Справа № 825/2226/18
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2018-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2018 року м. Чернігів Справа № 825/2226/18

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді - Бородавкіної С.В.,
за участі секретаря - Гайдука С.В.,
представника позивача - Акуленка В.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування пункту наказу, стягнення незаконно утриманого грошового забезпечення,

У С Т А Н О В И В:
05.06.2018 ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі ВЧ НОМЕР_1 ) та просить:
- визнати протиправним та скасувати пункт 2 наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 31.03.2018 № 280 ''Про підсумки проведення службового розслідування'', яким його притягнуто до обмеженої матеріальної відповідальності, але не більше місячного грошового забезпечення в сумі 8295,00 грн., в рахунок відшкодування нанесених державі збитків;
- стягнути з відповідача на його користь незаконно утримане грошове забезпечення, стягнуте в рахунок відшкодування нанесених державі збитків.
Свої вимоги мотивує тим, що його притягнуто до неповної матеріальної відповідальності безпідставно та на підставі неповно встановлених обставин. Крім того, матеріали службового розслідування не містять доказів, які підтверджують, що внаслідок невиконання саме ним службових обов`язків сталася втрата майна частини.
Також просить поновити йому строк звернення до суду з позовом.
Ухвалою судді від 11.06.2018 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні. Вирішення клопотання про поновлення строку звернення до суду відкладено до заслуховування пояснень учасників справи.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі, підтримав клопотання про поновлення строку звернення до суду.
Представник відповідача в судове засідання не прибув, надіслав відзив, в якому просив залишити адміністративний позов ОСОБА_1 без розгляду, мотивуючи тим, що позивач знав про прийняте рішення щодо притягнення його до обмеженої матеріальної відповідальності, оскільки був ознайомлений з матеріалами службового розслідування.
Ухвалою суду від 20.06.2018, постановленою без виходу до нарадчої кімнати та занесеною секретарем судового засідання до протоколу, в задоволенні клопотання представника ВЧ НОМЕР_1 про залишення позову ОСОБА_1 без розгляду відмовлено; задоволено клопотання позивача та поновлено йому строк звернення до суду, оскільки ОСОБА_1 дійсно був ознайомлений з матеріалами службового розслідування, однак, доказів ознайомлення позивача з оскаржуваним наказом, який відповідно до копії розписної книги був направлений до ВЧ НОМЕР_2 , надано не було.
Враховуючи наведене, суд зазначає, що у разі наявності порушення прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулась до адміністративного суду за захистом своїх прав за межами, встановлених главою 6 Кодексу адміністративного судочинства України строків, суд може поновити їх та вирішити спір по суті (задовольнити вимоги) чи залишити заяву без розгляду.
Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного суду України від 24.11.2015 по справі № П/800/259/15.
У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13.01.2000 та у рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28.10.1998 Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У рішенні по справі «Іліан проти Туреччини» Європейський Суд з прав людини зазначив, що правило встановлення обмежень допуску до суду в зв`язку з пропуском строку звернення до суду повинно застосовуватись з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги мають бути задоволені, враховуючи таке.
ОСОБА_1 проходить військову службу у ВЧ НОМЕР_2 на посаді начальника 1 навчального курсу. Відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 23.10.2017 № 889, з 01.11.2017 сформовано ВЧ НОМЕР_2 , з подальшим її підпорядкуванням командиру ВЧ НОМЕР_1 (а.с. 22).
Судом встановлено, що 06.03.2018 ОСОБА_1 на ім`я командира ВЧ НОМЕР_2 було подано рапорт (вх. 615), яким він доповів, що 06.03.2018 під час звірки додатка 13 та додатка 16 майна курсу виявлено факти нестачі військового майна, а саме: пластини до бронежилетів 9 шт., карімати 2 шт., шоломи кевларові 9 шт., рюкзаки індивідуальні бойові 10 шт. У зв`язку з наведеним, позивач просив призначити комісію для проведення інвентаризації майна в підрозділі (а.с. 20).
Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 12.03.2018 № 217, відповідно до рапорту командира ВЧ НОМЕР_2 , в період з 12 по 22 березня 2018 року призначене службове розслідування з метою з`ясування дійсного стану справ, причин та умов, які сприяли наявності нестачі речового майна, підтвердження чи спростування факту його продажу та недопущення подібних випадків у подальшому (а.с. 16).
В ході проведення службового розслідування спеціально сформованою комісією було складено акт позапланової перевірки наявності речового майна в підрозділах 205 навчального центру підготовки тактичної медицини від 15.03.2018 № 382, в якому зафіксовано нестачу майна: жилет пансорний «КАРСАР» МЗС-1-4 7 шт., шолом кевларовий 8 шт., рюкзак індивідуальний 10 шт. Також виявлено розбіжності в обліку речового майна в зв`язку з самостійною передачею майна між підрозділами без належних документів (а.с. 21).
За результатом службового розслідування, з врахуванням відібраних пояснень, складено відповідний акт, в якому комісія запропонувала притягнути до обмеженої матеріальної відповідальності, у зв`язку з виявленням нестачі речового майна у ВЧ НОМЕР_2 , в тому числі, ОСОБА_1 за недотримання пункту 3.1.9 наказу Міністра оборони України від 16.07.1997 № 300 «Про затвердження Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України», та пункту службових обов`язків, відповідно до Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 № 243/95- ВР, ІІ розділу пункту 11 (а.с. 9-15).
31.03.2018 командиром ВЧ НОМЕР_1 прийнято наказ № 280 «Про підсумки службового розслідування», пунктом 2 якого ОСОБА_1 притягнуто до обмеженої матеріальної відповідальності, але небільше місячного грошового забезпечення, в сумі 8295,00 грн., в рахунок відшкодування нанесених державі збитків (а.с. 39 зворот-43).
Вважаючи, що на нього необґрунтовано накладено стягнення, ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд враховує таке.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (далі Статут, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Статтею 9 Статуту встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.
Відповідно до статті 11 Статуту, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.
Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (статті 16 Статуту).
Згідно із статтями 26 та 27 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення.
Механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України визначає Порядок, затверджений наказом Міністерства оборони України 21.11.2017 № 608, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за № 1503/31371 (далі Порядок).
Так, пунктом 1 Розділу ІІ ПорядкуоРо визначено, що службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.
Відповідно до пункту 3 Розділу ІІ Порядку службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення.
Рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення. Інші посадові (службові) особи у разі необхідності звертаються за підпорядкованістю з клопотанням про призначення службового розслідування (пункт 1 Розділу ІІІ Порядку).
Відповідно до пункту 3 Розділу ІІІ Порядку службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).
Згідно із пунктом 1 Розділу V Порядку за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.
Відповідно до пункту 3 Розділу Порядку, в описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.
В свою чергу, пунктом 7 Розділу І Порядку встановлено, що службове розслідування за фактами заподіяння державі матеріальної шкоди проводиться з дотриманням вимог Постанови Верховної Ради України від 23 червня 1995 року N 243/95-ВР "Про затвердження Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі" (далі Порядок № 243/95).
Відповідно до пункту 1 Порядку № 243/95 за шкоду, заподіяну державі не під час виконання службових обов`язків, зазначені особи несуть матеріальну відповідальність у порядку, передбаченому цивільним законодавством України.
Відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, завдана розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.
Військове майно - це державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами. До нього належать: всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, паливно-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне та інше майно, а також кошти (пункт 2 Порядку № 243/95).
Військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявністю: а) заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки; в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; г) вини у заподіянні шкоди.
Протиправною визнається така поведінка (дія або бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки. Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинено ним умисно чи з необережності (пункту 3 Порядку № 243/95).
Відповідно до пункту 11 Порядку № 243/95у разі, якщо командири (начальники) військових частин не вжили належних заходів, передбачених військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами щодо запобігання розкраданню, знищенню чи псуванню військового майна або щодо притягнення винних до відповідальності, вони несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення.
Згідно із пунктом 17 Порядку № 243/95у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.
Розслідуванням повинно бути встановлено: в чому полягає матеріальна шкода та яка її вартісна оцінка; якими конкретно неправомірними діями військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного заподіяно шкоду; вимоги яких законів, військових статутів, порадників, інструкцій та інших нормативних актів при цьому було порушено; умисно чи з необережності та з якою метою заподіяно шкоду; чи заподіяно шкоду винною особою під час виконання службових обов`язків; ступінь вини кожного у разі заподіяння шкоди кількома особами; умови та причини, що сприяли заподіянню шкоди, та її наслідки (пункт 19 Порядку № 243/95).
Таким чином, для притягнення військовослужбовця до дисциплінарної та обмеженої матеріальної відповідальності, обов`язковою умовою є підтвердження матеріалами службового розслідування факту умисного чи з необережності скоєння ним дій чи бездіяльності, та з якою метою завдано шкоду або збитки. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, попередню поведінку військовослужбовця та його ставлення до виконання службових обов`язків.
Як вбачається з матеріалів справи, в ході службового розслідування за фактом нестачі речового майна у ВЧ НОМЕР_2 комісія дійшла висновку, що ОСОБА_1 , займаючи посаду начальника 1 навчального курсу ВЧ НОМЕР_2 , з необережності допустив втрату військового майна, яке рахується за обліком за 1 навчальним курсом ВЧ НОМЕР_2 , а саме: бронежилет «КОРСАР» - МЗС-1-4 5 шт., шолом кевларовий 8 шт., наплічники індивідуальні 9 шт. На думку комісії, наведене стало можливим у зв`язку з недотриманням позивачем вимог наказу Міністра оборони України від 16.07.1997 № 300 «Про затвердження Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України».
Однак, суд не погоджується з такими висновками, враховуючи таке.
Як було встановлено вище, ОСОБА_1 займає посаду начальника 1 навчального курсу ВЧ НОМЕР_2 .
Відповідно до підпункту 3.1.9 пункту 3.1 вказаного Наказу, усі посадові особи військової частини (з`єднання), які відають військовим (корабельним) господарством, повинні, в тому числі, здійснювати постійний контроль за правильним, ощадливим та доцільним витрачанням (використанням) матеріальних засобів і коштів, вживати необхідних заходів для боротьби з нераціональними їх витратами (використанням), втратами, нестачами, псуванням і розкраданням.
В свою чергу, командиром ВЧ НОМЕР_2 28.12.2017 затверджено Функціональні обов`язки начальника курсу, відповідно до яких начальник курсу в мирний і воєнний час відповідає за бойову готовність курсу, за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу курсу, за підтримання внутрішнього порядку і додержання заходів пожежної безпеки в підрозділі, за стан і збереження озброєння, боєприпасів, техніки та іншого майна курсу, за успішне виконання курсом бойових завдань, за ведення господарства підрозділів.
Також Обов`язками встановлено, що начальник курсу, крім іншого, зобов`язаний організовувати своєчасне одержання, правильну експлуатацію, збереження, технічне обслуговування і ремонт озброєння, техніки, казарменого інвентарю, речового, технічного та іншого майна роти, перевіряти не менше ніж один раз на місяць їх наявність, стан та облік. Результати огляду озброєння, боєприпасів та техніки записувати до книги огляду (перевірки) озброєння, техніки та боєприпасів.
В судовому засіданні представником позивача надано копію Книги № 1 наявності та руху матеріальних засобів у підрозділі навчального курсу № 1 ВЧ НОМЕР_2 , з якої вбачається, що ОСОБА_1 , виконуючи свої безпосередні обов`язки, з метою здійснення контролю за матеріальними засобами курсу, щомісяця (як того вимагають затверджені Обов`язки) здійснював їх перевірку, про що 27.11.2017, 26.12.2017, 29.01.2018 та 27.02.2018 ним були здійснені відповідні записи (а.с. 55-56).
Суд звертає увагу, що саме позивач під час виконання функціональних обов`язків, 06.03.2018 виявив факт нестачі речового майна на 1 навчальному курсі, про що невідкладно повідомив командира ВЧ НОМЕР_2 рапортом (а.с. 20).
Одночасно, з наявних в матеріалах справи пояснювальних записок, відібраних в ході проведення службового розслідування, вбачається, що особою, відповідальною за збереження зниклого майна є сержант ОСОБА_2 . Під час індивідуальної бесіди, в присутності заступника командира ВЧ НОМЕР_2 з морально-психологічного забезпечення майора ОСОБА_3 , начальника 1 навчального курсу старшого прапорщика ОСОБА_1 , вказаний військовослужбовець зізнався, що майно, якого не вистачає, він продав знайомій особі в м. Київ (а.с. 17-18). Наведене зафіксовано і в акті перевірки.
Враховуючи наведене, суд вважає, що висновок ВЧ НОМЕР_1 про неналежне виконання ОСОБА_1 своїх функціональних обов`язків та порушення ним наказу Міністра оборони України від 16.07.1997 № 300 є необґрунтованим, протиправним і спростовується наявними в матеріалах справи доказами. Жодного доказу того, що позивач неналежно виконував функціональні обов`язки відповідачем надано не було.
Крім того, як вбачається з розділу акту службового розслідування «Вина та її форми», як форма вини ОСОБА_1 (який виконуючи покладені на нього обов`язки виявив нестачу речового майна), так і форма вини сержанта ОСОБА_2 (який зізнався в крадіжці зниклого речового майна з метою його подальшого продажу знайомому в м. Київ) з необережності. Вищевикладене свідчить про необ`єктивність службового розслідування щодо позивача, а саме акт службового розслідування містить суперечливу інформацію, що не було враховано відповідачем під час винесення оскаржуваного наказу.
Також, службовим розслідуванням не встановлено можливих мети та мотиву вчиненого ОСОБА_1 , на думку відповідача, правопорушення, внаслідок якого державі було завдано шкоди. Так, оскільки йдеться про застосування юридичної відповідальності, то відповідачем мав би бути доведений склад правопорушення.
Суд вважає, що будь-яких фактів та доказів неналежного виконання позивачем службових обов`язків оскаржуваний наказ не містить. Відповідачем не доведена протиправна поведінка позивача, наявність причинного зв`язку між його протиправною поведінкою і настанням шкоди, вина ОСОБА_1 у заподіянні шкоди, які згідно пункту 3 Порядку № 243/95 є обов`язковими і необхідними умовами притягнення відповідача до обмеженої матеріальної відповідальності.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Враховуючи наведене, суд вважає, що в ході дослідження наявних в матеріалах справи доказів, не знайшли свого підтвердження посилання відповідача про порушення ОСОБА_1 вимог керівних документів, які регламентують його службову діяльність, та невиконання позивачем належним чином покладених на нього обов`язків, тому позовну вимогу ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування пункту 2 наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 31.03.2018 № 280 ''Про підсумки проведення службового розслідування'' слід задовольнити, оскільки він винесений без урахування усіх обставин, що мають значення для його прийняття.
При цьому, внаслідок необґрунтовано прийнятого командиром ВЧ НОМЕР_1 від 31.03.2018 № 280 пункту наказу, з ОСОБА_1 було утримано грошове забезпечення за квітень 2018 року. З метою з`ясування розміру утриманого забезпечення, ухвалою судді від 11.06.2018 ВЧ НОМЕР_1 зобов`язано надати до суду відповідну довідку, однак вказана інформація так і не була надіслана, що виключає можливість задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача коштів, оскільки їх конкретна сума не відома.
В свою чергу, відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).
Отже, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.
Враховуючи наведене, керуючись статтею 245 Кодексу адміністративного судочинства України, з метою відновлення порушених прав ОСОБА_1 , суд вважає за можливе задовольнити його позовні вимоги, в тому числі, шляхом зобов`язання ВЧ НОМЕР_1 повернути на користь позивача незаконно утриманого грошового забезпечення, стягнутого в рахунок відшкодування нанесених державі збитків, відповідно до пункту 2 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 31.03.2018 № 280 ''Про підсумки проведення службового розслідування''.
Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, враховуючи вищевикладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 мають бути задоволені.
Керуючись статтями 241-243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов - задовольнити в повному обсязі.
Визнати протиправним та скасувати пункт 2 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 31.03.2018 № 280 ''Про підсумки проведення службового розслідування'', яким начальника 1 навчального курсу військової частини НОМЕР_2 старшого прапорщика ОСОБА_1 притягнуто до обмеженої матеріальної відповідальності, але не більше місячного грошового забезпечення, в сумі 8295,00 грн., в рахунок відшкодування нанесених державі збитків.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) повернути на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ) незаконно утримане грошове забезпечення, стягнуте в рахунок відшкодування нанесених державі збитків, відповідно до пункту 2 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 31.03.2018 № 280 ''Про підсумки проведення службового розслідування''.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.
Повний текст рішення виготовлено 26 червня 2018 року.

Суддя С.В. Бородавкіна