Справа № 802/182/18-а
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2018-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/182/18-а

Головуючий у 1-й інстанції: Вільчинський О.В.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

26 червня 2018 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Смілянця Е. С. Сушка О.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 19 березня 2018 року (ухвалене 19 березня 2018 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в м.Вінниці про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці в якому просив суд:

- визнати протиправними дії управління Пенсійного Фонду України в Староміському районі м. Вінниці, а на даний час - управління Пенсійного фонду України в м.Вінниці щодо невиплати йому пенсії згідно постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 28.05.2012 в адміністративній справі № 2а-753/11/0221 та ст. ст. 50. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";

- зобов'язати управління Пенсійного фонду України в м.Вінниці провести перерахунок його пенсії згідно ст. ст. 50. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (в редакції станом на квітень 2011 року) та постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 28.05.2012 в адміністративній справі № 2а-753/11/0221, а саме: щомісячно державну пенсію в розмірі восьми мінімальних пенсій віком і додаткової пенсії - 75% мінімальної пенсії за віком, розмір якої становить розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність та виплатити на йому різницю між перерахованою та фактично виплаченою сумою пенсії з 01.01.2015 по день розгляду справи в суді;

- зобов'язати управління Пенсійного фонду України в м.Вінниці нарахувати та виплачувати йому пенсію згідно ст. ст. 50. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в редакції станом на квітень 2011 року) та постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 28.05.2012 в адміністративній справі № 2а-753/11/0221, а саме: щомісячно державну пенсію в розмірі восьми мінімальних пенсій віком і додаткової пенсії - 75% мінімальної пенсії за віком, розмір якої становить розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, починаючи з дня винесення постанови по даній справі.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 19 березня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 19 березня 2018 року скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного зясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим. Позивач, зокрема, зазначає, що є інвалідом ІІ групи, віднесений до категорії І осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Зазначає, що відповідно до постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 28.05.2012 в адміністративній справі № 2а-753/11/0221 зобов'язано управління Пенсійного Фонду України в Староміському районі м. Вінниці перерахувати з 24.08.2010 розмір пенсії йому (позивачу) відповідно до ст.ст. 50. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" до розміру, не нижчого восьми мінімальних пенсій віком і додаткової пенсії - 75% мінімальної пенсії за віком, розмір якої становить розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; визначеного законом, виплатити на його користь недоплачену пенсію і виплачувати за новим розрахунком по день втрати права на дану виплату.

Позивач також вказує, що до жовтня 2011 року управління Пенсійного фонду України в Староміському районі м. Вінниці виконувало постанову суду та виплачувало йому пенсію відповідно до вимог Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", однак, з жовтня 2011 року він отримує пенсію у розмірі меншому, ніж передбачено ст. ст. 50, 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Зазначає, що в грудні 2017 року звертався до відповідача із заявою, в якій просив відновити виплату пенсії як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській AEC 1 категорії, інваліду 3-ї групи, в розмірах, встановлених ст.ст. 50, 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (в редакції, яка діяла на час призначення пенсії), а також згідно з постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 28.05.2012, однак йому повідомлено про відмову у відновленні прав на пенсійне забезпечення у відповідному розмірі. Позивач вважає, що дії управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці, яке є правонаступником управління УПФУ в Староміському районі м. Вінниці, по невідновленню його прав на пенсійне забезпечення у відповідному розмірі є протиправними, оскільки відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу позивача в якому вказав на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги. Відповідач вказує, що управління Пенсійного фонду України в м.Вінниці виконало постанову Староміського районного суду м. Вінниці від 10.03.2011 у справі №2-а-753/11 та постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 28.05.2012 у зазначеній справі у повній мірі та у межах тих повноважень, які були покладені на нього зазначеними судовими рішеннями. Відповідно до розпорядження по пенсійній справі 125497 від 27.04.2011 пенсію позивача перераховано згідно з постановою суду з 24.08.2010 по 10.03.2011. Борг по перерахунку склав 33933,71 грн., який відповідно до протоколу 125497 від 04.05.2011 виплачено у червні 2011 року. Відповідно до розпорядження по пенсійній справі 202390 від 21.08.2012 здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_2 з 11.03.2011 по 22.07.2011 (по день втрати права позивача на дану виплату). Борг по перерахунку згідно рішення суду склав 23615,16 грн., який залишився невиплаченим у зв'язку з відсутністю відповідного бюджетного фінансування.

Також позивач звертає увагу на те, що з 22.07.2011 в Україні змінилося правове регулювання, на підставі якого позивачу здійснювались виплата пенсії та інші соціальні виплати згідно із судовим рішенням, зокрема, по-іншому визначені розміри пенсій для інвалідів щодо яких встановлено причинний звязок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, а також щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Отже, у звязку зі змінами в пенсійному законодавстві пенсія ОСОБА_2 приведена у відповідність до норм чинного законодавства.

До того ж, відповідно до Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 №76-VIII, що набрав чинність з 01.01.2015, внесено зміни до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", текст статті 50 викладено у новій редакції. Відтак, з 01.01.2015 отримало своє чітке нормативно-правове регулювання визначення розмірів пенсій ліквідаторам наслідків аварії на ЧАЕС, що віднесено до компетенції Кабінету Міністрів України. На реалізацію даних положень діє постанова Кабінету Міністрів України №1210 від 23.11.2011 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", відповідно до якої і визначається розмір пенсії на даний час. Законодавчим регулюванням не передбачено норми щодо у пенсії ліквідаторам наслідків аварії на ЧАЕС у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком (основна пенсія) та 75% від розміру мінімальної пенсії за віком (додаткова пенсія), оскільки наведені норми втратили чинність відповідно до цитованого вище Закону України від 28.12.2014 №76-VIII.

Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2018 року, з урахуванням п.7 ч.1 ст.306, ст.307, 311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії та інвалідом ІІ групи, захворювання якого пов'язаного з виконанням обов'язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується посвідченням від 27.06.2014, серії А № 122592 С.

Позивач перебуває на обліку в УПФУ в м. Вінниці та отримує пенсію по інвалідності та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю.

Постановою Староміського районного суду м. Вінниці від 10.03.2011 у справі № 2а-753/11/0221 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Староміському районі м. Вінниці про перерахунок пенсії позов задоволено, а саме: визнано неправомірною відмову управління Пенсійного фонду України в Староміському районі м. Вінниці в перерахунку і виплаті пенсії та додаткової пенсії позивачу відповідно до ст. 54, 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Староміському районі м. Вінниці перерахувати з 24.08.2010 розмір пенсії позивачу відповідно до ст.ст. 54, 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" до розміру, не нижчого восьми мінімальних пенсій за віком і додаткової пенсії - 75% мінімальної пенсії за віком, розмір якої становить розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, виплатити на користь позивача недоплачену пенсію і виплачувати за новим розрахунком в подальшому.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 28.05.2012 постанову Староміського районного суду м. Вінниці від 10.03.2011 змінено, а саме абзац третій резолютивної частини постанови викладено наступним чином: "Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Староміському районі м. Вінниці перерахувати з 24.08.2010 р. розмір пенсії позивачу відповідно до ст.ст. 54, 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" до розміру, не нижчого восьми мінімальних пенсій за віком і додаткової пенсії - 75% мінімальної пенсії за віком, розмір якої становить розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, виплатити на користь позивача недоплачену пенсію і виплачувати за новим розрахунком по день втрати права позивача на дану виплату.".

Відповідно до розпорядження по пенсійній справі 125497 від 27.04.2011 пенсію позивача перераховано згідно з постановою суду з 24.08.2010 по 10.03.2011. Борг по перерахунку склав 33933,71 грн., який відповідно до протоколу 125497 від 04.05.2011 виплачено у червні 2011 року.

Відповідно до розпорядження по пенсійній справі 202390 від 21.08.2012 здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_2 з 11.03.2011 по 22.07.2011. Борг по перерахунку згідно рішення суду склав 23615,16 грн., який залишився невиплаченим у зв'язку з відсутністю відповідного бюджетного фінансування.

28.11.2017 ОСОБА_2 звернувся до відповідача із заявою у якій просив відновити виплату пенсії як інваліду учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, інваліда 2-ї групи, в розмірах, встановлених статтями 49, 50, 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (в редакції, яка діяла на час призначення йому пенсії) з часу призначення із розрахунку прожиткового мінімуму для непрацездатних громадян та мінімальної заробітної плати з наступним перерахунком її відповідно до змін чинного законодавства і встановлення нових розмірів прожиткового мінімуму для непрацездатних громадян і мінімальної заробітної плати.

Листом від 12.12.2017 № 174/ч-2 УПФУ в м. Вінниці повідомило позивача про відсутність підстав для нарахування та виплати пенсії відповідно до статей 49, 50, 54 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Відповідач зазначив, що порядок та обчислення пенсії ОСОБА_2 регулюється постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а тому відсутні будь-які підстави для перерахунку її розміру.

Позивач не погодився із вказаною відмовою та звернувся до суду із даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку відсутні правові підстави для перерахунку пенсії позивача на підставі ст.ст. 49, 50, 54, Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а інші доводи позивача не спростовують законність дій відповідача щодо правильності нарахованої пенсії як особі, що постраждала внаслідок аварії на ЧАЄС, інваліду ІІ групи.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує викладене нижче.

Згідно з ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правові підстави та порядок компенсації за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інших ядерних аварій, ядерних випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, сім'ям у зв'язку із втратою годувальника та щорічна допомога на оздоровлення таким особам визначено у ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 796-XII (далі - Закон № 796-XII).

Відповідно до ст. 49 Закону № 796-XII пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: державної пенсії; додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно із ст. 50 Закону № 796-XII у редакції, чинній на час призначення позивачу пенсії, особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, зокрема, інвалідам II групи у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону № 796-XII у редакції, чинній на час призначення позивачу пенсії, в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими, зокрема, по II групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком.

Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" від 14.06.2011 № 3491-VI (далі - Закон №3491VI) розділ VІІ Прикінцеві положення Закону України "Про державний бюджет України на 2011 рік" доповнено п. 4, яким встановлено, зокрема, що у 2011 році норми і положення ст. 39, 50, 51, 52, 54 Закону № 796-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік (положення пункту 4 розділу VІІ визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним) згідно з Рішенням Конституційного ОСОБА_3 України від 26.12.2011 № 20-рп/2011).

Таким чином, Законом №3491-VI Кабінету Міністрів України надані повноваження встановлювати інші, ніж передбачені ст. 50, 54 Закону № 796-ХІІ, розміри державної та додаткової пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

На виконання п. 7 Закону № 3491-VI 06.07.2011 Кабінет Міністрів України прийняв постанову "Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету" № 745, яка набрала чинності з 23.07.2011, п. 1 і 3 якої визначено інші розміри основної та додаткової пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 23.112011 № 1210 був затверджений Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до п. 3 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2012 рік" від 22.12.2011 № 4282-VI (набрав чинності 01.01.2012), п. 4 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2013 рік" від 06.12.2012 № 5515-VI (набрав чинності 01.01.2013), норми і положення ст. 50, 54 Закону № 796-ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України у 2012 та 2013 роках виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України.

Згідно з абзацом 8 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного ОСОБА_3 України № 3-рп/2012 від 25.01.2012 нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, якими регулюються бюджетні відносини, зокрема питання соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України, є складовою бюджетного законодавства відповідно до пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України. Отже, суди під час вирішення справ щодо соціального захисту прав громадян повинні застосовувати нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, прийняті на підставі і на виконання Бюджетного кодексу України, інших законів України, в тому числі закону про Державний бюджет України на відповідний рік.

З урахуванням наведеного, в період з 23.07.2011 по 31.12.2013 визначення порядку та розмірів виплат вказаним категоріям громадян делеговано Кабінету Міністрів України.

01.01.2015 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28.12.2014 № 79-VIII, п. 63 якого, зокрема розділ VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України доповнено п. 26, яким установлено, що норми і положення, зокрема, ст. 50, 54 Закону № 796-ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Виходячи з викладеного, відповідач, здійснюючи нарахування та виплату позивачу основної державної пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю з 01.01.2015 у розмірі, визначеному постановою Кабінету Міністрів України, діяв правомірно.

В абзаці 4 п. 3 Рішення Конституційного ОСОБА_3 України від 19.06.2001 № 9-рп/2001, зазначено, що право на пенсію, її розмір та суми виплат можна пов'язувати з фінансовими можливостями держави, з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами у той чи інший період її розвитку, а також з часом ухвалення відповідних нормативно-правових актів.

У абзаці 6 п. 2.1 Рішення Конституційного ОСОБА_3 України від 26.12.2011 №1-42/2011 щодо відповідності Конституції України (конституційності) певних положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" зазначено, що Конституційний Суд України, вирішуючи це питання, враховує також положення актів міжнародного права. Так, згідно зі ст. 22 Загальної декларації прав людини розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 у справі "Airey проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Kjartan Asmundsson проти Ісландії" від 12.10.2004.

Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Оскільки пенсія є періодичним платежем, виплата якої за загальним правилом не обмежена у часі, тому у разі встановлення права на певний її розмір, вона виплачується у цьому розмірі до того часу, поки не відбудуться зміни у законодавстві. При цьому, період після ухвалення судом рішення, щодо якого, на думку позивача, порушуються його пенсійні права, і з якого у зв'язку з набранням чинності Закону № 3491-VI органами Пенсійного фонду України проводиться перерахунок пенсій таких категорій пенсіонерів як позивач, не підпадає під період, щодо якого захищено порушене право позивача і який досліджувався судом при вирішенні спору у березні - травні 2011 року.

Зазначений висновок суду узгоджується з позицією Верховного ОСОБА_3, що викладене в постанові від 21.02.2018 у справі № 619/2262/17 (К/9901/1564/17).

Під час розгляду вказаної справи суд бере також до уваги позицію Європейського ОСОБА_3 з прав людини, викладену у рішенні "ОСОБА_4 проти України" (параграф 21). Так, Європейський суд з прав людини щодо частин скарг заявниці стосовно невиконання рішення суду від 19.01.2010 щодо нарахування та виплати заявниці пенсії у розмірі, встановленому ст. 50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" після внесення у 2011 році змін до законодавства, констатував, що подальша дія вищезазначеного судового рішення закінчилася, коли у законодавство, яке регулювало пенсійні виплати заявниці, було внесено зміни. Відповідно, обов'язок Уряду забезпечити виконання рішення закінчився щонайпізніше 01.11.2011, коли змінене законодавство було застосовано до пенсії заявниці. Протягом зазначеного періоду заявниця отримувала пенсію згідно з рішенням суду від 19.01.2010, і таким чином для скарги немає підстав.

Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини вже неодноразово зазначав, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватися, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому (зокрема, у рішеннях у справах "Arras та інші проти Італії", "Сухобоков проти Росії").

У абзаці 10 п. 2.1 Рішення від 26.12.2011 №1-42/2011 Конституційний Суд України відзначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства.

Відтак, доводи позивача що відповідач протиправно припинив йому виплату основної та додаткової пенсії у розмірі, встановленому судовим рішенням, не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, правових висновках Конституційного ОСОБА_3 України, Європейського суду з прав людини та є безпідставними.

Як обґрунтовано зазначає суд першої інстанції, суми заборгованості з виплати пенсії позивачеві за період з 11.03.2011 по 22.07.2011 в загальному розмірі 23615,16 грн були нараховані позивачу на підставі судового рішення, проте не виплачені через відсутність бюджетних асигнувань. Примусове стягнення визначених судовим рішенням сум перебуває у сфері дії закону України "Про виконавче провадження", отже питання щодо їх стягнення не може вирішуватися в межах розгляду цієї справи.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 19 березня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_5 ОСОБА_3