Справа № 804/3277/18
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2018-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 червня 2018 року справа № 804/3277/18

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Добродняк І.Ю.,

суддів: Бишевської Н.А. Семененка Я.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі

апеляційну скаргу Громадської організації «Дніпропетровський незалежний правозахисний центр» в інтересах членів громадської організації ОСОБА_1, ОСОБА_2

на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 травня 2018 року (суддя Букіна Л.Є.)

у справі № 804/3277/18

за позовом Громадської організації «Дніпропетровський незалежний правозахисний центр» в інтересах членів громадської організації ОСОБА_1, ОСОБА_2

до Комунального вищого навчального закладу «Дніпропетровський базовий медичний коледж» Дніпровської міської ради

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Громадська організація «Дніпропетровський незалежний правозахисний центр» в інтересах членів громадської організації ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Комунального вищого навчального закладу «Дніпропетровський базовий медичний коледж» Дніпровської міської ради про:

визнання протиправними дій відповідача в частині відмови в наданні запитуваної публічної інформації на інформаційний запит №01-04/276 від 02.04.2018 ОСОБА_1, ОСОБА_2;

зобовязання відповідача надати на інформаційний запит №01-04/276 від 02.04.2018 письмову відповідь з копіями запитуваних документів в порядку та строки визначені Законом України «Про доступ до публічної інформації» на адресу: АДРЕСА_1, 49100.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.05.2018 адміністративний позов повернуто на підставі п.3 ч.4 ст. 169 КАС України, оскільки позов подано особою, яка немає адміністративної процесуальної дієздатності.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції від 05.05.2018, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції; постановити окрему ухвалу про допущення судом першої інстанції порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права.

Позивач зазначає, що судом першої інстанції проігноровано те, що право представляти інтереси своїх членів громадська організація реалізує відповідно до Конституції України (ст..36) та Закону України «Про громадські організації» (ст..21).

Право громадської організації звертатися із заявами (позовними), скаргами (апеляційними, касаційними) до суду прямо передбачено законом, що регулює діяльність громадських організацій та нормами Кодексу адміністративного судочинства України (ч.1 ст.53 КАС України).

Судом неправильно витлумачені норми матеріального права при прийнятті оскаржуваної ухвали про повернення апеляційної скарги, чим обмежено доступ до правосуддя.

Апеляційну скаргу призначено до розгляду в судовому засіданні на 19.06.2018.

Представники сторін в судове засідання не зявилися, про час і місце судового засідання сторони повідомлені судом належним чином.

До початку судового засідання позивач подав заяву, в якій просить розглянути апеляційну скаргу без участі представників громадської організації, на вимогах апеляційної скарги наполягає.

Відповідачем поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач погоджується з висновками суду першої інстанції, що можливість брати участь у судовому провадженні відповідно до приписів КАС України мають лише ті організації, які створені із статусом юридичної особи, що повязується законодавцем з можливістю такої особи не тільки мати певні права як учасника судового процесу, а і виконувати відповідні обовязки, а відтак і нести у передбачених законом випадках відповідальність (адміністративна процесуальна правоздатність та дієздатність). Крім того, відповідач посилається на неподання суду першої інстанції доказів щодо згоди ОСОБА_1, ОСОБА_2 на членство у громадській організації і згоди на представлення їх інтересів та в яких саме межах.

Неприбуття у судове засідання учасників справи не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч.9 ст. 205, 311 КАС України справа розглядається в письмовому провадженні.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, Громадська організація «Дніпропетровський незалежний правозахисний центр» згідно протоколу установчих зборів засновників від 06.10.2014 № 1, наказу Дніпропетровського міського управління юстиції від 04.11.2014 № 406 відповідно до ст.16 Закону України «Про громадські обєднання» №4572-VI від 22.03.2012 (в редакції, що діяла на утворення громадської організації) легалізована шляхом письмового повідомлення про утворення і здійснює свою діяльність без статусу юридичної особи.

У протоколі установчих зборів засновників від 06.10.2014 № 1 зазначено, що метою створення громадської організації є здійснення правозахисної діяльності ї здійснення захисту членів організації, в тому числі, у судових інстанціях України всіх рівнів законних соціальних, цивільних, економічних, творчих, культурних, екологічних, трудових прав та інших інтересів, які не суперечать законодавству України.

Особи, в інтересах яких означена громадська організація звернулась до адміністративного суду з позовом про захист їх прав, ОСОБА_1, ОСОБА_2 є членами цієї громадської організації у відповідності до протоколів засідання ради керівництва Громадської організації від 02.10.2017 № 1, від 01.10.2017 № 1, відповідно.

Згідно п.3 ч.4 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо позов подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Повертаючи подану Громадською організацією «Дніпропетровський незалежний правозахисний центр» в інтересах членів громадської організації ОСОБА_1, ОСОБА_2 позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що особа, яка звернулась із позовною заявою, не має статусу юридичної особи, отже не має повноважень здійснювати представництво інтересів інших осіб.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.42 Кодексу адміністративного судочинства України учасниками справи є сторони, треті особи.

У справах можуть також брати участь органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач (ч.1 ст.46 КАС України).

Позивачем в адміністративній справі можуть бути громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, підприємства, установи, організації (юридичні особи), субєкти владних повноважень (ч.2 ст.46 КАС України).

За приписами ч.1 ст.53 КАС України у випадках, встановлених законом, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, державні органи, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до адміністративного суду із позовними заявами в інтересах інших осіб і брати участь у цих справах.

Виходячи з наведених норм, особа, якій у випадках, встановлених законом, надано право звертатись до адміністративного суду в інтересах інших осіб, має окремий статус учасника справи, позивачем є особа, в інтересах якої поданий позов до адміністративного суду.

При цьому для реалізації права звертатися до адміністративного суду із позовними заявами в інтересах інших осіб певна особа має бути наділена відповідною адміністративною процесуальною дієздатністю. Крім того, таке право має бути визначено відповідною нормою закону.

Законом України «Про громадські об'єднання» № 4572-VI від 22.03.2012, яким, зокрема, врегульований порядок діяльності громадських об'єднань, встановлено, що громадське об'єднання може здійснювати діяльність зі статусом юридичної особи або без такого статусу.

Відповідно до ч.1 ст.1 цього Закону № 4572-VI від 22.03.2012 (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) громадське об'єднання - це добровільне об'єднання фізичних осіб та/або юридичних осіб приватного права для здійснення та захисту прав і свобод, задоволення суспільних, зокрема економічних, соціальних, культурних, екологічних, та інших інтересів.

Громадська організація - це громадське об'єднання, засновниками та членами (учасниками) якого є фізичні особи. (ч.3 ст.1 Закону № 4572-VI).

Права громадського обєднання для здійснення своєї мети (цілей) встановлені в ч.1 ст.21 Закону № 4572-VI, а саме: громадське об'єднання має право:

1) вільно поширювати інформацію про свою діяльність, пропагувати свою мету (цілі);

2) звертатися у порядку, визначеному законом, до органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб з пропозиціями (зауваженнями), заявами (клопотаннями), скаргами;

3) одержувати у порядку, визначеному законом, публічну інформацію, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації;

4) брати участь у порядку, визначеному законодавством, у розробленні проектів нормативно-правових актів, що видаються органами державної влади, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування і стосуються сфери діяльності громадського об'єднання та важливих питань державного і суспільного життя;

5) проводити мирні зібрання;

6) здійснювати інші права, не заборонені законом.

Виходячи з вказаної норми, апеляційний суд погоджується з доводами громадської організації про наявність у неї законодавчо встановленого права звертатись з заявами (позовними заявами) до суду, але виключно для захисту своїх прав та інтересів, внаслідок чого є доречним посилання громадської організації на рішення Європейського суду з прав людини від 16 грудня 1997 року у справі «Католицька церква ОСОБА_3 проти Греції», відповідно до § 41 якого невизнання за обєднанням громадян без статусу юридичної особи процесуальної правоздатності шляхом обмеження можливості звернутись до суду за захистом своїх прав є запереченням самої суті права на суд рішення.

Таким чином, громадське обєднання без статусу юридичної особи має допускатися до участі у судовому процесі безпосередньо на підставі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на усі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно «кожен із субєктів правовідносин у разі виникнення спору може звернутися до суду за його вирішенням. Суб'єктами таких правовідносин можуть бути громадяни, іноземці, особи без громадянства, юридичні особи та інші суб'єкти цих правовідносин» (абзац третій пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002). Такими «іншими субєктами правовідносин» є, зокрема, громадські обєднання без статусу юридичної особи.

Разом з тим, апеляційний суд, як і суд першої інстанції, вважає помилковими доводи громадської організації про встановлене ч.1 ст.53 КАС України право громадської організації без статусу юридичної особи звертатись до суду в інтересах членів своєї організації на підставі Закону України «Про громадські обєднання», оскільки для цього особа одночасно повинна мати певний правовий статус і її право звертатись з відповідними позовними вимогами в інтересах інших осіб має бути прямо закріплено у законі.

В даному випадку ані процесуальний закон, ані Закон № 4572-VI не наділяють громадську організацію без статусу юридичної особи правом представляти інтереси інших осіб в адміністративному суді. Відсутні такі положення і в законодавстві, що регламентує спірні правовідносини, які виникли між позивачами та відповідачем.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права є не обґрунтованими.

Передбачені ст.320 Кодексу адміністративного судочинства України підстави для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відсутні, внаслідок чого апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 311, 312, 315, 320, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Громадської організації «Дніпропетровський незалежний правозахисний центр» в інтересах членів громадської організації ОСОБА_1, ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 травня 2018 року у справі №804/3277/18 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили відповідно до ст.325 Кодексу адміністративного судочинства України, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку та строки,встановлені ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий суддя: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: Я.В. Семененко