Справа № 826/16262/17
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2018-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

11 червня 2018 року № 826/16262/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Маруліної Л.О., за участі секретаря судових засідань Яцеленко Ю.О., позивача ОСОБА_2 (паспорт серії НОМЕР_2, виданий Московським РУ ГУ МВС України в м. Києві 21.12.2000 року), представника позивача ОСОБА_3 (нотаріальна довіреність від 23.07.2015 року), представника відповідача Костюкова Д.І. (довіреність від 27.12.2017 року №27-26500/17), представника третьої особи 1 Бондаренко Н.О. (довіреність від 26.01.2018 року №18-0014/5273), представника третьої особи 2 Орла С.С. (довіреність від 29.03.2018 року № 36), розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

За позовомОСОБА_2
до треті особиФонду гарантування вкладів фізичних осіб Національний банк України, ПАТ «Банк «Київська Русь»
про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язати вчинити дії ,
ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся з позовом ОСОБА_2 (далі - позивач) до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі також - ФГВО, відповідач), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, Національний банк України (далі також - НБУ, третя особа 1), ПАТ «Банк «Київська Русь» (далі також - третя особа 2), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо нездійснення дій по скасуванню рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №61 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Київська Русь» від 19.03.2015 року та невжиття заходів щодо її фактичного припинення;

- визнати протиправною бездіяльність Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо нездійснення дій по скасуванню рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №138 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк «Київська Русь» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку» від 17 липня 2015 року та невжиття заходів щодо фактичного припинення процедури ліквідації та поновлення діяльності ПАТ «Банк «Київська Русь».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.12.2017 року відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд на 01.02.2018 року.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що між позивачем та третьою особою 2 укладено низку договорів банківського вкладу в іноземній валюті.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 року №190 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією ФГВФО прийнято рішення від 19.03.2015 року №61 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Київська Русь».

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 16.07.2015 року №460 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17.07.2015 року №138 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк «Київська Русь» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедури ліквідації ПАТ «Банк «Київська Русь» та призначено уповноважену особу.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 08.06.2017 року у справі №826/22323/15 визнано протиправними та скасовано постанову Правління Національного банку України від 19.03.2015 року №190 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» до категорії неплатоспроможних» .

Водночас, внаслідок процедур, проведених ФГВФО, право вимоги позивача акцептовано та включено до четвертої черги задоволення вимог кредиторів, відповідно до довідки від 15.09.2017 року №3694/12 за підписом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь».

Позивач зазначає, що відповідно до норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ФГВФО приймає рішення про запровадження тимчасової адміністрації, відкликання банківської ліцензії та початок процедури ліквідації виключно після офіційного отримання рішення Національного банку України .

З огляду на що, позивач дійшов висновку, що ФГВФО протиправно не здійснюються дії по скасуванню рішення виконавчої дирекції ФГВФО від 19.03.2015 року № 61 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Київська Русь» та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.07.2015 року № 138 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк «Київська Русь» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку» та не вживаються заходи щодо фактичного припинення тимчасової адміністрації, процедури ліквідації та поновлення діяльності ПАТ «Банк «Київська Русь», оскільки рішення Правління Національного банку України від 19.03.2015 року №190 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» до категорії неплатоспроможних», на підставі якого виконавчою дирекцією ФГВФО прийнято рішення від 19.03.2015 року №61 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Київська Русь», фактично відсутні в зв'язку з їх скасуванням судовим рішенням Вищого адміністративного суду України.

Зокрема, позивач вважає, що внаслідок винесення зазначеного судового рішення Вищим адміністративним судом України, у ФГВФО відсутні повноваження проводити у ПАТ «Банк «Київська Русь» тимчасову адміністрацію та ліквідацію, з огляду на що, дії ФГВФО також має бути визнано неправомірними.

Позивач зазначає, що відповідно до законодавства, вимоги до банку, незадоволені за недостатністю його майна, вважаються погашеними, що не позбавляє ФГВФО або уповноважену особу Фонду права звертатися з вимогами до пов'язаної з банком особи у порядку, встановленому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Враховуючи вищевикладене, позивач вважає, що існує висока вірогідність, що кредиторські вимоги останнього, акцептовані та включені до четвертої черги задоволення вимог кредиторів, не будуть задоволені в повному обсязі за рахунок ліквідаційної маси ПАТ «Банк «Київська Русь».

Отже, позивач вважає, що саме з причини неприйняття ФГВФО рішень щодо скасування рішення виконавчої дирекції ФГВФО від 19.03.2015 року№ 61 та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.07.2015 року № 138, його позбавлено можливості вимагати виконання своїх зобов'язань від ПАТ «Банк «Київська Русь», що свідчить про порушене право позивача як вкладника.

15 грудня 2017 року набрав чинності Кодекс адміністративного судочинства України в новій редакції (далі по тексту - КАС України в чинній редакції), визначеній Законом України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" №2147-VIII від 03.10.2017.

Відповідно до пункту 10 частини першої Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), у редакції Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України" від 03.10.2017 №2147-VIII, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Через канцелярію суду 31.01.2018 року відповідачем подано відзив на позовну заяву.

Відповідач проти позову заперечує з огляду на те, що ФГВФО здійснює свою діяльність на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», відповідно до статті 3 якого, Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків, а у даному випадку, забезпечує формування та накопичення ліквідаційної маси, що має бути спрямовано на погашення вимог кредиторів в порядку черговості, визначеної статтею 52 цього Закону.

Отже, ФГВФО вважає, що скасовані судовим рішенням постанови Правління НБУ не тягнуть за собою обов'язку відповідача скасовувати рішення, прийняті на їх підставі, оскільки ФГВФО в своїй діяльності керується Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а не постановами Правління НБУ.

Відповідачем зазначено, що оскаржувані рішення породили певні правові наслідки, а саме: на підставі рішення виконавчої дирекції ФГВФО від 19.03.2015 року №61 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Київська Русь» з 17.06.2015 року ПАТ «Банк «Київська Русь» через установи шести банків розпочато виплати коштів вкладникам за договорами, строк дії яких закінчився до 31.03.2015 року включно та за договорами банківського вкладу (поточні та карткові рахунки), зокрема розпочато виплати вкладникам за депозитними договорами.

У зв'язку із прийняттям виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб рішення від 17.07.2015 року №138 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк «Київська Русь» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», ФГВФО з 24.07.2015 року розпочато виплати вкладникам цього банку. Як зазначає відповідач, станом на 01.01.2017 року ФГВФО виплачено 94,8 % розміру відшкодування вкладникам ПАТ «Банк «Київська Русь».

З огляду на викладене, скасування рішень відповідача є неприпустимим.

Щодо невжиття заходів по відновленню роботи ПАТ «Банк «Київська Русь», відповідач звертає увагу, що це не відноситься до повноважень Фонду, оскільки ці функції віднесені до повноважень власників істотної участі банку, а не державних регуляторів.

Враховуючи вищевикладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

У судове засідання 01.02.2018 року з'явилися представники позивача, відповідача та третьої особи 2. Національним банком України, належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, відповідно до рекомендованого поштового повідомлення про вручення, що міститься у матеріалах справи, явку уповноваженого представника не забезпечено, заяв, клопотань до суду не подано.

Під час з'ясування обставин справи, судом поставлено на обговорення питання щодо пропущення позивачем строку звернення до суду із позовом, на що судом зобов'язано позивача надати відповідні письмові пояснення відповідно до статті 123 КАС України.

Водночас, представником позивача заявлено клопотання про відкладення розгляду справи та надання сторонам часу для ознайомлення із відзивом, поданим відповідачем до суду.

Судом задоволено клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи та призначено судове засідання на 12.03.2018 року.

Через канцелярію суду 13.02.2018 року третьою особою 1 подано пояснення на позовну заяву.

НБУ проти задоволення позову заперечує, оскільки вважає позовні вимоги такими, що не ґрунтуються на вимогах закону. Третя особа1 наголошує, що на дату прийняття рішення від 19.03.2015 року №61 виконавчою дирекцією ФГВФО, постанова Правління НБУ від 19.03.2015 року №190 «Про віднесення ПАТ «Банк «Київська Русь» до категорії неплатоспроможних» була чиною, а тому, ФГВФО зобов'язаний був прийняти оскаржуване рішення. Також, третьою особою 1 підтримано позицію відповідача стосовно того, що органи державної влади та Національний банк України не мають права втручатися в діяльність ФГВФО щодо реалізації законодавчо закріплених за ним функцій і повноважень.

Вважаючи позовні вимоги необґрунтованими, безпідставними та такими, що суперечать нормам матеріального права, НБУ просить відмовити у їх задоволенні.

Через канцелярію суду 26.02.2018 року позивачем подано відповідь на відзив. Позивач із відзивом відповідача та поясненнями НБУ не погоджується, оскільки безпосередньо відповідачем зазначено про прийняття оскаржуваних рішень Фондом здійснено на підставі постанов Правління НБУ, які скасовано Вищим адміністративним судом України. Зокрема, вважає, що НБУ та ФГВФО не обмежені у способах виведення неплатоспроможного банку з ринку.

Через канцелярію суду 07.03.2018 року третьою особою 2 подано пояснення на позовну заяву.

ПАТ «Банк «Київська Русь» проти позовних вимог заперечує. Зазначає, що жодним нормативно-правовим актом України не передбачено обов'язок ФГВФО скасовувати свої рішення щодо запровадження процедури тимчасової адміністрації та/або ліквідації неплатоспроможного банку, як і не передбачено відновлення платоспроможності неплатоспроможного банку шляхом скасування оскаржуваних рішень ФГВФО. З огляду на те, що постанови Правління НБУ № 61 та №138 є реалізованими та виконаними, вони є такими, що вичерпали свою дію, з огляду на що, позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

У судове засідання 12.03.2018 року з'явилися представники учасників справи.

Судом поставлено на обговорення питання щодо дотримання строку звернення до суду із позовом.

Позивачем викладено зміст пояснень та зазначено, що позивач дізнався про порушення свого права в день винесення постанови Вищим адміністративним судом України від 08.06.2017 року у справі №826/22323/15. З огляду на те, що позовну заяву датовано 08.12.2017 року, позивач вважає, що ним строк звернення до адміністративного суду із позовом не пропущено.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дійшов висновку, що позивач звернувся до суду з дотриманням строку звернення до суду відповідно до вимог КАС України.

Позивач виклав зміст позовних вимог, просив позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідачем викладено зміст заперечень, просив відмовити у задоволенні позову.

Треті особи виклали зміст пояснень щодо позовної заяви та просили відмовити у її задоволенні в зв'язку із помилково обраним позивачем способом захисту.

Заслухавши пояснення сторін, судом оголошено перерву у судовому засіданні до 26.04.2018 року.

Через канцелярію суду 26.04.2018 року позивачем подано письмові пояснення щодо способу захисту порушених прав.

У судове засідання з'явилися сторони.

Позивачем викладено обґрунтування щодо способу захисту. Позивач дійшов висновку, що обраний спосіб захисту надасть йому право звернення з позовом про відшкодування шкоди, а саме стягнення розміру відсотків, які не нараховуються з часу незаконного введення тимчасової адміністрації та в період вчинення ФГВФО бездіяльності, та стимулюватиме ФГВФО для вжиття дій, спрямованих на виведення тимчасової адміністрації, а відповідно і щодо відновлення моменту нарахування відсотків і задоволення вимог кредиторів.

Судом відкладено розгляд справи до 04.06.2018 року.

У судове засідання 04.06.2018 року з'явилися представники сторін. Судом досліджено докази, постановлено про закінчення з'ясування обставин у справі та переходу до стадії судових дебатів, в зв'язку з чим, оголошено перерву у судовому засіданні на 11.06.2018 року.

У судовому засіданні 11.06.2018 року, в яке з'явилися представники сторін, відповідно до частини третьої статті 243 КАС України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Правлінням Національного банку України прийнято постанову від 19.03.2015 року №190 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» до категорії неплатоспроможних».

На виконання постанови Правління НБУ від 19.03.2015 року № 190 виконавчою дирекцією ФГВФО прийнято рішення від 19.03.2015 року №61 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Київська Русь».

Правлінням Національного банку України прийнято постанову від 16.07.2015 року №460 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь».

На виконання постанови Правління НБУ від 16.07.2015 року № 460 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17.07.2015 року №138 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк «Київська Русь» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», відповідно до якого ФГВФО розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк «Київська Русь» та призначено уповноважену особу.

Судом встановлено з комп'ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду», що в провадженні Окружного адміністративного суду міста Києва перебувала справа №826/22323/15, предметом якої було визнання протиправними та скасування постанов Правління НБУ від 19.03.2015 року № 190 та від 16.07.2015 року №460 та зобов'язання Національного банку України надати можливість ПАТ «Банк Київська Русь» протягом розумного строку провести дії з фінансового оздоровлення банку після проведених заходів з його ліквідації.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.07.2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2016 року апеляційну скаргу позивача задоволено. Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.07.2016 року - скасовано та ухвалено нову постанову, якою позовні вимоги - задоволено, а саме, визнано протиправною та скасовано постанову Правління Національного банку України від 19.03.2015 року № 190 «Про віднесення ПАТ «Банк Київська Русь» до категорії неплатоспроможних»; визнано протиправною та скасовано постанову Правління Національного банку України від 16.07.2015 року № 460 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Київська Русь»; зобов'язано Національний банк України надати можливість ПАТ «Банк Київська Русь» протягом розумного строку провести дії з фінансового оздоровлення банку після проведених заходів з його ліквідації.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 08.06.2017 року Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2016 року змінено, зокрема, рішення в частині зобов'язання Національного банку України надати можливість ПАТ «Банк Київська Русь» протягом розумного строку провести дії з фінансового оздоровлення банку після проведених заходів з його ліквідації - скасовано та прийнято в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог в цій частині - відмовлено. В решті - постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2016 року залишено без змін.

Листом ПАТ «Банк «Київська Русь» від 15.09.2017 року №3694/12 позивача повідомлено, що його кредиторську вимогу до ПАТ «Банк «Київська Русь» зареєстровано Банком 23.07.2015 року за вх. №8490, визнано в сумі 53 917 943,57 грн. та включено до акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Банк «Київська Русь», який затверджено рішенням виконавчої дирекції ФГВФО №251/15 «Про затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів» від 22.10.2015 року. Також, позивачу повідомлено, що задоволення кредиторських вимог віднесено до четвертої черги погашення та що станом на поточну дату уповноваженою особою ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь» відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду від 28.10.2015 року №256/15 погоджено початок здійснення часткового задоволення вимог кредиторів третьої черги, а саме Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Вважаючи, що судові рішення, якими визнано протиправними та скасовано постанови Правління НБУ, на підставі яких винесено оскаржувані рішення ФГВФО, є підставою для прийняття ФГВФО рішень про скасування оскаржуваних рішень виконавчої дирекції ФГВФО від 19.03.2015 року №61 та рішення виконавчої дирекції ФГВФО від 17.07.2015 року №138, вважаючи свої права, як вкладника, порушеними в наслідок продовження тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк «Київська Русь», позивач звернувся до суду.

Всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб діє відповідно до Закону України від 23.02.2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон № 4452-VI).

Частиною першою статтею 3 Закону № 4452-VI врегульовано правовий статус ФГВФО, яким встановлено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Частинами третьою, сьомою статті 3 Закону № 4452-VI Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні. Фонд є суб'єктом управління майном, самостійно володіє, користується і розпоряджається належним майном, вчиняючи стосовно нього будь-які дії (у тому числі відчуження, передача в оренду, ліквідація), що не суперечать законодавству та меті діяльності Фонду.

Фонд є економічно самостійною установою, має самостійний баланс, поточний та інші рахунки в Національному банку України, а також рахунки в цінних паперах у депозитарних установах - державних банках. Фонд є установою, що не має на меті отримання прибутку.

Органи державної влади та Національний банк України не мають права втручатися в діяльність Фонду щодо реалізації законодавчо закріплених за ним функцій і повноважень. Взаємодія Фонду з Національним банком України та органами державної влади здійснюється в межах, визначених цим Законом, іншими актами законодавства.

Відповідно до частини першої та пункту 8 частини другої та частини третьої статті 4 Закону № 4452-VI основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює, зокрема, процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організовує відчуження всіх або частини активів і зобов'язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку.

Фонд здійснює інші функції в межах своїх повноважень, визначених цим Законом, іншими актами законодавства.

Відповідно до пунктів 10-15 частини п'ятої статті 12 Закону № 4452-VI виконавча дирекція Фонду має такі повноваження у сфері виведення неплатоспроможних банків з ринку: затверджує звіт уповноваженої особи Фонду про виконання плану врегулювання і приймає рішення про припинення тимчасової адміністрації банку; звертається до Національного банку України з пропозицією про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; визначає порядок складання та затверджує реєстр акцептованих вимог кредиторів; затверджує результати інвентаризації майна банку та формування його ліквідаційної маси; визначає порядок та способи реалізації майна банку, що ліквідується; затверджує ліквідаційний баланс та звіт уповноваженої особи Фонду про завершення ліквідаційної процедури.

Частинами першою, другою, п'ятою-сьомою статті 26 Закону № 4452-VI визначено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000,00 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Виконання зобов'язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов'язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам у строк, встановлений цим Законом. Гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом.

Вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами.

Під час тимчасової адміністрації вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами за договорами, строк дії яких закінчився станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, та за договорами банківського рахунку з урахуванням вимог, визначених частиною четвертою цієї статті.

Фонд має право не включати до розрахунку гарантованої суми відшкодування коштів за договорами банківського рахунка до отримання в повному обсязі інформації про операції, здійснені платіжною системою (внутрішньодержавною та міжнародною).

Виплата гарантованої суми відшкодування за договорами банківського рахунка здійснюється тільки після отримання Фондом у повному обсязі інформації про операції, здійснені платіжною системою (внутрішньодержавною та міжнародною).

Відшкодування коштів за вкладом в іноземній валюті відбувається в національній валюті України після перерахування суми вкладу за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим Національним банком України на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до статті 36 цього Закону.

У разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за вкладами, включаючи відсотки, на день початку процедури ліквідації банку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Відшкодування коштів за вкладом в іноземній валюті здійснюється в національній валюті України після перерахування суми вкладу за офіційним курсом гривні до іноземної валюти, встановленим Національним банком України на день початку ліквідації банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність".

Фонд завершує виплату гарантованих сум відшкодування коштів за вкладами у день подання документів для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб запису про ліквідацію банку як юридичної особи.

Відповідно до частин першої, третьої статті 34 Закону № 4452-VI Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Виконавча дирекція Фонду не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних призначає з числа працівників Фонду уповноважену особу Фонду (кілька уповноважених осіб Фонду), якій Фонд делегує всі або частину своїх повноважень тимчасового адміністратора. Уповноважена особа Фонду повинна відповідати вимогам, встановленим Фондом. Рішення про призначення уповноваженої особи Фонду доводиться Фондом до головного офісу банку та до кожного відокремленого підрозділу банку негайно.

Частинами першою-третьою статті 36 Закону № 4452-VI з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Протягом 15 днів, але не пізніше строків, встановлених Фондом, керівники банку забезпечують передачу уповноваженій особі Фонду печаток і штампів, матеріальних та інших цінностей банку, а також протягом трьох днів - передачу печаток і штампів бухгалтерської та іншої документації банку. У разі ухилення від виконання зазначених обов'язків винні особи несуть відповідальність відповідно до закону.

На період тимчасової адміністрації усі структурні підрозділи, органи та посадові особи банку підпорядковуються у своїй діяльності Фонду та уповноваженій особі Фонду в межах повноважень, встановлених цим Законом та делегованих Фондом, і діють у визначених Фондом/уповноваженою особою Фонду межах та порядку.

Правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після початку процедури виведення Фондом банку з ринку, є нікчемними.

Відповідно до пункту першого частини п'ятої статті 36 Закону № 4452-VI під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Пунктом 1 частиною шостою статті 36 Закону № 4452-VI передбачено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті.

Відповідно до частини першої статті 39 Закону № 4452-VI протягом 30 днів з дня початку тимчасової адміністрації виконавча дирекція Фонду затверджує план врегулювання з обов'язковим дотриманням принципу найменших витрат для Фонду.

Абзацами 3,4 частини другої, частини шостої статті 39 Закону № 4452-VI встановлено, що виконавча дирекція Фонду зобов'язана не пізніше трьох робочих днів з дня початку процедури виведення банку з ринку прийняти рішення про відповідність/невідповідність банку, який віднесений до категорії неплатоспроможних, критеріям, встановленим нормативно-правовими актами Фонду, за результатами аналізу звітності такого банку, наданої Національним банком України.

У разі відповідності банку таким критеріям виконавча дирекція Фонду затверджує план врегулювання, в якому зазначено, що найменш витратним способом виведення банку з ринку є спосіб, передбачений пунктом 1 цієї частини, та подає Національному банку України пропозицію щодо відкликання банківської ліцензії та ліквідації такого банку. У такому разі тимчасова адміністрація припиняється у день отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Фонд вживає будь-яких заходів на виконання плану врегулювання без повідомлення та отримання згоди учасників, боржників, кредиторів (вкладників) банку. Учасники, кредитори (вкладники) банку не мають права вимагати припинення або дострокового виконання зобов'язань банку та/або відшкодування їм збитків, понесених внаслідок виконання плану врегулювання.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 48 Закону № 4452-VI Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Отже, аналізуючи норми Закону № 4452-VI, суд дійшов висновку, що відповідачем не порушено право позивача як вкладника (кредитора) ПАТ «Банк «Київська Русь», оскільки з матеріалів справи встановлено, підтверджується відповідачем та не заперечується позивачем, Фондом гарантування вкладів фізичних осіб процедуру введення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Київська Русь» не порушено, оскільки кредиторські вимоги позивача за вкладами в іноземній валюті перераховано у національну валюту, визнано та включено уповноваженою особою до акцептованих вимог кредиторів Банку та віднесено до четвертої черги погашення, що відповідає процедурі, передбаченої Законом № 4452-VI.

Щодо твердження позивача щодо невжиття відповідачем заходів щодо нездійснення дій по скасуванню оскаржуваних рішень виконавчої дирекції ФГВФО, суд зазначає, що нормами Закону № 4452-VI не передбачено таких повноважень ФГВФО, як скасування рішень виконавчої дирекції ФГВФО.

Як було зазначено, відповідно до пункту 10 частини п'ятої статті 12 Закону № 4452-VI виконавча дирекція Фонду має такі повноваження у сфері виведення неплатоспроможних банків з ринку, як затверджувати звіт уповноваженої особи Фонду про виконання плану врегулювання і приймає рішення про припинення тимчасової адміністрації банку.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З аналізу статті 12 Закону № 4452-VI та норм Конституції України вбачається, що ФГВФО може прийняти рішення тільки про припинення тимчасової адміністрації банку, проте не наділений повноваженнями щодо скасування власних рішень, а судом, в свою чергу, не знайдено підстав зобов'язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб для здійснення дій, не передбачених законодавством України.

Отже, позовні вимоги щодо визнання протиправною бездіяльність Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо нездійснення дій по скасуванню рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №61 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Київська Русь» від 19.03.2015 року та невжиття заходів щодо фактичного припинення та визнання протиправною бездіяльність Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо нездійснення дій по скасуванню рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №138 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк «Київська Русь» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку» задоволенню не підлягають.

Стосовно твердження позивача, що судове рішення Вищого адміністративного суду України від 08.06.2017 року у справі №826/22323/15 є підставою для прийняття ФГВФО рішень про скасування оскаржуваних рішень виконавчої дирекції ФГВФО від 19.03.2015 року № 61 та від 17.05.2015 року №138, оскільки, на думку позивача, банк автоматично припинив перебування в стадії ліквідації та відновив свою платоспроможність, суд зазначає наступне.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 08.06.2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2016 року змінено. Рішення в частині зобов'язання Національного банку України надати можливість ПАТ «Банк Київська Русь» протягом розумного строку провести дії з фінансового оздоровлення банку після проведених заходів з його ліквідації - скасовано та прийнято в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог в цій частині - відмовлено. В решті - постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2016 року в частині визнання протиправною та скасовано постанову Правління Національного банку України від 19.03.2015 року № 190 «Про віднесення ПАТ «Банк Київська Русь» до категорії неплатоспроможних» та визнання протиправною та скасовано постанову Правління Національного банку України від 16.07.2015 року № 460 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Київська Русь», залишено без змін.

Із змісту вказаної постанови вбачається, що жодних обмежень щодо здійснення повноважень ФГВФО або уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь», які передбачено нормами Закону № 4452-VI, судовим рішенням не встановлено.

Крім того, рішенням Конституційного Суду України від 23.06.1997 року №2-зп (справа №3/35-313) передбачено, що за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.

Таким чином, за своєю природою постанови НБУ від 19.03.2015 року №190 та від 16.07.2015 року №460 є ненормативними актами індивідуальної дії та встановлюють конкретні приписи, звернені до ПАТ «Банк «Київська Русь».

Зазначені постанови Правління НБУ, застосовані одноразово до ПАТ «Банк «Київська Русь», є реалізованими, виконаними та вичерпали свою дію.

В той же час, ані постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2016 року у справі №826/22323/15, ані постановою Вищого адміністративного суду України від 08.06.2017 року у справі №826/22323/15 не здійснено поворот виконання постанов Правління НБУ, відтак, суд дійшов висновку, що твердження позивача, що в зв'язку із скасуванням постанов НБУ від 19.03.2015 року №190 та від 16.07.2015 року №460 ПАТ «Банк «Київська Русь» не перебуває в процесі ліквідації та відновив свою платоспроможність, є помилковим.

Зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності та враховуючи, що судом не виявлено порушень відповідачем вимог законодавства, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 6, 9, 11, 73 - 78, 90, 241- 246, 250, 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Позивач: ОСОБА_2, 01001, АДРЕСА_1, РНОКПП: НОМЕР_1.

Відповідач: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, 04053, м. Київ, вул. Січових стрільців, 17, .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Національний Банк України, 01601, м. Київ, вул. Інститутська, 9, .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ПАТ «Банк «Київська Русь», 04071, м. Київ, вул. Хорива, 11-а, .

Повний текст рішення складено 21 червня 2018 року.

Суддя Л.О. Маруліна