Справа № 804/1296/18
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2018-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2018 року Справа № 804/1296/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Комунального підприємства «Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Нікопольської міської ради до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
Від відповідача до суду надійшов відзив на позов, в якому зазначено, що Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення своєчасної виплати заробітної плати», на який в обґрунтування позову посилається позивач, не містить положень щодо звільнення платників податків від обовязку сплати встановлених чинним законодавством платежів та зборів. На думку відповідача, наведені у позовній заяві доводи платника не спростовують наявність у відповідача правових підстав для нарахування позивачу штрафних санкцій внаслідок несвоєчасної сплати КП «Нікопольводоканал» узгоджених сум по сплаті податку на додану вартість.
Ухвалою суду від 30.03.2018 року відкрито провадження у справі та згідно ч.1 ст.263 КАС України ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Дослідивши чинне законодавство та матеріали справи, суд доходить наступних висновків.
Відповідно до п.п.14.1.39 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, грошове зобовязання платника податків сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобовязання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у звязку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Пунктом 14.1.175 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України встановлено, що податковий борг сума узгодженого грошового зобовязання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на таку суму грошового зобов'язання.
Згідно з п.п.16.1.4 п.16.1 ст.16 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених Податковим кодексом У країни та законами з питань митної справи.
Пунктом 46.1 ст.46 Податкового кодексу України встановлено, що податкова декларація, розрахунок документ, що подається платником податків (у тому числі, відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобовязання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.
Згідно з пунктами 36.1 та 36.5 статті 36 Податкового кодексу України податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.
Виконанням податкового обовязку визнається сплата в повному обсязі платником податків відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк (п. 38.1 ст.38 ПК України).
Відповідно до п.54.1 ст.54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку визначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.
За змістом пункту 56.11 статті 56 Податкового кодексу України передбачено, що грошове зобов'язання, самостійно визначене платником податків, не підлягає оскарженню.
Згідно з п.57.1 ст.57 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з п. 87.1 ст. 87 ПК України, джерелами самостійної сплати грошових зобовязань або погашення податкового боргу платника податків є будь які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів; суми коштів, що обліковуються в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, та джерела, зазначені в абзаці першому цього пункту.
Відповідно до п. 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України, у разі наявності у платника податків податкового боргу органи державної податкової служби зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.
Вказаною нормою Податкового кодексу України визначено обов'язок податкового органу на зарахування усіх платежів на погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків.
Суд зазначає, що згідно інтегрованої картки платника у позивача станом на 31.10.2017 рахувався податковий борг (недоїмка) в розмірі 12 618 016 грн., що не заперечується позивачем.
З аналізу викладених норм встановлено, що на позивача покладено обов'язок своєчасної сплати задекларованих сум грошового зобов'язання.
Відповідно до пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України, платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу за прострочення строку сплати суми грошового зобов'язання: при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.
Також, Вищий адміністративний суд України в листі №1602/11/10/14-14 від 18.11.2014р., аналізуючи приписи ст.126 ПК України, зазначив, що судове рішення про розстрочення присудженої судом суми податкового боргу не змінює обсягу податкового обовязку платника податків боржника (у тому числі суми податкового боргу, а також розміру штрафу за несвоєчасну сплату грошового зобовязання), оскільки суд не наділений відповідними повноваженнями. Обсяг податкового обовязку, а також відповідальність за його невиконання визначається виключно нормами податкового законодавства, у тому числі пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України. Факт дотримання при цьому строків сплати, встановлених у судовому рішенні, не впливає на порушення строків сплати узгоджених грошових зобовязань, визначених Податковим кодексом України, і не може нівелювати правове значення останніх.
Із матеріалів справи вбачається, що позивачем не заперечується факт несвоєчасної сплати ним самостійно визначеного грошового зобовязання з податку на додану вартість за перевірений період більше ніж на 30 календарних днів з посиланням на положення Закону №2103-IV, яким внесено зміни до ч. 3 ст. 15 та ст. 24 Закону України «Про оплату праці», а саме стосовно того, що оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов'язань щодо оплати праці. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.
Однак суд звертає увагу на положення п.7.3 ст.7 ПК України яким визначено, що будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.
Таким чином, посилання позивача на положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення своєчасної виплати заробітної плати», як підставу для несвоєчасної оплати узгодженого податкового зобовязання є необґрунтованим, оскільки не звільняє позивача від сплати обовязкових платежів передбачених податковим законодавством.
Посилання позивача на те, що субвенції з державного бюджету по відшкодуванню пільг та субсидій для населення за надання послуг водопостачання та водовідведення підприємство отримує лише після 25 числа місяця наступного за звітним, це призводить до недостачі оборотних коштів КП «Нікопольводоканал», а внаслідок застосування штрафу, підприємству будуть нанесені збитки, які виражені в сумі штрафів також не звільняють позивача від обовязку вчасно сплачувати узгоджену суму грошового зобовязання.
Частина 2 ст.19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Керуючись ст.ст.241-250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_1