Справа № 803/818/18
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2018-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2018 року ЛуцькСправа № 803/818/18

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Каленюк Ж.В.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до голови комісії з питань призначення державних соціальних допомог виконавчого комітету Луцької міської ради ОСОБА_2 про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (позивач) звернувся з позовом до голови комісії з питань призначення державних соціальних допомог виконавчого комітету Луцької міської ради ОСОБА_2 (далі голова комісії з питань призначення державних соціальних допомог, відповідач) про визнання протиправними дій щодо розгляду звернення, одержаного Луцькою міською радою 30 січня 2018 року, та зобов'язання належним чином розглянути зазначене звернення.

В обґрунтування позову позивач вказав, що 30 січня 2018 року він звернувся до відповідача із письмовим зверненням щодо відмови у наданні субсидії на понаднормову площу житла, в якому просив надати відповіді на питання про причини та мотиви, їх правове обґрунтування, а також пояснення щодо наявності інших чинників (колізія правових норм, реалізація соціальної політики держави Україна), якими відповідач керувався під час голосування проти надання субсидії ОСОБА_3, а також просив надати в електронній формі фото відповідача та згоду на його поширення.

Позивач отримав від відповідача лист від 23 лютого 2018 року № М-340-215 за результатами розгляду звернення, поданого 30 січня 2018 року; цим листом відмовлено в наданні згоди на поширення фотографії, наданої раніше із відповіддю від 02 січня 2018 року.

Позивач вважає, що дії відповідача щодо розгляду вказаного звернення суперечать вимогам чинного законодавства України, свідчать про наявність дискримінації та можливості корупційних діянь в діяльності комісії з питань призначення державних соціальних допомог виконавчого комітету Луцької міської ради.

Ухвалою від 11 травня 2018 року розгляд даної справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України).

Відповідач відзив на позовну заяву у визначений судом строк не подав.

Відповідно до частини шостої статті 162 КАС України суд дану справу вирішує за наявними матеріалами.

Суд, перевіривши доводи позову, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з таких мотивів і підстав.

Судом встановлено, що 30 січня 2018 року Луцькою міською радою отримано звернення №1 від ОСОБА_1 У зверненні позивач вимагав надати відповідь, особисто підписану відповідачем (а.с.21-23). У вказаному зверненні позивач просив надати відповіді на наступні запитання і пропозицію: зазначити причини та мотиви, якими керувався відповідач, голосуючи проти надання субсидії на оплату житлово-комунальних послуг на понаднормову площу помешкання ОСОБА_4П (протоколи №7 від 19 квітня 2017 року, №10 від 27 липня 2017 року); зазначити причини і мотиви, якими керувався відповідач, та їх правове ігнорування (відхилення) положень абзацу четвертого пункту 4 Положення №848 у ситуації із ОСОБА_4, у відповідності до яких вона мала всі підстави для того, щоб скористатись своїм правом на отримання субсидії на оплату житлово-комунальних послуг на понаднормову площу її помешкання, а їй було в цьому відмовлено (протоколи №7 від 19 квітня 2017 року, №10 від 27 липня 2017 року); чи знає відповідач про існування такого поняття як «колізія правових норм» і яким чином вирішується зазначена проблема юриспруденцією? Якщо так і під час вирішення питання по ОСОБА_4 відповідач стикнувся з цією проблемою, то яким чином для себе вирішив питання виходу із конкуренції правових норм (питання стосується осіб, що мають юридичну освіту чи перебувають на посадах, які вимагають наявності юридичної освіти); пояснити, яким чином реалізовувалась соціальна політика держави України у ситуації із ОСОБА_4 (особою літнього віку: 68 років; непрацездатною пенсіонеркою; тяжко та невиліковно хворою: ішемічна хвороба серця та цукровий діабет; проживає сама; рівень доходів якої значно менший за розмір житлово-комунальних послуг її помешкання при наданій субсидії) при відмові їй в призначенні субсидії на оплату житлово-комунальних послуг на понаднормову площу її помешкання; що потрібно особисто відповідачу для того, щоб у ситуації із ОСОБА_4 він проголосував «за» призначення їй субсидії на оплату житлово-комунальних послуг на всю площу її помешкання; що, на думку відповідача, слід вчинити ОСОБА_4 для виходу із цієї ситуації; чи надає відповідач позивачу в електронному виді на електронну адресу, зазначену в шапці звернення, фото себе та згоду на його поширення.

23 лютого 2018 року відповідач надав відповідь позивачу за № М-340-215 (а.с.24).

З зазначеної відповіді вбачається, що відповідачем було надано розяснення щодо порядку призначення та надання населенню житлових субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг. Крім того, наведено відповідні розяснення щодо призначення субсидії на понаднормову площу житла ОСОБА_4 Відповідачем у зазначеній відповіді також надано відповідь на відповідні правові питання (стосовно юридичної колізії). Також зазначено, що електронну форму фотографії позивачу відповідач вже надавав із відповіддю від 02 січня 2018 року № 0-26/1044 та відмовлено у наданні згоди на поширення його фотографії (а.с.24).

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для звернення ОСОБА_1 до суду в рамках даної справи є відносини, що підпадають під регулювання Закону України «Про звернення громадян».

Статтею 40 Конституції України встановлено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулює Закон України «Про звернення громадян» від 02 жовтня 1996 року № 393/96-ВР (далі Закон № 393/96-ВР).

Згідно із статтею 1 Закону № 393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги (частина перша статті 3 Закону № 393/96-ВР).

Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

На думку суду, реалізація права громадян звертатися особисто, а також направляти індивідуальні чи колективні звернення в державні органи й органи місцевого самоврядування можлива лише шляхом направлення ними звернення у формі, передбаченій Законом, та з дотриманням певних вимог Закону № 393/96-ВР.

Як визначено частиною сьомою статті 5 Закону № 393/96-ВР, у зверненні має бути зазначено прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. Звернення, оформлене без дотримання вимог, що зазначені в статті 5 Закону № 393/96-ВР, повертається заявнику з відповідними роз'ясненнями не пізніш як через десять днів від дня його надходження, крім випадків, передбачених частиною першою статті 7 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону № 393/96-ВР звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду.

Порядок розгляду звернень громадян визначений Розділом ІІ Закону № 393/96-ВР.

Частиною першою статті 14 Закону № 393/96-ВР встановлено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, посадові особи зобов'язані розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду.

Органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань) частина перша статті 15 Закону № 393/96-ВР.

Відповідно до вимог Закону № 393/96-ВР звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

За своїм змістом звернення ОСОБА_1, подане 30 січня 2018 року, не містить будь-яких пропозицій щодо діяльності відповідача, не містить будь-яких клопотань, за результатами розгляду яких необхідно приймати будь-які рішення. Не є звернення позивача і скаргою в розумінні Закону № 393/96-ВР. По суті воно є опитуванням відповідача. Разом з тим, відповідач на поставлені запитання дав відповідь.

Як вбачається з позовної заяви, позивач суб'єктивно не погоджується із змістом наданих відповідей, вбачаючи в них ознаки дискримінації та можливості корупційних діянь в діяльності комісії з питань призначення державних соціальних допомог виконавчого комітету Луцької міської ради, головою якої був відповідач. Суд вважає, що суб'єктивна незгода позивача з викладеним у листі, не може бути підставою для визнання неправомірними дій щодо надання відповіді на звернення позивача. Також надання відповіді, оформленої не у спосіб, що бажав позивач, не є підставою для визнання дій відповідача протиправними.

З листа від 23 лютого 2018 року № М-340-215 слідує, що відповідач не надав згоди на поширення свого фото, яке було надано ОСОБА_1 із відповіддю від 02 січня 2018 року № 0-26/1044.

Відповідно до статті 32 Конституції України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Ці гарантії поширюються і на відповідача.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що листом від 05 червня 2018 року № 1.1-8/4182 Луцька міська рада повідомила суд, що ОСОБА_5 звільнений з посади заступника міського голови (а.с.42). Відтак, він припинив і членство в комісії з питань призначення державних соціальних допомог виконавчого комітету Луцької міської ради.

Пунктами 3, 4 частини першої статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання дій субєкта владних повноважень протиправними та зобовязання утриматися від вчинення певних дій, визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

Отже, оскарженню підлягають лише ті дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, які порушили права, свободи або законні інтереси позивача.

Встановлені судом обставини не дають підстав для висновку вважати, що розглядаючи звернення ОСОБА_1 за переліком питань і з пропозицією щодо надання фотографії та згоди на її поширення, відповідач порушив права позивача щодо реалізації його соціально-економічних, політичних чи особистих прав і законних інтересів. Суд не вбачає підстав для визнання дій відповідача протиправними, а тому дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до голови комісії з питань призначення державних соціальних допомог виконавчого комітету Луцької міської ради ОСОБА_2 про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд.

Суддя Ж.В. Каленюк