Справа № 522/4234/18
Суддя: Потоцька Н. В.
Дата ухвалення: 2018-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 522/4234/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2018 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Потоцької Н.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) справу

за позовом: Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, адреса:65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83, факс: 728-36-53, ,)

до: Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області (, адреса: 65000, Одеська область, місто Одеса, площа Бориса Дерев`янка, будинок 1, телефон: , електронна пошта: )

про: визнання неправомірними та скасування постанов,-

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, в якому позивач просить:

визнати неправомірним та скасувати постанови ВП №54530197 від 08.02.2018 р. про стягнення виконавчого збору у розмірі 14 892 грн. та ВП №54530197 від 08.02.2018 р. про стягнення витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 181, 81 грн. та винесені на підставі них постанови про відкриття виконавчих проваджень від 14.02.2018 р. ВП №55798078 та від 14.02.2018 р. ВП №55797973.

Позов вмотивовано наступним.
По-перше: постановою Приморського районного суду м. Одеси від 17.05.2017 по справі №522/7853/17 зобов`язано, в тому числі, головне управління провести виплату ОСОБА_1 донарахованих сум пенсії за минулий час, з 24.09.2013 року з включенням до складу (розміру) грошового забезпечення, з якого призначається (обчислюється) пенсія, грошової допомоги для оздоровлення в загальному розмірі 8307грн., матеріальної допомоги для-вирішення соціально-побутових питань в загальному розмірі 5481,56 грн., щомісячної додаткової грошової винагороди в загальному розмірі 5481,59 грн., винагороди за тривалість безперервної військової служби, 1072,50 грн., індексації в загальному розмірі 2625,57 грн., грошової премії відповідно статтям Дисциплінарного статуту ЗСУ в загальному розмірі 6853,50 грн.

Головним управлінням подано апеляційну скаргу на вищевказане рішення і ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 20.07.2017, яка надійшла на адресу головного управління 01.08.2017, апеляційну скаргу Головного управління залишено без задоволення, а постанову Приморського районного суду м. Одеси від 17.05.2017 без змін.

Оскільки зазначені рішення суду набрали законної сили, головним управлінням відразу почались вчинятись дії щодо їх виконання.

10.08.2017 Головним управлінням самостійно здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 на виконання рішення суду

Також Головним управлінням зроблено запит №14660/03 від 07.08.2017 до ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо отримання довідки з додатковими видами грошового забезпечення.

Зокрема, в рішенні суду від 17.05.2017 року вказано дві довідки про розмір додаткових видів грошового забезпечення ОСОБА_1 та суми щомісячної додаткової грошової винагороди в них різні.

Враховуючи вказане, Головним управлінням 04.08.2017 року подано заяву про роз`яснення рішення суду.

19.08.2017р. та 23.08.2017р. до Головного управління надійшли постанови про відкриття виконавчого провадження від 17.08.2017р. ВП №54530197 та від 17.08.2017 ВП №54530033 (копії додаються). На виконання зазначених постанов, листами від 23.08.2017р. №15904/03 та від 31.08.2017р. №16439/03 Головне управління повідомило відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про виконання рішення суду по справі №522/7853/17 від 17.05.2017.

Отже, головним управлінням виконано рішення суду по справі №522/7853/17 самостійно 10.08.2017 до надходження постанов про відкриття виконавчих проваджень, про що повідомлено відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області у строк, встановлений в постанові про відкриття виконавчого провадження.

Державним виконавцем 08.02.2018 винесено постанову ВП №54530197 про закінчення виконавчого провадження де зазначено, що згідно листа Головного управління за вих. № 15904/03 вимоги виконавчого документу виконані в повному обсязі, при цьому дату листа -23.08.2017 державним виконавцем не зазначено.

Однак, не зважаючи на те, що рішення суду виконане Головним управлінням 10.08.2017р. до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, державним виконавцем винесено постанови №54530197 від 08.02.2018 про стягнення виконавчого збору у розмірі 14892 грн. та №54530197 від 08.02.2018 про стягнення витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 181,81 грн.

З урахуванням викладеного, позивач вважає, що ним не порушено строки виконання рішення суду, вина головного управління відсутня, тому стягнення виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій з головного управління є безпідставним та призведе до збитків державного бюджету.

По-друге, відповідно до ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ від 02.06.2016 кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку встановленому ст. 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця, 2) авансового внеску стягувана, 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження - це витрати органів державної виконавчої служби, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень.

Витрати виконавчого провадження здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, які використовуються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Кошти виконавчого провадження складаються з авансового внеску стягувана на організацію та проведення виконавчих дій, стягнутих з боржника витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та інших надходжень, що не суперечать законодавству.

Наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2830/5 «Про встановлення видів та розмірів витрат виконавчого провадження» визначено види та розміри витрат виконавчого провадження, до яких належать, виготовлення документів виконавчого провадження, пересилання документів виконавчого провадження, послуги осіб, залучених до проведення виконавчих дій, послуги поштового переказу стягувану стягнених аліментних сум, проведення розшуку боржника, його майна або розшуку дитини, послуги перевезення, зберігання арештованого майна, у тому числі транспортування і зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику чи стоянці, банківські послуги при операціях з іноземною валютою, сплата судового збору, плата за користування Єдиним державним реєстром виконавчих проваджень та після введення в дію статті 8 Закону України N 1404-VІІІ «Про виконавче провадження» плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження, інші витрати виконавчого провадження, здійснені під час проведення виконавчих дій.

Стягнення витрат є саме тим заходом, який застосовується державним виконавцем у випадку невиконання боржником рішення суду в строк, що ним встановлений.

Верховний суд України в своїй постанові від 28 січня 2015 року вказав, що положеннями ч.3 ст.27 зазначеного закону передбачено, що в разі отримання документального підтвердження повного виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим законом. Виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов`язує стягнення виконавчого збору та витрат з боржника. Виконавчий збір та витрати стягуються на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання, які в розглядуваному випадку не вчинялися.

Ухвалою суду від 22.06.2018 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, передбаченими ст.287 КАСУ.

Відповідач у судове засідання не прибув. Відзив на адміністративний позов відповідачем не надано.

Відповідач по справі повідомлений про відкриття провадження по справі засобами електронної пошти () на адресу що міститься на офіційному сайті Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області та засобами телефонного зв`язку шляхом передачі телефонограми 22.06.2018 р. о 14:30 год.

Згідно ч.1-2 ст. 268 КАС України, у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Частиною 9 статті 205 КАС України визначено, що немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 17.05.2017 по справі №522/7853/17 зобов`язано, в тому числі, Головне управління провести виплату ОСОБА_1 донарахованих сум пенсії за минулий час, з 24.09.2013р. з включенням до складу (розміру) грошового забезпечення, з якого призначається (обчислюється) пенсія, грошової допомоги для оздоровлення в загальному розмірі 8307 грн., матеріальної допомоги для-вирішення соціально-побутових питань в загальному розмірі 5481,56 грн., щомісячної додаткової грошової винагороди в загальному розмірі 5481,59 грн., винагороди за тривалість безперервної військової служби, 1072,50 грн., індексації в загальному розмірі 2625,57 грн., грошової премії відповідно статтям Дисциплінарного статуту ЗСУ в загальному розмірі 6853,50 грн.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 20.07.2017, апеляційну скаргу Головного управління залишено без задоволення, а постанову Приморського районного суду м. Одеси від 17.05.2017 без змін.

04.08.2017 р. Головним управлінням подано заяву про роз`яснення рішення суду по справі №522/7853/17.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 15.09.2017 р. у задоволенні заяви про роз`яснення рішення по справі №522/7853/17 було відмовлено.

10 серпня 2017 року позивачем ухвалено рішення про перерахунок пенсії ОСОБА_1 (а/с. 29).

Постановою від 17.08.2017 року у ВП №54530197 відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №522/7853/17 від 09.08.2017 р. Приморським районним судом м.Одеси щодо проведення виплати ОСОБА_1 донарахованих сум пенсії (а/с. 31-32).

Постановою від 17.08.2017 року у ВП №54530197 відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №522/7853/17 від 09.08.2017 р. Приморським районним судом м.Одеси щодо вчинення дій по перерахунку пенсії ОСОБА_1 (а/с. 33-34).

19.08.2017 та 23.08.2017 до Головного управління надійшли постанови про відкриття виконавчого провадження від 17.08.2017 ВП №54530197 та від 17.08.2017 ВП №54530033.

Листами від 23.08.2017 №15904/03 та від 31.08.2017 №16439/03 Головне управління повідомило відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про вчиненні дії по виконанню рішення суду по справі №522/7853/17 від 17.05.2017р. зазначивши, що 04.08.2017 року направлено заяву про роз`яснення судового рішення і донарахування сум пенсії ОСОБА_1 буде здійснено після надходження рішення суду про роз`яснення постанови Приморського районного суду м. Одеси від 17.05.2017 р.

08 листопада 2017 року позивач письмово повідомив відповідача (Довідкою №21479/03 від 08.11.2017 р.) про реальне виконання постанови суду, а саме: 06 листопада 2017 року сума заборгованості, зарахована на картковий рахунок ОСОБА_1 (а/с. 28).

08.02.2018 року винесено постанову ВП №54530197 про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» та зазначено: «Згідно листа Головного управління пенсійного фонду України в Одеській області за вих. №15904/03 встановлено, що вимоги виконавчого документа виконані у повному обсязі, а саме доплату по перерахунку на виконання рішення суду за період з 24.09.2013 по 31.08.2017 в сумі 37423,92 грн., за винятком податку на доходи фізичних осіб та військового збору в сумі 327,14 грн., зараховано у поточному році разом із пенсією.»
08.02.2018 року винесено постанову ВП №54530197 про стягнення виконавчого збору.

ПОЗИЦІЯ СУДУ
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону № 1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону № 1404-VIII, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частини четвертої статті 4 Закону № 1404-VIII, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: 1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); 2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; 3) боржника визнано банкрутом; 4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) юридичну особу - боржника припинено; 6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону; 7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; 8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим; 9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; 10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

З аналізу зазначених норм закону, зазначення в постанові про відкриття виконавчого провадження про стягнення з боржника виконавчого збору є обов`язком державного виконавця.

Конкретний розмір виконавчого збору, що підлягає стягненню з боржника-юридичної особи при виконанні рішення немайнового характеру, визначений частиною третьою статті 27 Закону № 1404-VIII.

Водночас, частиною дев`ятою статті 27 Закону встановлено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Позивач у позовній заяві стверджує, що постанова суду була виконана саме до відкриття виконавчого провадження, а тому, на його думку, у відповідача не було підстав зазначати в постанові про відкриття виконавчого провадження про стягнення з нього виконавчого збору.

Втім, вказані доводи позивача не підтверджуються жодним належним доказом, оскільки, як встановлено судом, і ці обставини підтверджуються матеріалами справи, 10 серпня 2017 року позивачем було ухвалено рішення про перерахунок пенсії ОСОБА_1 (а/с. 29).

06 листопада 2017 року сума заборгованості, зарахована на картковий рахунок ОСОБА_1 .

Тоді як у постанові про відкриття виконавчого провадження від 17.08.2017 р. вказано, що боржнику необхідно виконати рішення суду протягом 10 днів.

08 листопада 2017 року позивач письмово повідомив відповідача (Довідкою №21479/03 від 08.11.2017 р.) про реальне виконання постанови суду (а/с. 28).

Приписами ч. 9 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Отже, станом на дату винесення постанови про відкриття виконавчого провадження відомості про повне виконання боржником рішення суду в добровільному порядку у державного виконавця були відсутні.

Приписами ч. 5 ст. 242 КАС України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У Постанові від 20.06.2018 р. по справі № 750/2424/17 Верховний Суд вказав:

«Водночас, частиною дев`ятою статті 27 Закону встановлено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
Позивач як у позовній заяві так і обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги, стверджує, що постанова суду була виконана саме до відкриття виконавчого провадження, а тому, на його думку, у відповідача не було підстав зазначати в постанові про відкриття виконавчого провадження про стягнення з нього виконавчого збору.
Втім, вказані доводи позивача не підтверджуються жодним належним доказом, оскільки, як встановлено судами попередніх інстанцій, і ці обставини підтверджуються матеріалами справи, 17 лютого 2017 року позивачем було лише ухвалено рішення про перерахунок пенсії третьої особи, а 22 лютого 2017 року - визначено конкретну суму заборгованості, яка підлягає виплаті.
03 березня 2017 року позивач письмово повідомив відповідача про реальне виконання постанови суду, при цьому не надав доказів фактичної виплати третій особі суми боргу, що виникла внаслідок перерахунку розміру її пенсії. Таких доказів не було надано й суду, при цьому як убачається з пояснень представника позивача, які нічим не підтверджені, фактична виплата суми боргу відбулася лише 23 березня 2017 року.
Отже, станом на дату винесення оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження відомості про повне виконання боржником рішення суду в добровільному порядку у державного виконавця були відсутні.
За такого правового врегулювання та з урахуванням встановлених судами обставин справи, Верховний Суд погоджується з висновками судів, що у цьому випадку жодних передбачених Законом підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження на час винесення державним виконавцем оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження не встановлено, державний виконавець, отримавши виконавчий документ на виконання судового рішення, яке набрало законної сили, діяв у відповідності з вимогами Закону України «Про виконавче провадження» та у межах наданих йому повноважень, а тому жодних підстав для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження не вбачається, тому й відсутні підстави і для задоволення позовних вимог.».

В пункті 42 рішення «Бендерський проти України» від 15.11.2007 р. Європейський суд з прав людини зазначив, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються.

Відповідно до прецедентного права Суду, рішення судів і трибуналів повинні бути належним чином мотивовані. Ступінь цього обов`язку може варіюватися залежно від характеру рішення, що повинно бути визначено у світлі конкретних обставин справи (справа «Гарсія Руїз проти Іспанії» § 26).

Конвенція не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (рішення «Артіко проти Італії» від 13.05.1980р.).

Згідно зі ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 6, 7, 139, 242, 246, 250, 251, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:
В задоволенні адміністративного позову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання неправомірними та скасування постанов відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Пунктом 15.5 розділу VII «Перехідні положення» КАС України від 03 жовтня 2017 року визначено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи зберігаються порядок подачі апеляційних скарг та направлення їх до суду апеляційної інстанції, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року.
Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області(, адреса: 65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83, факс: 728-36-53, ,
Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області(, адреса: 65000, Одеська область, місто Одеса, площа Бориса Дерев`янка, будинок 1, телефон: , електронна пошта:

Головуючий суддя Потоцька Н.В.

.