Справа № 310/8915/17
Суддя: Прінь І. П.
Дата ухвалення: 2018-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 310/8915/17
РІШЕННЯ

Іменем України

27 червня 2018 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі головуючого судді Прінь І.П., за участі секретаря судового засідання Бевз О.А.,

справа № 310/8915/17

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Бердянську в порядку загального позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, про визнання дій протиправними, зобов'язання поновити нарахування та виплату пенсії, сплатити заборгованість по пенсії,

представник позивача ОСОБА_2,

представник відповідача Колоскова О.В.,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Бердянського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області, Управління праці та соціального захисту населення Бердянської міської ради в Запорізькій області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії. Позивач в позовній заяві просив суд: - визнати рішення Управління праці та соціального захисту населення виконкому Бердянської міської ради в Запорізькій області від 17.10.2017 року за №404 щодо скасування раніше виданої довідки внутрішньо переміщеної особи незаконним; - визнати дії Управління праці та соціального захисту населення виконкому Бердянської міської ради в Запорізькій області щодо відмови у видачі довідки ВПО з 22.11.2017 року незаконними, протиправними і зобов'язати поновити йому статус ВПО, видати відповідну довідку: - визнати протиправними дії Бердянського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області щодо зупинення виплати йому з 01.11.2017 року пенсії за віком; - зобов'язати Бердянське об'єднане управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області поновити нарахування і виплату пенсії з 01.11.2017 року.

В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що є пенсіонером, отримує пенсію за віком, є внутрішньо переміщеною особою, у зв'язку з чим звернувся до Бердянського об'єднаного управління ПФУ з заявою про взяття на облік та виплату пенсії. З 29 вересня 2014 року його було поставлено на облік, здійснювалася виплата пенсії до листопада 2017 року. З 01.11.2017 року виплата пенсії з невідомих причин була зупинена. Вважає, що підстав для припинення виплати йому пенсії, передбачених статтею 49 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в даному випадку не було. Ніяких вимог про надання додаткових документів, уточнення та необхідності з'ясування даних з боку відповідача на його адресу не надходило. В листопаді 2017р. він звернувся з письмовою заявою до УПФУ про роз'яснення йому причини невиплати пенсії, на що отримав відповідь про те, що у відповідності до Постанови КМУ від 08.06.2016 року №365 питання поновлення виплат пенсії здійснюється на підставі рішення Комісії з питань призначення (поновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеній особі виконком Бердянської міської ради. Для поновлення виплати пенсії йому необхідно особисто з'явитися з відповідною заявою, надавши нову довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Він також письмово звертався до УПСЗН з заявами про поновлення (видачу) довідки внутрішньо переміщеної особи. Посилаючись також на практику Європейського Суду у справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», які є джерелом права і обов'язкові для України, просить: визнати протиправними дії відповідача щодо припинення виплати йому з листопада 2017 року пенсії; зобов'язати відповідача поновити нарахування та виплату пенсії з 01.11.2017р.

Ухвалою суду від 18.12.2017 року було відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні.

Ухвалою суду від 22.12.2017р. відмовлено у прийнятті заяви ОСОБА_1 Бердянського об'єднаного УПФУ в Запорізькій області, УПСЗН виконкому Бердянської міської ради в Запорізькій області, Бердянського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Запорізькій області про зміну (збільшення) розміру позовних вимог, та повернуто її позивачу.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19.04.2018р., ухвалу Бердянського міськрайонного суду від 22.12.2017р. залишено без змін.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду від 31.05.2018р. підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду від 27.06.2018р. відмовлено у задоволенні клопотання першого заступника начальника Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області Меджидової С.І. про зупинення провадження у справі.

Ухвалою суду від 27.06.18р. виділено в самостійне провадження позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради в Запорізькій області про визнання рішення незаконним, визнання дій незаконними, протиправними і зобов'язати вчинити певні дії.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримала з підстав, що викладені у позовній заяві. Просить позовні вимоги задовольнити.

Відповідач Бердянське об'єднане управління ПФУ в Запорізькій області надіслав відзив на позовну заяву, підписаний заступником управління Меджидовим С.І. В обґрунтування заперечень вказує на те, що позивач дійсно з 09.10.2014 року перебуває на обліку в Бердянському об'єднаному управлінні ПФУ в Запорізькій області як внутрішньо переміщена особа, згідно зі ст.1 Закону "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" (далі - Закон № 1706-VII) на підставі довідки від 25.11.2014 року № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи з 20.10.2014р. Питання соціального захисту внутрішньо переміщених осіб регламентується Законом № 1706-VII, постановами Кабінету Міністрів України №509 від 01.10.2014р. «Про облік внутрішньо переміщених осіб», №637 від 05.11.2014р. «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», №365 від 08.06.2016р. «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам». Листом №15641 від 20.10.2017р. УПСЗН повідомило Бердянське об'єднане УПФУ про скасування довідки № від 25.11.2014р. внутрішньо переміщеним особам, зокрема ОСОБА_1 Довідка скасована на підставі п.5 ст.12 ЗУ «Про забезпечення прав свобод внутрішньо переміщених осіб». Згідно ст.47 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому КМУ. Згідно абзацу 2 пункту 1 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого Постановою КМУ №509 від 01.10.2014р., довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є документом, який підтверджує факт внутрішнього переміщення і взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Згідно ст.5 ЗУ №1706-VII від 20.10.2014р. «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання такої особи на період наявності підстав, зазначених у ст.1 цього Закону. Тобто, вказана довідка є єдиним документом, який свідчить про місце знаходження внутрішньо переміщеної особи. При скасуванні вказаної довідки у цієї особи відсутні підстави для отримання пенсії та інших соціальних виплат за вказаною нею у заяві адресою, оскільки вона втрачає статус внутрішньо переміщеної особи. Вважає, що об'єднане управління діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», підзаконними нормативними актами, прийнятими постановами КМУ, а також зазначає, що об'єднане управління не є належним відповідачем у справі. Просить відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідача Колоскова О.В. в судовому засіданні відзив підтримала. Суду додатково пояснила, що дійсно виплата пенсії ОСОБА_1 з 01.11.2017 року була припинена, але нарахування пенсії продовжувалося щомісячно. Виплата пенсії була відновлена через шість місяців, тобто з 01.05.2018 року. Але пенсія, яка була нарахована позивачу за період з 01.11.2017р. по 30.04.2018р. не виплачена з тих причин, що Кабінетом Міністрів України до цього часу не визначено порядок виплати цих коштів. Так постановою Кабінету Міністрів України №335 від 25.04.2018 було внесено зміни до постанови №365 від 08.06.2016, зокрема до пунктів 16 і 18, і зазначено, що суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.Просить відмовити у задоволенні позову.

Вислухавши пояснення учасників справа, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані суду докази у їх сукупності, суд встановив такі обставини та відповідні ним правовідносини.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є пенсіонером за віком. Постійним зареєстрованим місцем проживання позивача є АДРЕСА_2

Позивач був взятий на облік, як внутрішньо переміщена особа управлінням праці та соціального захисту населення виконкому Бердянської міської ради Запорізької області, про що йому була видана довідка №2675 від 25.11.2014р.

З 01 липня 2014 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в Бердянському об'єднаному управління Пенсійного фонду України, як внутрішньо переміщена особа, і отримує пенсію за віком.

У жовтні 2017 року УПСЗН виконкому Бердянської міської ради надіслало на адресу Бердянського об'єднаного управління ПФУ інформацію про те, що згідно рішення начальника управління №4040 відповідно до п.5 ст.12 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» скасовано довідку внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 № від 25.11.2014р.

На підставі цієї інформації Бердянське об'єднане управління ПФУ припинило виплату пенсії ОСОБА_1 з листопада 2017 року. Однак будь-якого рішення щодо припинення виплати пенсії відповідачем не виносилося.

З наданої відповідачем довідки про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії від 30.05.2018р. вбачається, що управлінням ПФУ у період з 01.11.2017р. по 30.04.2018р. фактично була нарахована ОСОБА_1 пенсія в загальному розмірі 71123,44 грн., але не виплачена позивачу.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (ч. 3 ст. 3 КАС України).

Відповідно до ч.1 ст.5КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058) передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Статтею 4 Закону № 1058 встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

У відповідності до частини 3 статті 4 Закону № 1058, яка визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 вказаного Закону передбачено, що він регулює відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Відповідно до ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Статтею 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Суд зауважує, що перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений ч.1 ст. 49 Закону № 1058-ІV є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

Між тим, відповідач не надав суду рішення про припинення виплати пенсії і не вказав, яка з обставин, визначених наведеною вище нормою Закону стала підставою для припинення позивачу виплати пенсії. Також відповідачем не зазначено й будь-якої іншої норми Закону, яка б визначала таку підставу припинення виплати пенсії, як скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Відповідно до частини 2 ст. 49 зазначеного Закону поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

Представник позивача у своїх поясненнях вказує на те, що постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018р. №335 були внесені зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», а саме, пункти 16 і 18 доповнені реченням такого змісту: "Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України". Оскільки на сьогодні Кабінетом Міністрів України не визначено Порядку виплати пенсій за минулий період, то підстав для виплати нарахованої позивачу пенсії у відповідача не має.

Однак, як свідчить аналіз положень Закону №1058-IV, припинення виплати пенсії можливо лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення з підстав, визначених ст. 49 цього Закону.

Аргументи представника відповідача щодо відсутності на цей час порядку виплати пенсій за минулий період, який має розробити Кабінет Міністрів України, суд вважає безпідставними, оскільки, Конституційний Суд України у своїх рішеннях №20-рп/2011 ід 26.12.2011р. і № 2-рп-99 від 02.03.1999р. висловив позицію, згідно з якою Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту.

Водночас, за змістом конституційних норм, Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Особливу увагу варто звернути на те, що у преамбулі до Закону № 1058-IV зазначено, що зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Статтями 2 та 3 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» визначено, що Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, за обставин, визначених у статті 1 цього Закону, має право на захист від примусового внутрішнього переміщення або примусового повернення на покинуте місце проживання.

Конституційне право на соціальний захист включає право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати право громадянина на одержання призначеної йому пенсії незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія.

Таким чином, зміна пенсіонером місця проживання не може бути підставою для позбавлення його конституційного права на отримання соціального захисту, а саме, отримання пенсії.

Згідно зі ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Право на свободу пересування і вибору місця проживання в межах держави як невід'ємне право кожної людини закріплено також Загальною Декларацією прав людини 1948 року. Це право, як і інші права і свободи людини, є невідчужуваним, непорушним та не може зазнавати жодних обмежень, зокрема не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками місця мешкання. Отже, відсутність позивачки за місцем проживання не може позбавляти її права на виплату пенсії через впроваджений механізм реєстрації внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до ст.1 Конституції України, Україна є правовою державою. Людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (стаття 3 Конституції України).

За приписами ст. 6 КАС України, суд при вирішення справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання неправомірними дій відповідача щодо припинення виплати призначеної ОСОБА_1 пенсії за віком та зобов'язання відповідача відновити виплату призначеної позивачу пенсії є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Зважаючи на те, що на момент звернення з адміністративним позовом до суду у цій справі позивачу та його представнику не було відомо про те, що нарахування пенсії фактично здійснювалося у період з 01.11.2017р. по 30.04.2018р. (довідка ПФУ - а.с.130), з'ясувавши ці обставини, суд керуючись ч. 2 ст. 9 КАС України, з метою ефективного захисту прав позивача вважає за необхідне відновити порушене відповідачем право позивача на пенсійне забезпечення шляхом зобов'язання відповідача відновити виплату нарахованої позивачу пенсії за період з 01 листопада 2017 року по 30 квітня 2018 року. .

Відповідно до частини 1 статті 371 КАС України передбачено, що постанови суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних фондів - у межах суми стягнення за один місяць, виконуються негайно.

Керуючись ст.ст. 160, 162, 163, 167, 254, 256 КАС України, ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» , суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправними дії Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Консульська,23-л, ) щодо припинення виплати з 01 листопада 2017 року пенсії ОСОБА_1.

Зобов'язати Бердянське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Консульська,23-л, ) відновити виплату пенсії ОСОБА_1 (місце проживання якого зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3, фактичне місце перебування: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1), нарахованої йому за період з 01 листопада 2017 року по 30 квітня 2018 року.

Відповідно до ч.1 ст. 371 КАС України рішення суду підлягає негайному виконанню у межах суми стягнення за один місяць.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 29.06.2018 року.

Суддя І. П. Прінь