Справа № 826/19141/16
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2018-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Лічевецького І.О., Ісаєнко Ю.А.

за участю секретаря Данилюк Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у місті Києві

на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 квітня 2018 року

у справі №826/19141/16 (розглянутої у відкритому судовому засіданні)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІА»

до відповідача Головного управління Держгеокадастру у місті Києві

про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІА» звернулось до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у місті Києві, в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Держгеокадастру у місті Києві оформлене висновком до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 26.07.2016 №696/41-16.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 квітня 2018 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення (висновок) Головного управління Держгеокадастру у місті Києві №696/41-16 від 26.07.2016.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції відповідачем було подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Ухвалами Київського апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2018 року відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 12 червня 2018 року. Водночас зазначеною ухвалою суду зобов'язано Головне управління Державної фіскальної служби у місті Києві надати до суду документи у підтвердження доводів апеляційної скарги та витребувано належним чином засвідчену копію Проекту землеустрою щодо відведення Товариству з обмеженою відповідальністю «ДІА» земельної ділянки за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 21.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві було правомірно винесено рішення Головного управління Держгеокадастру у місті Києві оформлене висновком до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 26.07.2016 №696/41-16, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Відзив (заперечення) на апеляційну скаргу позивачем не надано.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав вимоги та доводи апеляційної скарги та просив скасувати рішення суду першої інстанції й відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на порушення судом при винесенні рішення норм процесуального та матеріального права.

Позивач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини неявки суду не повідомив.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 315, ст.316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІА» є власником об'єктів нерухомого майна: нежилих будівель літера «Е» площею 321.60 кв. м, літера «Ж» площею 387,9 кв. м, розташованих за адресою: вул. Дегтярівська, 21 в місті Києві.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІА» уклало договір з Товариством з обмеженою відповідальністю «JIiгa-Експерт», що є розробником землевпорядної документації договір про розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду.

Товариством з обмеженою відповідальністю «JIiгa-Експерт» (розробник) було надано до Головного управління Держгеокадастру у місті Києві проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (далі - проект землеустрою) на погодження, замовником якого виступав позивач.

Головним управлінням Держгеокадастру у місті Києві в порядку, встановленому статтею 186-1 Земельного кодексу України, було розглянуто вищевказаний проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано висновок про відмову в погодженні проекту від 26.07.2016 № 696/41-16 до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, в якому було вказано перелік зауважень до нього.

Вважаючи таку відмову відповідача протиправною а висновок необґрунтованим Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІА» звернулося до суду з позовом за захистом своїх прав.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, прийшов до висновку про неправомірність дій відповідача щодо прийняття відповідачем висновку до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 26.07.2016 №696/41-16, яким не було погоджено зазначений проект, з огляду на недоведеність невідповідності поданих позивачем документів, вимогам чинного законодавства і відповідно правомірності прийнятого відповідачем рішення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи виходячи з наступного.

Згідно статті 25 Закону України «Про землеустрій», проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічна документація із землеустрою щодо їх поділу та об'єднання являються самостійними окремими видами документації із землеустрою, яка розробляється у вигляді програм, схем, проектів, спеціальних тематичних карт, атласів, технічної документації.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про землеустрій», погодження і затвердження документації із землеустрою проводиться в порядку, встановленому Земельним кодексом України, цим Законом та іншими законами України.

Положенням статті 185 Земельного кодексу України передбачено, що землеустрій здійснюється суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, за рахунок коштів Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим і місцевих бюджетів, а також коштів громадян та юридичних осіб. Землеустрій здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до частини першої статті 186-1 Земельного кодексу України, проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин.

Зі змісту частин 4-6 статті 186-1 Земельного кодексу України вбачається, що розробник подає вказаному органу за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Зазначений орган зобов'язаний протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов'язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Відповідно до частини 7 статті 186-1 Земельного кодексу України, територіальному органу центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, при погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки забороняється вимагати: додаткові матеріали та документи, не включені до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідно до статті 50 Закону України «Про землеустрій»; надання погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки будь-якими іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями; проведення будь-яких обстежень, експертиз та робіт.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається уповноваженому органу його розробником і повинен відповідати вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації, в тому числі положенням статті 50 Закону України «Про землеустрій».

Водночас як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, стверджуючи про невідповідність поданого позивачем проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для реконструкції, експлуатації та обслуговування офісно-складських приміщень за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 21, відповідачем самостійно та й на вимогу суду не було надано жодних доказів у підтвердження своїх тверджень про наявну невідповідність чи недоліки у поданій позивачем документації для погодження проекту землеустрою.

Судом першої та апеляційної інстанцій у Головного управління Держгеокадастру у місті Києві неодноразово вимагалось вказати документи на які посилався відповідач, як на ту обставину, що висновки до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивачу мають недоліки та не погоджуються відповідачем.

Крім того на вимогу Головного управління Держгеокадастру у місті Києві судом апеляційної інстанції були витребувані у Товариства з обмеженою відповідальністю "Ліга-Експерт" надати суду належним чином засвідчену копію Проекту землеустрою щодо відведення Товариству з обмеженою відповідальністю «ДІА» земельної ділянки за адресою: м. Київ, Шевченківський район, вул. Дегтярівська, 21. Проте вимоги суду виконані не були.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, який відповідачем в даному випадку не виконано.

В порушення вимог вказаної статті відповідач не надав суду першої та апеляційної інстанцій належних та допустимих доказів на підтвердження обставин порушення позивачем норм Земельного кодексу України, Закону України «Про землеустрій», Закону України «Про Державний земельний кадастр», якими суб'єкт владних повноважень обґрунтовує правомірність прийнятого ним рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, про необґрунтованість та безпідставність прийнятого Головним управлінням Держгеокадастру у м.Києві висновку №696/41-16 від 26.07.2016.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Доводи апелянта щодо ненадання позивачем необхідних документів та їх невідповідність нормам законам, зумовили прийняття відповідачем відповідного висновку, яки не було погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивачу, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки Головним управлінням Держгеокадастру у місті Києві не було надано жодних доказів на підтвердження зазначених обставин.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове - без змін.

На підставі викладеного, керуючись 34, 242, 243, 246, 308, 310, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у місті Києві - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 квітня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів із дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду у порядку ст.329-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В. Земляна

Судді: Ю.А. Ісаєнко

І.О. Лічевецький

Повний текст постанови виготовлено 27 червня 2018 року.