Справа № 163/2896/17
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2018-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2018 рокуЛьвів№ 876/4459/18

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.,

суддів Гудима Л.Я, Пліша М.А.,

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Волинської митниці Державної фіскальної служби на рішення Любомльського районного суду Волинської області від 06 березня 2018 року у справі № 163/2896/17 (суддя Гайдук А.Л., м. Любомль, час прийняття - 16:51) за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Волинської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправною та скасування постанови про порушення митних правил,-

В С Т А Н О В И В :

17 листопада 2017 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Волинської митниці Державної фіскальної служби, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову Волинської митниці ДФС від 25.10.2017 року у справі про порушення митних правил №3667/20500/17, якою його, якою декларанта ТзОВ «Волекспоброк», визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.485 МК України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 108405,99 грн.

Рішенням від 06 березня 2018 року Любомльський районний суд Волинської області позовні вимоги задовольнив в повному обсязі.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Волинська митниця ДФС оскаржила його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, не надано належної юридичної оцінки доказам митниці, неповно з'ясовано обставини справи, які мають істотне значення для правильного вирішення спору.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції не звернув належної уваги на ті обставини, що відповідно до службової записки відділу адміністрування митних платежів Волинської митниці ДФС від 29.08.2017 №2105/03-70-20-05 за митне оформлення товару «вантажний автомобіль марки "MERCEDES-BENZ", модель згідно з довідником "Vito 113CDI", номер кузова НОМЕР_1» за митною декларацією 1М40ДЕ №UA205020/2017/010101 від 08.09.2017 року за кодом товару 8704 21 99 00 згідно УКТЗЕД необхідно було сплатити митні платежі в сумі 97301 (дев'яносто сім тисяч і рис га один) гривні 98 копійок.

Тобто різниця між сплаченими митними платежами та митними платежами, які необхідно було сплати за митною декларацією типу ІМ40ДЕ JN«UА205020/2017/010101 від 08.09.2017 року становить 36135,33 гривень.

Таким чином, на думку апелянта, ОСОБА_2, як декларант ТзОВ «Волекспоброк», заявив в митній декларації типу ІМ40ДЕ №иА205020/2017/010101 від 08.09.2017 року, код товару згідно з УКТ ЗЕД, з метою зменшення розміру митних платежів.

Апелянт також зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги, що згідно Акта про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 05.09.17 № иА205010/17/312444, в автомобілі: наявна перегородка між пасажирським та вантажним відділенням, відсутні кріплення для сидінь, відсутні кріплення для ременів безпеки, відсутня обшивка вантажного відділення, наявні вікна в задніх дверях, в лівій боковині кузова та правих рухомих дверях, наявне освітлення багажного відділення.

Наведені вище характеристики та ознаки транспортного засобу вказують на віднесення даного автомобіля до товарної позиції 8704.

Вказана інформація підтверджується і фотографіями транспортного засобу від 06.09.2017, з яких видно, що у вантажному відділенні автомобіля відсутня обшивка та сидіння для пасажирів позаду місця водія, а також відсутні кріплення для ременів безпеки.

Більше того, наведені вище факти вказують на відсутність ознак комфорту в даному транспортному засобі для безпечного перевезення пасажирів автомобільними дорогами України.

З огляду на викладене, відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Позивач не скористався своїм правом подання відзиву на апеляційну скаргу митного органу.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив та підтверджується матеріалами справи, що 08 вересня 2017 року ОСОБА_2 подав митну декларацію типу ІМ40ДЕ №UA205120/17/010101 від 08.09.2017 року, у якій задекларовано автомобіль вантажопасажирський б/в, призначений для переведення людей по дорогах загального користування, марка, згідно з довідником, "MERCEDES-BENZ", модель, згідно з довідником, "Vito 113CDI", календарний рік виготовлення - 2011, модельний рік виготовлення - 2011, кузов № НОМЕР_1, вагою 1956 кг, об'єм двигуна 2143 см.куб., тип кузова - фургон, загальна кількість місць, включаючи водія - 3, який слідував в адресу підприємства - громадянина України ОСОБА_3. Вартість даного транспортного засобу становить 3600 євро. Код згідно УКТЗЕД - .

Вказаний транспортний засіб, як легковий, ОСОБА_3 задекларував 05.09.2017 року при його ввезені на митну територію України через пункт пропуску «Ягодин» Волинської митниці ДФС у митній декларації за формою, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2012 року №431, для письмового декларування товарів, що переміщуються через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не пов'язаних зі здійсненням підприємницької діяльності.

З акту про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу № UA205010/17/312444 від 05.09.2017 року вбачається, що в задекларованому автомобілі наявна перегородка між пасажирським та вантажним відділенням, відсутні кріплення для сидінь, відсутня обшивка вантажного відділення, наявні вікна в задніх дверях, в лівій боковині кузова та правих рухомих дверях, наявне освітлення багажного відділення.

Невідповідностей задекларованих відомостей про транспортний засіб з результатами проведеного митного огляду інспектором митниці не встановлено, про що свідчать відмітки у графах 8.3.1, 8.3.3 Акту.

Додатковим аркушем до Акта про проведення митного огляду товарів № UA205010/2017/312444 стверджено, що легковий автомобіль марки "MERCEDES-BENZ", модель "Vito", кузов № НОМЕР_1, має 5 дверей та 3 місця для сидіння.

Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції в якості свідка інспектор митниці ОСОБА_4 суду показав, що 05.09.2017 року він проводив огляд даного автомобіля та всі його технічні характеристики відобразив в акті огляду, при цьому категорію транспортного засобу він визначав на підставі поданих товаро-супровідних документів, зокрема, попередньої декларації, оскільки він не є фахівцем, а тому відповідних знань в даній галузі не має.

Відповідно до експертного заключення автотоварознавця №1016 від 08.09.2017 року, вищевказаний транспортний засіб відноситься до вантажопасажирських, тип кузова - «фургон», місця для сидіння - 3.

На цей автомобіль 08.09.2017 року ТзОВ «Рівнестандарт» видано сертифікат відповідності щодо індивідуального затвердження колісного транспортного засобу, у якому визначено його категорію - М1.

Згідно класифікації колісних транспортних засобів, визначених у постанові КМУ від 22.12.2010 року №1166 "Про єдині вимоги до конструкції та технічного стану колісних транспортних засобів, що експлуатуються", до колісних засобів категорії М належать самохідні колісні засоби, що мають не менш як чотири колеса та призначені для перевезення пасажирів (легкові автомобілі, автобуси), зокрема: M 1- колісний засіб, що призначений для перевезення пасажирів, у якому кількість місць для сидіння, крім місця водія, не перевищує восьми.

Із службової записки заступника начальника Управління адміністрування митних платежів (далі - УАМП) від 18.09.2017 року №961/03-70-19-02-25 встановлено, що відділом митного оформлення №5 митного поста «Ягодин» 08.09.2017 року скеровувався запит за №64 на адресу УАМП щодо вирішення складного випадку класифікації товару - автомобіля марки "MERCEDES-BENZ", модель "Vito", кузов № НОМЕР_1, який заявлений до митного оформлення за кодом . За результатами розгляду цього запиту УАМП прийняло рішення від 14.09.2017 №КТ-UA-2017, відповідно до якого зазначений транспортний засіб класифіковано за кодом згідноУКТЗЕД як вантажний автомобіль, що використовувався понад 5 років.

При прийнятті рішення про визначення коду товару від 14.09.2017 №КТ-UA-2017 відділ УАМП керувався Законом України «Про митний тариф України» від 19.09.2013 року №584-VІІ, Поясненнями до УКТЗЕД, затвердженими наказом ДФС України від 09.06.2015 року №401, Поясненнями до товарних позицій 8703, 8704 УКТЗЕД, Актом про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 05.09.2017 року №UA205010/17/312444, технічним паспортом від 16.05.2012 року №VS 316228.

На підставі вказаної службової записки заступник начальника УПМП Волинської митниці ДФС дійшов висновку про наявність у діях декларанта ОСОБА_2 ознак порушення митних правил, передбаченого ст.485 МК України, у зв'язку із чим 19.09.2017 року звернувся із службовою запискою до заступника начальника УАМП про розрахунок митних платежів станом на 08.09.2017 року, які необхідно було б сплатити при ввезенні даного автомобіля в режимі «імпорт» у разі його декларування за кодом згідноУКТЗЕД.

Згідно службової записки начальника УАМП від 22.09.2017 року за №989/03-70-19-03-25, митна вартість поданого до митного оформлення автомобіля: за кодом згідно з УКТЗЕД становить 3785,00 євро, розрахунок митних платежів за цим кодом визначено у 63879,02 грн.; за кодом згідно УКТЗЕД - 3611,50 євро, розрахунок митних платежів - 100014,35 грн. Сума несплачених митних платежів склала 36135,33 грн. (в т.ч.: акциз - 31552,97 грн.; ПДВ - 5122,43 грн.).

Суму в 61166,65 грн., як попередня оплата за митне оформлення, ОСОБА_3 сплачено 04.09.2017 року згідно квитанції №19788668-1.

На підставі наведеного, орган доходів і зборів дійшов висновку, що декларант ТзОВ «Волекспоброк» - ОСОБА_2 заявив в митній декларації типу ІМ40ДЕ №UA205020/17/010101 від 08.09.2017 року код товару згідно з УКТ ЗЕД, з метою зменшення розміру митних платежів, що слугувало підставою для складання головним державним інспектором УПМП Волинської митниці ДФС ОСОБА_5 протоколу про порушення митних правил №3667/20500/17 від 05.10.2017 року відносно позивача за ознаками ст.485 МК України.

25 жовтня 2017 року заступником начальника Волинської митниці ДФС - начальником управління протидії митним правопорушенням ОСОБА_6 винесено оскаржувану постанову за №3667/20500/17,якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст.485 МК України, та накладено стягнення у вигляді 300% несплаченої суми митних платежів, що становить 108405,99 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що при прийнятті рішення щодо визначення коду товару у запитуваному складному випадку Управлінням адміністрування митних платежів Волинської митниці ДФС були використані саме ті документи, що надані позивачем та якими він керувався під час самостійного визначення коду товару. При цьому, фактів неправдивості чи недостовірності у цих документах митним органом не зафіксовано та не встановлено.

Оскільки хибність дій декларанта по визначенню коду товару згідно з УКТЗЕД відбулась у складному випадку класифікації товару із направленням запиту до спеціалізованого підрозділу, то відповідно до вимог ч.6 ст.69 МК України за вказані дії позивач не несе відповідальність.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального права та є правильними.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, які виникли між сторонами врегульовуються Митним кодексом України, Кодексом України про адміністративні правопорушення та є публічно-правовими, оскільки стосуються притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення митних правил.

Відповідно до частини першої статті 458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

За статтею 485 МК України заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Аналізуючи зміст наведених вище норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку про те, що склад правопорушення, передбаченого статтею 485 МК, передбачає, з-поміж іншого, те що особа, яка його вчинила, діяла умисно, тобто усвідомлено, цілеспрямовано чинила так, щоб уникнути від сплати митних платежів (у тому числі й сплати їх у меншому розмірі).

Об'єктивна сторона правопорушення, відповідальність за яке встановлено статтею 485 МК, полягає у поданні неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості.

Отже, зовнішній прояв (винного, протиправного) діяння (передбаченого статтею 485 МК) обов'язково повинен поєднуватися з умислом суб'єкта його вчинення на посягання на охоронювані законом суспільні відносин (встановлений законом порядок сплати податків та зборів).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 69 МК України товари при їх декларуванні підлягають класифікації, тобто у відношенні товарів визначаються коди відповідно до класифікаційних групувань, зазначених в УКТ ЗЕД.

Органи доходів і зборів здійснюють контроль правильності класифікації товарів, поданих до митного оформлення, згідно з УКТ ЗЕД.

Відповідно до ч. 3, 4 цієї статті на вимогу посадової особи органу доходів і зборів декларант або уповноважена ним особа зобов'язані надати усі наявні відомості, необхідні для підтвердження заявлених ними кодів товарів, поданих до митного оформлення, а також зразки таких товарів та/або техніко-технологічну документацію на них.

4. У разі виявлення під час митного оформлення товарів або після нього порушення правил класифікації товарів орган доходів і зборів має право самостійно класифікувати такі товари.

Положенням ч.5 ст. 69 МК України передбачено, що під складним випадком класифікації товару розуміється випадок, коли у процесі контролю правильності заявленого декларантом або уповноваженою ним особою коду товару виникають суперечності щодо тлумачення положень УКТ ЗЕД, вирішення яких потребує додаткової інформації, спеціальних знань, проведення досліджень тощо.

Положення ч. 6 ст. 69 Митного кодексу чітко передбачає, що штрафи та інші санкції за несплату митних платежів та за інші порушення, виявлені у зв'язку з неправильною класифікацією товарів, застосовуються органами доходів і зборів виключно у разі, якщо прийняте органом доходів і зборів рішення про класифікацію цих товарів у складному випадку було прийнято на підставі поданих заявником недостовірних документів, наданої ним недостовірної інформації та/або внаслідок ненадання заявником всієї наявної у нього інформації, необхідної для прийняття зазначеного рішення, що суттєво вплинуло на характер цього рішення.

Відповідно до Порядку роботи відділу митних платежів, підрозділу митного оформлення митного органу та митного поста при вирішенні питань класифікації товарів, що переміщуються через митний кордон України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 року № 650 контроль правильності класифікації товарів - це перевірка правильності опису товару та відповідного йому коду в митній декларації вимогам Основних правил інтерпретації УКТ ЗЕД під час проведення процедур його митного контролю та митного оформлення.

Згідно з цим Порядком декларант або уповноважена ним особа класифікує товари згідно з УКТ ЗЕД при їх декларуванні відповідно до статті 69 МК, а посадові особи митного поста здійснюють контроль правильності класифікації товарів під час проведення митних формальностей при митному оформленні товарів.

Контроль правильності класифікації товарів здійснюється, зокрема, шляхом перевірки відповідності відомостей про товар та коду товару згідно з УКТ ЗЕД, заявлених у митній декларації, відомостям про товар (найменування, опис, визначальні характеристики для класифікації товарів тощо), зазначеним у наданих для митного контролю документах, шляхом перевірки дотримання вимог Основних правил інтерпретації УКТ ЗЕД, з врахуванням Пояснень до УКТ ЗЕД, рекомендацій, розроблених центральним органом виконавчої влади у сфері митної справи відповідно до вимог статті 68 Кодексу.

При цьому, колегія суддів зазначає, що із службової записки заступника начальника Управління адміністрування митних платежів (далі - УАМП) від 18.09.2017 року №961/03-70-19-02-25 встановлено, що відділом митного оформлення №5 митного поста «Ягодин» 08.09.2017 року скеровувався запит за №64 на адресу УАМП щодо вирішення саме складного випадку класифікації товару - автомобіля марки "MERCEDES-BENZ", модель "Vito", кузов № НОМЕР_1.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що приймаючи надану позивачем митну декларацію, митний орган повинен був перевірити правильність заявленого коду товару і в разі виявлення неправильності цього коду відповідно до ч. 3 ст. 69 Митного кодексу України вимагати надати усі наявні відомості, необхідні для підтвердження заявленого коду товару, поданого до митного оформлення, а також зразки товару та/або техніко-технологічну документацію на нього, або ж згідно з ч.4 ст.69 Митного кодексу України самостійно класифікувати товар.

Тобто, відповідач не заперечував, що на момент декларування автомобіля його характеристики та визначення коду класифікації відповідали зазначеним в поданих митному органу документах, законність наданих позивачем документів, які стали підставою для митного оформлення не викликала у митниці жодних сумнівів.

Як правильно зазначено судом першої інстанції, позивачем в митній декларації вказаний опис товару, згідно з товаросупровідними та іншими документами, а саме: рахунком-фактурою, митною декларацією ОСОБА_3, технічним паспортом на автомобіль, актом про проведення огляду з додатком, експертним заключенням автотоварознавця та сертифікатом відповідності, з яких вбачаються підстави для віднесення ввезеного автомобіля до категорії «легкових».

В той же час на підставі досліджених доказів встановлено, що позивачем не було надано до митного органу недостовірних документів для визначення коду товару, недостовірної інформації або приховування будь-якої інформації відомої йому, необхідної для класифікації товару.

При цьому, Управлінням адміністрування митних платежів Волинської митниці ДФС при прийнятті рішення щодо визначення коду товару у запитуваному складному випадку були використані саме ті документи, що надані позивачем та якими він керувався під час самостійного визначення коду товару. Фактів неправдивості чи недостовірності у цих документах митним органом не зафіксовано та не встановлено.

Оскільки хибність дій декларанта по визначенню коду товару згідно з УКТЗЕД відбулась у складному випадку класифікації товару із направленням запиту до спеціалізованого підрозділу, то відповідно до вимог ч.6 ст.69 МК України за вказані дії позивач не несе відповідальність.

Відповідно до ст.10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивач не вчинив жодних умисних дій щодо неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, що є обов`язковою ознакою правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України, тобто відсутні ознаки суб`єктивної сторони правопорушення, а відповідачем не надано суду жодних доказів, які могли б вказувати на наявність в діях позивача умислу на вчинення правопорушення.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо протиправності оскарженої постанови та її скасування.

Наведене спростовує доводи апеляційної скарги про невідповідність постанови суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

В силу ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись статтями 229, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 322 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Волинської митниці Державної фіскальної служби залишити без задоволення, а рішення Любомльського районного суду Волинської області від 06 березня 2018 року у справі № 163/2896/17 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя В.В. Святецький

Судді Л.Я. Гудим

М.А. Пліш

Постанова в повному обсязі складена 27 червня 2018 року.