовий захист в адміністративному процесі може здійснюватись тільки шляхом поновлення порушеного суб'єктивного права або захисту індивідуальних свобод чи інтересу особи, Суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 з огляду на відсутність порушень його індивідуально виражених прав або свобод з боку відповідача.

18. За правилами статті 139 КАС понесені позивачем витрати у виді судового збору за подання цього позову відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 241-246, 255, 262, 266, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Президента України - Верховного Головнокомандувача Збройних Сил України про зобов'язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення (з дня складення повного судового рішення).

Рішення складене та підписане 23.06.2018.

...........................

...........................

...........................

...........................

...........................

І.Я.Олендер,

Л.І. Бившева,

І.А. Гончарова,

Т.М. Шипуліна,

Р.Ф. Ханова,

Судді Верховного Суду