Справа № 812/348/18
Суддя: Є.О. Кисельова
Дата ухвалення: 2018-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

19 червня 2018 рокуСєвєродонецькСправа № 812/348/18

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Кисельової Є.О.,

при секретарі судового засідання: Лященко А.Ю.,

без участі пердставників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до Головного управління Держгеокадастру у Луганській області (93404, Луганська область, м.Сєвєродонецьк, просп.Центральний, 17, корп.2) про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі -позивач) звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Луганській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії, відповідно до якого позивач просить суд: визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Луганській області та зобов'язати відповідача надати у приватну власність земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,792 га, розташованої за межами населених пунктів, яка за даними Державного земельного кадастру враховується за Бондарівською селищної ради Марківського району Луганської області.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до статей 15-1, 116, 118, 122, 125, 126, 141 Земельного Кодексу України, Положення про Головне управління Держгеокадастру у Луганській області, у березні 2017 року позивач звернувся до відповідача з заявою про надання безоплатно у приватну власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва земельної ділянки площею 5,792 га, розташованої за межами населених пунктів, яка за даними Державного земельного кадастру враховується за Бондарівською селищною радою Марківського району Луганської області. Надання безоплатно у приватну власність земельної ділянки здійснюється шляхом видання відповідного наказу начальником Головного управління Держгеокадастру у Луганській області. Одночасно з цим, була подана заява про припинення договору оренди фермерського господарства "Аврора" на вказану земельну ділянку. 01.09.2017 року позивачем отримано відповідь в.о. начальника Головного управління Держгеокадастру у Луганській області за № 27-12-0.3-3659/2-17, якою відмовлено в задоволенні заяви, у зв'язку з чим позивач вважає, що його права порушені.

Позивач та його представник в судове засідання не з'явились, про дату та час розгляду справи повідомлялися належним чином. Представником позивача до відділу діловодства та обліку звернення громадян суду (канцелярію) подано заяву про розгляд справи без участі уповноваженого представника позивача (а.с. 91).

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлялися належним чином. 19 червня 2018 року до відділу діловодства та обліку звернення громадян суду (канцелярію) подано заяву про розгляд справи без участі уповноваженого представника, в якій зазначено, що просить у задоволенні позовних вимог відмовити, з підстав, викладених у відзиві на адміністративний позов, який долучено до матеріалів справи (а.с. 97-101).

Відповідно до частини 9 статті 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Ухвалою суду від 13.02.2018 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 15.03.2018 (а.с.1).

Ухвалою суду від 10.04.2018 витребувано докази у справі та за клопотанням представників сторін провадження у справі зупинено, надано строк для примирення сторін до 15.05.2018 (а.с. 126-127).

Ухвалою суду від 15.05.2018 поновлено провадження у справі (а.с. 139).

Ухвалою суду від 18.05.2018 витребувано докази у справі та за клопотанням представників сторін провадження у справі зупинено, надано строк для примирення сторін до 19.06.2018 (а.с. 147).

Ухвалою суду від 19.06.2018 поновлено провадження у справі (а.с. 169).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.72-79 КАС України, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що 09.06.2003 розпорядженням голови районної державної адміністрації № 215 «Про передачу в оренду земель держзапасу на території Бондарівської сільської ради» надано в оренду фермерському господарству «ВІКА» із земель держзапасу земельну ділянку площею 25,73 га ріллі, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Бондарівської сільської ради, згідно плану-схеми землекористування строком на двадцять років (а.с. 103-107).

29 серпня 2003 року між Марківською районною державною адміністрацією Луганської області та фермерським господарством «ВІКА» укладено договір оренди землі, відповідно до якого фермерське господарство «ВІКА» є користувачем земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 5,7292 (а.с. 20-21).

Згідно п. 1.1 статуту фермерське господарство «Аврора» є правонаступником фермерського господарства «ВІКА» (а.с. 10).

ОСОБА_1 є членом фермерського господарства «Аврора», розташованого за адресою: Луганська область, Марківський район, смт. Марківка, вул. Центральна,53. Вказане підтверджується статутом фермерського господарства «Аврора» (а.с.10-16).

03 січня 2017 року загальними зборами членів фермерського господарства «Аврора» прийнято рішення щодо виділення члену господарства ОСОБА_1 земельної ділянки в розмірі 5,7292 га, розташованої за межами населених пунктів, яка за даними Державного земельного кадастру враховується за Бондарівською селищної радою Марківського району Луганської області, земельної ділянки, яка знаходилась в оренді фермерського господарства, що підтверджується рішенням засновника фермерського господарства «Аврора» від 15.03.2016 про розпаювання земельної ділянки та протоколом загальних зборів членів фермерського господарства «Аврора» від 03.01.2017 (а.с. 137, 138).

31 березня 2017 року ОСОБА_1 звернувся з заявою до відповідача про припинення права оренди земельної ділянки фермерського господарства «Аврора» та надання громадянину ОСОБА_1 у власність земельну ділянку, як члену фермерського господарства «Аврора», кадастровий номер НОМЕР_2, площею 5,792 га ріллі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована за межами населених пунктів, яка за даними державного земельного кадастру, враховується в Бондарівській сільській раді Марківського району Луганської області (а.с. 114).

До вказаної заяви позивачем надано такі документи: копії паспорта та ідентифікаційного коду; копії документів, що підтверджують родинні зв'язки (копію свідоцтва про укладення шлюбу, копію свідоцтва про народження); копію витягу з Державного земельного кадастру; копію протоколу зборів членів фермерського господарства «Аврора» від 03.04.2015; копію статуту фермерського господарства «Аврора» (а.с. 155-167).

01 вересня 2017 за № 27-12-0.3-3659/2-17 Головним управлінням Держгеокадастру у Луганській області надано відповідь на заяву ОСОБА_1 від 3.03.2017 про розгляд заяви. Відповідачем в якості підстави для відмови в задоволенні заяви позивача зазначено, що відповідно до статті 121 Земельного кодексу України, статті 12 Закону України «Про фермерське господарство», постанови Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 № 413 «Деякі питання удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними», передбачено затвердження стратегії удосконалення управління у сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними(а.с.19).

Проте, в якості підстави відмови відповідачем у задоволенні заяви позивача, наведеної у відзиві на адміністративний позов, зазначено наступне.

Наведено посилання на статті 32, 118 Земельного кодексу України, статтю 13 Закону України «Про фермерське господарство», статтю 114 Господарського кодексу України, статтю 1 Закону України «Про фермерське господарство», якими передбачено, що передача безоплатно члену фермерського господарства у приватну власність земельної ділянки можлива лише за тієї умови, якщо є підтвердження факту, що заявник є членом відповідного фермерського господарства, членами цього фермерського господарства прийнято рішення про розпаювання даної земельної ділянки та ця земельна ділянка була надана заявнику у користування. У зв'язку з тим, що позивачем не надано доказів в підтвердження вказаних фактів, відповідачем відмовлено у наданні у приватну власність вказаної вище земельної ділянки позивачу.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Механізм та порядок передачі членам фермерських господарств безоплатно у приватну власність наданих їм у користування земельних ділянок врегульовано Земельним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України «Про фермерське господарство».

Згідно частини третьої статті 114 Господарського кодексу України відносини, пов'язані із створенням та діяльністю фермерських господарств, регулюються цим Кодексом, а також Законом України «Про фермерське господарство».

Відповідно до частини четвертої статті 1 Закону України «Про фермерське господарство» фермерське господарство підлягає державній реєстрації як юридична особа або фізична особа - підприємець. Фермерське господарство, зареєстроване як юридична особа, діє на основі Статуту. У Статуті зазначаються найменування господарства, його місцезнаходження, адреса, предмет і мета діяльності, порядок формування майна (складеного капіталу), органи управління, порядок прийняття ними рішень, порядок вступу до господарства та виходу з нього та інші положення, що не суперечать законодавству України.

Згідно статті 12 Закону України «Про фермерське господарство» землі фермерського господарства можуть складатися із: а) земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; б) земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності; в) земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди.

Права володіння та користування земельними ділянками, які знаходяться у власності членів фермерського господарства, здійснює фермерське господарство.

Частиною першою статті 13 Закону України «Про фермерське господарство» та частиною першої статті 32 Земельного кодексу України визначено, що громадянам України - членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність надані їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованих на території відповідної ради.

Відповідно до частини першої статті 118 Земельного кодексу України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Частиною першою статті 121 Земельного кодексу України визначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: зокрема, для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство. Якщо на території сільської, селищної, міської ради розташовано декілька сільськогосподарських підприємств, розмір земельної частки (паю) визначається як середній по цих підприємствах. У разі відсутності сільськогосподарських підприємств на території відповідної ради розмір земельної частки (паю) визначається як середній по району.

З аналізу наведених норм слідує, що членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність надані їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованих на території відповідної ради, на підставі поданої заяви до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 № 413 «Про деякі питання удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними», затверджено стратегію удосконалення механізму управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними, якою визначено, що у разі добровільної відмови юридичної або фізичної особи від земельної ділянки (у тому числі земельної частки (паю), яка перебуває у власності або користуванні такої особи, передавати таку земельну ділянку в користування за результатами земельних торгів, не допускаючи передачі таких земельних ділянок у приватну власність.

З аналізу наведеної норми слідує, що передача земельної ділянки в користування за результатами земельних торгів, можлива у разі добровільної відмови юридичної або фізичної особи від земельної ділянки (у тому числі земельної частки (паю), яка перебуває у власності або користуванні такої особи. При цьому, не допускається передача таких земельних ділянок у приватну власність.

Як вже зазначалося судом раніше, 01.09.2017 відповідачем за наслідками розгляду заяви позивача від 31.03.2017, надано відмову в наданні у приватну власність земельної ділянки площею 5,7292 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої за межами населених пунктів на території, яка за даними Державного земельного кадастру враховується в Бондарівській сільській раді Марківського району Луганської області, з підстав, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 № 413 «Про деякі питання удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними», якою затверджено стратегію удосконалення механізму управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними.

Проте, в ході розгляду справи в суді, представником відповідача на адміністративний позов надано відзив, в якому зазначено, що рішення за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 31.03.2017, приймалося на підставі наданих до заяви заявником документів, а саме: копій паспорта та ідентифікаційного коду; копій документів, що підтверджують родинні зв'язки (копія свідоцтва про укладення шлюбу, копія свідоцтва про народження); копії витягу з Державного земельного кадастру; копії протоколу зборів членів фермерського господарства «Аврора» від 03.04.2015; копії статуту фермерського господарства «Аврора» (а.с. 155-167). В якості підстави відмови у задоволенні заяви позивача від 31.03.2018 відповідачем зазначено зовсім іншу підставу, ніж у відповіді від 01.09.2017 № 27-12-0.3-3659/2-17, наданої за наслідками розгляду заяви, а саме: у зв'язку з тим, що позивачем не надано доказів в підтвердження факту, що ОСОБА_1 є членом відповідного фермерського господарства, та того, що членами цього фермерського господарства прийнято рішення про розпаювання даної земельної ділянки і ця земельна ділянка була надана заявнику у користування.

Оскільки судом встановлено, що відповідачем за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 31.03.2017 прийнято рішення від 01.09.2017 № 27-12-0.3-3659/2-17 про відмову у задоволенні вказаної заяви, тому відповідачем не вчинялася бездіяльність по вирішенню питання по наданню позивачу земельної ділянки у приватну власність безоплатно, відтак у задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Держгеокадастру по наданні ОСОБА_1 у приватну власність земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,792 га, розташованої за межами населених пунктів, яка за даними Державного земельного кадастру враховується за Бондарівською селищної ради Марківського району Луганської області, слід відмовити.

Щодо позовних вимог про зобов'язання Головного управління Держгеокадастру у Луганській області надати ОСОБА_1 у приватну власність земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,792 га, розташованої за межами населених пунктів, яка за даними Державного земельного кадастру враховується за Бондарівською селищної ради Марківського району Луганської області, суд зазначає таке.

З практики Європейського суду з прав людини слідує таке: в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.

Крім того, згідно з рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № К (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й наряді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Оскільки вирішення питання про надання у приватну власність земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва належить до виключної компетенції та повноважень Головного управління Держгеокадастру у Луганській області, тому суд не може підміняти собою орган, якому належать дискреційні повноваження щодо прийняття рішення з зазначених вище питань, відтак у задоволенні позовних вимог в частині зобов'язання Головного управління Держгеокадастру надати ОСОБА_1 у приватну власність земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,792 га, розташованої за межами населених пунктів, яка за даними Державного земельного кадастру враховується за Бондарівською селищної ради Марківського району Луганської області слід відмовити.

Згідно з частиною четвертою статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобовязати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Оскільки судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідачем 01.09.2017 за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 31.03.2017 прийнято рішення № 27-12-0.3-3659/2-17 про відмову у наданні земельної ділянки, зазначеної у заяві, у приватну власність безоплатно, зовсім з інших підстав, ніж які наведені у відзиві на позов, з метою повного та належного захисту порушених прав позивача, суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об'єкту порушеного права, та зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Луганській області розглянути повторно заяву ОСОБА_1 від 31.03.2018 про припинення права оренди земельної ділянки фермерського господарства «Аврора» та надання громадянину ОСОБА_1 у власність земельної ділянки, як члену фермерського господарства «Аврора», кадастровий номер НОМЕР_2, площею 5,792 га ріллі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані за межами населених пунктів, яка за даними державного земельного кадастру, враховується в Бондарівській сільській раді Марківського району Луганської області, на підставі пакету документів, наданих ОСОБА_1 до заяви від 31.03.2017.

Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 704,80 грн., що підтверджується квитанцією № 9 від 07.02.2018.

Оскільки адміністративний позов задоволено частково, відповідно до ст.139 КАС України підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Луганській області на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 352 (трьохсот п'ятдесят двох) гривень 40 копійок.

Керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 19, 20, 32, 77, 90, 139, 241-246, 250,255,295 Кодексу адміністративного судочинства, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до Головного управління Держгеокадастру у Луганській області (93404, Луганська область, м.Сєвєродонецьк, просп.Центральний, 17, корп.2) про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Луганській області розглянути повторно заяву ОСОБА_1 від 31.03.2018 про припинення права оренди земельної ділянки фермерського господарства «Аврора» та надання громадянину ОСОБА_1 у власність земельної ділянки, як члену фермерського господарства «Аврора», кадастровий номер НОМЕР_2, площею 5,792 га ріллі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані за межами населених пунктів, яка за даними державного земельного кадастру, враховується в Бондарівській сільській раді Марківського району Луганської області, на підставі пакету документів, наданих ОСОБА_1 до заяви від 31.03.2017.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Луганській області (93404, Луганська область, м.Сєвєродонецьк, просп.Центральний, 17, корп.2) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) витрати по сплаті судового збору у розмірі 352 (трьохсот п'ятдесяти двох) гривень 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складено 23 червня 2018 року.

Суддя Є.О. Кисельова