Справа № 288/314/18
Суддя: Зайченко Є. О.
Дата ухвалення: 2018-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 288/314/18
Провадження № 2-а/288/17/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2018 року. смт.Попільня

Попільнянський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Зайченко Є. О.,

за участю секретаря судового засідання Мітніцької О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Попільня справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського роти № 5 батальйону № 1 полку № 1 УПП в м.Києві ДПП рядового поліції ОСОБА_2 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі Позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до поліцейського роти № 5 батальйону № 1 полку № 1 УПП в м.Києві ДПП рядового поліції ОСОБА_2 (далі Відповідач) про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення.

На обґрунтування позовних вимог Позивач вказує, що 26 лютого 2018 року Відповідачем було винесено постанову серії ВР № 278221 про притягнення Позивача до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень (далі Постанова). Підставою для винесення оскаржуваної постанови є порушення пункту 17.1 Правил дорожнього руху України, а саме в м.Києві на проспекті Перемоги, Позивач здійснив зупинку та стоянку на смузі для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.11.

Позивач вказує, що дії інспектора є протиправними, а постанова є незаконною та підлягає скасуванню з тих підстав, що він рухаючись на власному автомобілі, помітив несправність в автомобілі та потрібно додати масло в двигун. Він змушений був зробити зупинку, попередньо увімкнувши аварійну світлову сигналізацію, в цей час до Позивача підійшов Відповідач та звернувся з вимогою надати документи, оскільки він скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 122 КУпАП, а саме керуючи автомобілем, зробив зупинку у зоні дії дорожнього знаку «Заборонена зупинка та стоянка на смузі для маршрутних транспортних засобів». Позивач зазначив, що його автомобіль має технічні несправності, проте Відповідач не врахував вказану обставину та переписавши дані з документів виніс постанову про притягнення Позивача до адміністративної відповідальності.

Вказана постанова винесена інспектором без врахування зауважень та пояснень Позивача, опитування свідків, які знаходились в автомобілі та могли підтвердити наявність несправностей в автомобілі, які перешкоджали подальшому руху транспортного засобу. В постанові не відображено обставин конкретної події, відсутні докази вчинення правопорушення, а тому вона ґрунтується на припущеннях, що є порушенням закону.

На підставі вищевикладеного, Позивач просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ВР № 278221 від 26 лютого 2018 року, винесену інспектором Власенко Сергієм Анатолійовичем про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною третьою статті 122 КУпАП, у виді штрафу в розмірі 510 гривень, провадження по адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 122 КУпАП, у виді штрафу в розмірі 510 гривень закрити.

Позивач в судове засідання не зявився, просив справу слухати у його відсутність.

Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, його неявка не перешкоджає розгляду справи на підставі наявних доказів. 04 квітня 2018 року надав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що твердження Позивача, викладені в позовній заяві не відповідають дійсності та спростовуються відеозаписом з бодікамери інспектора. З запису вбачається, що Позивач увімкнув аварійну сигналізацію в процесі спілкування Відповідачем, через тривалий час після здійснення зупинки. Свідки, на яких посилається Позивач, в момент спілкування з інспектором здійснювали перенесення вантажу з багажного відділення, що спростовує і пояснення Позивача про існування технічної несправності автомобіля та вимушеної зупинки. Постанова інспектора винесена правомірно, на підставі повному, всебічному та обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності. Вина Позивача є доведеною, йому розяснено права, порядок та строк оскарження постанови. На підставі вищевикладеного вказує, що дії Відповідача є законними та правомірними, а викладені у позові твердження не відповідають дійсності, та наведені позивачем з метою уникнення адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення, а тому є безпідставними і задоволенню не підлягають. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог Позивача у повному обсязі./а.с.17-20/

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Як вбачається з постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ВР № 278221 від 26 лютого 2018 року, винесеної поліцейським роти № 5 батальйону № 1 роти № 1 УПП в м.Києві ДПП, рядовим поліції ОСОБА_3, ОСОБА_1, керуючи автомобілем RENAULT TRAFIC н.з. ВК 9618 ВН, 26 лютого 2018 року о 16.30 годині в м.Києві по проспекту Перемоги,117, водій здійснив зупинку та стоянку на смузі для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.11., чим порушив п.17.1 ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 122 КУпАП, застосовано до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510.00 гривень (далі Постанова). /а.с.4, 14/

Дорожній знак 5.11 визначає смугу для руху маршрутних транспортних засобів, яка призначена лише для транспортних засобів, що рухаються за встановленими маршрутами попутно із загальним потоком транспортних засобів. Дія знака поширюється на смугу руху, над якою він встановлений. Дія знака, що встановлений праворуч від дороги, поширюється на праву смугу руху.

Пунктом 17.1 Правил дорожнього руху України передбачено, що на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11 забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів на цій смузі.

Частиною третьою статті 122 КУпАП передбачено відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п'ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Частиною першою статті 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статті 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об'єктивне встановлення обставин справи, вирішення її у точній відповідності до закону.

При накладенні стягнення за скоєне адміністративне правопорушення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі (частина друга статті 33 КУпАП).

Відповідно до частини першої, другої статті 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, які полягають, зокрема, у порушенні Правил дорожнього руху України, відповідальність за які передбачена зокрема частиною третьою статті 122 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до пункту 4 Розділу І «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07 листопада 2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за № 1408/27853 (далі Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених частинами першою, другою, третьою, пятою статті 122 КУпАП.

Пунктом 2 Розділу ІІІ Інструкції визначено, що постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою, другою, третьою, пятою статті 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Положеннями частини другої статті 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У відповідності до частини четвертої статті 258 КУпАП, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Разом з цим, згідно частини пятої статті 258 КУпАП, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до пунктів 9, 10 Розділу ІІІ Інструкції, розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, розяснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обовязки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка. Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обовязок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Окремо Постановою зазначено, що судам слід звернути увагу на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Вищенаведені норми закону вказують на те, відповідно до частини пятої статті 258 КУпАП, не встановлено обовязок складання протоколу в справі про адміністративне правопорушення, проте у випадку, заперечення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, факту вчинення правопорушення, саме протокол про адміністративне правопорушення відповідно до статті 251 КУпАП є доказом його вчинення.

Цей же протокол являється доказом роз'яснення Позивачу прав, передбачених статтею 63 Конституції України та надає змогу особі давати пояснення та здійснити їх належну фіксацію.

За відсутності протоколу, а також інших доказів, які б підтверджували роз'яснення позивачу прав, передбачених статтею 63 Конституції України та статтею 268 КУпАП, Відповідач не може спростувати доводи Позивача про те, що працівником поліції не було вчинено зазначених дій, внаслідок чого суд не може взяти до уваги доводи Відповідача про те, що Позивач не оспорював факту скоєння правопорушення, оскільки в оскаржуваній Постанові ОСОБА_1 вказував, що не згоден з її винесенням та накладеним адміністративним стягненням, оскільки був змушений здійснити вимушену зупинку, знак встановити не встиг.

Підпис Позивача у Постанові не свідчить про визнання вини, а свідчить виключно про те, що позивач отримав лише її копію.

У справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Конституційний суд України в своєму рішенні від 26 травня 2015 року №5-рп/2015 зазначив, що провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачає низку визначених у законі послідовних дій відповідного органу (посадової особи). За загальним правилом фіксація адміністративного правопорушення починається зі складення уповноваженою посадовою особою протоколу про його вчинення.

Суд зазначав у наведеному Рішенні, що КУпАП визначає систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Вказані положення є законодавчими гарантіями об'єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності (п.2.2 Рішення).

Судом у вказаному Рішенні проведено аналіз можливості притягнення особи до відповідальності у так званому у скороченому провадженні. При цьому Суд вказує, що скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

Тобто, позиція Суду полягає у тому, що навіть у випадку, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, стадія фіксації адміністративного правопорушення та формування матеріалів справи є обов'язковою і має передувати такому розгляду справи.

За загальним правилом розгляд справи починається оголошенням про те, яка справа розглядається, з'ясовується хто прибув на розгляд справи, встановлюються анкетні дані особи, яка притягається до відповідальності, роз'яснюються її права, надається можливість подати докази, заявити клопотання.

Якщо особа заявляє обґрунтовані клопотання про ознайомлення зі справою, про допуск захисника, про приєднання доказів тощо, то ці клопотання мають бути розглянуті, а права особи, яка притягується до відповідальності, забезпечені. Лише після цього особа, яка розглядає справу, має оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Це пов'язано з тим, що силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Негайний розгляд справи без складання адміністративного протоколу чи документування у інший спосіб того, що розгляд справи відбувся з дотриманням прав та гарантій особи, яка притягується до адміністративної відповідальності також ставить під сумнів правомірність винесеної постанови, що є самостійною підставою для визнання її протиправною та скасування.

Отже, з наведених норм вбачається, що правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, зокрема за частиною третьою статті 122 КУпАП, є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.

Кодексом України про адміністративне правопорушення встановлюється чітка стадійність притягнення особи до відповідальності: виявлення правопорушення, фіксація правопорушення, формування доказової бази (матеріалів справи), розгляд справи про адміністративне правопорушення. Після виявлення факту вчинення правопорушення працівник поліції зобов'язаний зібрати належні та допустимі докази такого правопорушення. Також особі, яка підозрюється у його скоєнні роз'яснюються її права, визначені статтями 63 Конституції України та статтею 268 КУпАП.

Так, статтею 268 КУпАП визначено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Зазначені права особа має, як на стадії формування матеріалів справи та її доказової бази, так і на стадії розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Судом встановлено, що жодних матеріалів адміністративної справи до моменту початку розгляду справи про адміністративне правопорушення складено не було.

Як зазначено вище, за змістом частини пятої статті 258 КУпАП, працівник поліції не був зобов'язаний складати протокол про адміністративне правопорушення. Разом з тим, він мав право це зробити. У випадку, коли особа заперечує факт вчинення правопорушення, саме протокол про адміністративне правопорушення відповідно до статті 251 КУпАП, міг бути доказом його вчинення, такими доказами могли бути і пояснення правопорушника, свідків, рапорти працівників поліції, інші документи (схема дорожньої обстановки із зазначенням розмітки та дорожніх знаків).

При цьому не є належним доказом усне твердження працівника поліції, озвучене правопорушнику. Спостереження працівником поліції правопорушення може мати місце, однак воно має бути зафіксоване на матеріальному носії. Таким матеріальним носієм міг бути протокол про адміністративне правопорушення із зазначенням тих матеріалів, що до нього додаються, рапорт, пояснення.

Відповідно до статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Судом було досліджено диск, наданий представником Відповідача, з якого вбачається, що працівником поліції було виявлено зупинку транспортного засобу, в подальшому Позивач ввімкнув аварійну сигналізацію та вчиняв дії, які вказують на те, що він намагався усунути несправності в автомобілі та розташування автомобіля у вказаному місці є наслідком цих несправностей та підставою для вимушеної зупинки. Відповідач, в свою чергу підтверджень, які б вказували на спростування дій Позивача не надав та належними доказами не довів. Як слідує з відеозапису права особі, яка притягувалася до адміністративної відповідальності, фактично не були роз'яснені, доказ їх оголошення Позивачу відсутній, свідків вчинення Позивачем адміністративного правопорушення Відповідачем залучено не було.

З диспозиції постанови не вбачається, якими саме доказами керувався Відповідач обґрунтовуючи винуватість Позивача у вчиненні правопорушення. При винесені Постанови, Відповідачем не враховано клопотання чи пояснення Позивача та вказують на порушення його прав та не дотримання наданих йому гарантії як особі, яка бере участь у справі про адміністративне правопорушення, які особа має право надавати. У разі якщо особа бажає надати усні пояснення, працівник поліції зобов'язаний заслухати ці пояснення та зафіксувати їх, а в подальшому врахувати при розгляді справи про адміністративне правопорушення. Також працівником поліції має бути чітко з'ясована відмова особи, яка притягується до адміністративної відповідальності від захисника. Вищенаведене свідчить про суперечність обставин та умов, за яких відбулася фіксація дій Позивача, а тому Відповідачем не доведено склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке встановлена частиною третьою статті 122 КУпАП.

Згідно статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За змістом пункту 1 частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, Відповідачем не було вжито всіх заходів до повного, всебічного та об'єктивного з'ясування обставини, що мали значення для правильного вирішення справи належним чином та викладені вище обставини у їх системному звязку свідчать, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Пунктом третім частини третьої статті 286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення субєкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що обставини даної справи та досліджені зібрані у справі докази, вказують на обґрунтованість вимог даного позову та наявність правових підстав для його задоволення, скасування постанови та закриття провадження в справі.

Керуючись статтями 19 Конституції України; «Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07 листопада 2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за № 1408/27853; пунктом 17.1 Правил дорожнього руху України; Законом України «Про Національну поліцію»; Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті»; статтею 9, 33, частиною третьою статті 122, статтями 222, 245, 251, 258, 268, 278, 283, 284 КУпАП; статтями 2, 5, 7, 9, 72, 77, 90, 229, 241-255, 286 КАС України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до поліцейського роти № 5 батальйону № 1 полку № 1 УПП в м.Києві ДПП рядового поліції ОСОБА_2 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ВР № 278221, винесену 26 лютого 2018 року поліцейським роти № 5 батальйону № 1 полку № 1 УПП в м.Києві ДПП рядовим поліції ОСОБА_2 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною третьою статті 122 КУпАП, у виді штрафу в розмірі 510 гривень.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки руху, зафіксоване не в автоматичному режимі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 122 КУпАП - закрити.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Житомирського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя Попільнянського

районного суду ОСОБА_4