Справа № 219/5040/18
Суддя: Радченко Л. А.
Дата ухвалення: 2018-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 219/5040/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2018 року м.Бахмут

Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Радченко Л.А.,

за участю секретаря Лосинської І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Бахмут справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора СДПП Ізюмського відділу поліції ОСОБА_2 про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

встановив:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом, в якому просить визнати незаконною та скасувати постанову інспектора СДПП Ізюмського відділу поліції ОСОБА_2від 14 травня 2018 року серії НК № 850658 про накладення на нього адміністративного стягнення у розмірі 340 грн.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що 14.05.2018 року, приблизно о 07 год. 05 хвил., на автомобілі марки ВАЗ 217030, державний номер НОМЕР_1, ОСОБА_1 рухався по а/д Київ - Харків - Довжанський, де на 630 кілометрі був зупинений співробітником поліції, та на його прохання , з яких підстав він був зупинений, співробітник поліції пояснив, що йому сподобався автомобіль позивача, на що останній зазначив, що таких підстав для зупинки відповідно до ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» не має. Після надання співробітнику поліції водійського посвідчення та технічного паспорту на автомобіль, поліцейський повідомив позивачу про те, що відносно останнього буде складений протокол, оскільки він керував автомобілем, на лобове скло якого нанесено покриття, яке погіршує прозорість, і що є порушенням п.31.4.7 «в» ПДР України, та у зв,язку з чим скоєно адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 121 КУпАП. Позивачем було зазначено, що в автомобілі затоновано бокове скло, а лобове не має тонування, однак співробітник поліції на зазначене не реагував, на питання позивача, яким чином поліцейський визначив, що тонування його автомобіля не відповідає вимогам чинного законодавства, зазначив, що на око.

Як вбачається з постанови про адміністративне правопорушення позивачем було допущено порушення п.31.4.7 «в» ПДР України, відповідно до якого забороняється керування транспортним засобом, якщо встановлено на скло додаткові предмети або нанесено покриття, які обмежують оглядовість з місця водія, і погіршують його прозорість. Приміткою до цього пункту визначено: на верхній частині вітрового скла автомобілів і автобусів можуть бути прикріплені прозорі кольорові плівки. Дозволяється застосовувати тоновані стекла (крім дзеркальних), світлопропускання яких відповідає вимогам ГОСТ 5727-88.

Позивач пояснював співробітнику поліції про те, що лобове скло його автомобіля не має тонування, затонована лише верхня частина вітрового скла, плівка, якою затоновано автомобіль ,відповідає вимогам ГОСТ 5727-88, відповідно до п.2.2.4 якого світло пропускання скла, забезпечуваючих видимість для водія, повинно бути не менш: 75% - для вітрового скла; 70% - для скла, яке не є вітровим, які входять до нормативного поля обзору П, визначає передню оглядовість. Для перевірки світло пропускання використовуються спеціальні вимірювальні прилади. Ступень світло пропускання скла визначається у відповідності з ГОСТ 27902-88 та за відповідних умов: температура повітря - 20±5°С; тиск - 80-106 кПа; вологість повітря - 60±20%.

Окрім того, вважає, що відповідно до ст.9 ЗУ «Про метрологію», засоби вимірювальної техніки можуть використовуватися, якщо вони відповідають вимогам по відповідності, встановленим для цих засобів у визначених умовах їх експлуатації.

Позивач вважає, що його було притягнуто до адміністративної відповідальності без доказів та без з'ясування всіх обставин справи. Під час складання постанови позивачу не було пред'явлено жодних доказів його вини, не було проведено за допомогою технічних приладів вимірювання світло пропускної властивості скла автомобіля, яким він керував, щоб свідчило про порушення ним вимог ПДР України. Тому, за вказаних обставин вищевказана постанова підлягає скасуванню.

В судове засідання позивач, який про день і час розгляду справи повідомлений належним чином, не з,явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав та просив задовольнити його.

Відповідач, який був повідомлений про день і час розгляду справи, в судове засідання не з,явився, згідно телефонограми просив розглянути справу у його відсутність.

Враховуючи викладене, суд ухвалив про розгляд справи у відсутність сторін.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Постановою інспектора СДПП Ізюмського відділу поліції ОСОБА_2від 14 травня 2018 року серії НК № 850658 позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП і на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. (а.с.7).

Із змісту постанови вбачається, що ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що він 14 траня 2018 року, о 07 год. 50 хв., на 630 км а/д Київ-Харків-Довжанський, керував автомобілем марки ВАЗ 217030, державний номер НОМЕР_1, на лобове скло якого нанесено покриття, яке погіршує його прозорість, чим порушив п.п.31.4.7 «в» ПДР України.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності тощо.

Згідно з вимогами ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до вимог ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Поняття адміністративного правопорушення розкривається шляхом визначення його основних характеристик (склад правопорушення): обєкт правопорушення, обєктивна сторона, субєкт правопорушення, субєктивна сторона.

Об,єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, виражається у керуванні водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.

Отже обов,язковою умовою наявності в діях особи об,єктивної сторони даного правопорушення є наявність несправностей системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.

Відповідно до п.31.4.7 Правил дорожнього руху України забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам, зокрема :

в) встановлено на скло додаткові предмети або нанесено покриття, які обмежують оглядовість з місця водія, і погіршують його прозорість.

Приміткою до цього пункту ПДР визначено: на верхній частині вітрового скла автомобілів і автобусів можуть бути прикріплені прозорі кольорові плівки. Дозволяється застосовувати тоновані стекла (крім дзеркальних), світлопропускання яких відповідає вимогам ГОСТ 5727-88. Дозволяється застосовувати занавіски на бокових вікнах автобусів.

Відповідно до п.2.2.4 ГОСТ 5727-88 світло пропускання скла, забезпечуваючих видимість для водія, повинно бути не менш: 75% - для вітрового скла; 70% - для скла, яке не є вітровим, які входять до нормативного поля обзору П, визначає передню оглядовість.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що працівник поліції був забов'язаний за допомогою спеціального приладу визначити світлопропускання лобового скла на автомобілі .

Згідно зі ст.69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обов,язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до роз'яснень п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Крім того, даною постановою зазначено судам слід звернути увагу на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

У справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення Конституційний суд України в своєму рішенні від 26 травня 2015 року №5-рп/2015 зазначив, що провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачає низку визначених у законі послідовних дій відповідного органу (посадової особи). За загальним правилом фіксація адміністративного правопорушення починається зі складення уповноваженою посадовою особою протоколу про його вчинення.

Суд зазначав у наведеному Рішенні, що КУпАП визначає систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Вказані положення є законодавчими гарантіями об,єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності (п.2.2 Рішення).

Також Суд у наведеному Рішенні аналізує можливість притягнення особи до відповідальності у так званому у скороченому провадженні. При цьому Суд вказує, що скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

Тобто, позиція Суду полягає у тому, що навіть у випадку, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, стадія фіксації адміністративного правопорушення та формування матеріалів справи є обов,язковою і має передувати такому розгляду справи.

За загальним правилом розгляд справи починається оголошенням про те, яка справа розглядається, з,ясовується хто прибув на розгляд справи, встановлюються анкетні дані особи, яка притягається до відповідальності, роз,яснюються її права, надається можливість подати докази, заявити клопотання.

Якщо особа заявляє обґрунтовані клопотання про ознайомлення зі справою, про допуск захисника, про приєднання доказів тощо, то ці клопотання мають бути розглянуті, а права особи, яка притягується до відповідальності, забезпечені. Лише після цього особа, яка розглядає справу, має оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Це пов,язано з тим, що силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

При винесенні оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення були порушені права позивача, передбачені ст. 268 КУпАП, та не з'ясовано, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також не з'ясовані інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Не зазначено , на підставі чого був зроблений висновок про те, що на лобове скло автомобіля марки ВАЗ 217030, державний номер НОМЕР_1, яким керував позивач, нанесено покриття, яке погіршує його прозорість , яким чином перевірялися вказані обставини та пояснення позивача.

Таким чином, неналежне оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення, невідповідність постанови по справі про адміністративне правопорушення фактичним обставинам, встановленим в суді, свідчать про недоведеність вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення.

Відповідно до закріпленого в ст. 62 Конституції України принципу особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справі Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов'язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов'язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі «Надточій проти України» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 15.05.2008 року відзначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення(п. 21 рішення).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

Отже, системний аналіз положень КУпАП дає підстави для висновку, що якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, уповноважена посадова особа зобов'язана здобути докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.

Будь-яких фактичних даних, які б вказували, що на лобовому склі автомобіля, яким керував позивач, було покриття, яке погіршує його прозорість , оскаржувана постанова не містить.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обов,язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з тим, відповідач такого обов,язку не виконав, будь-яких заяв, пояснень, заперечень суду не надав.

З врахуванням вищевикладеного, оцінивши всі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність в діях відповідача об,єктивної сторони правопорушення, а тому і відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.121 КУпАП, що в свою чергу є підставою задоволення позову в частині скасування постанови.

Враховуючи положення ст. 286 ч.3 КАС України , в задоволенні вимог щодо визнання оскаржуваної постанови незаконноюслід відмовити.

Керуючись ст. ст. 126, 245, 247, 251,258,268,280-285, 293 КпАП України , ст. ст. 2, 69, 77, 205,241-246,286, 55, 295,297 КАС України , суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (адреса реєстрації: мбахмут, Донецька область. вул..Перемоги,2/18, іпн НОМЕР_2) до інспектора СДПП Ізюмського відділу поліції ОСОБА_2 (місце знаходження: м.Ізюм, Харківська область, пров.Георгіївський,4, іпн, серія та номер паспорту невідомо) про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити частково.

Скасувати постанову інспектора СДПП Ізюмського відділу поліції ОСОБА_2від 14 травня 2018 року серії НР № 8500658 про притягнення ОСОБА_1до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

В задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Донецького апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.А. Радченко