Справа № 812/1799/18
Суддя: К.О. Пляшкова
Дата ухвалення: 2018-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

02 липня 2018 року СєвєродонецькСправа № 812/1799/18

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Пляшкова К.О., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до міського голови Лисичанської міської ради Луганської області ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування розпорядження від 07.06.2018 № 94-кд «Про оголошення конкурсу на заміщення вакантної посади»,

ВСТАНОВИВ:

26 червня 2018 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до міського голови Лисичанської міської ради Луганської області ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування розпорядження від 07.06.2018 № 94-кд «Про оголошення конкурсу на заміщення вакантної посади».

Розглянувши матеріали адміністративного позову, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі на підставі пункту 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), з огляду на таке.

За частиною першою статті 1 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень.

Відповідно до частини першої статті 160 КАС України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

В позовній заяві зазначаються: у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності субєкта владних повноважень обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача (пункт 9 частини пятої статті 160 КАС України).

Отже, процесуальний закон вимагає, щоб у позовній заяві про оскарження рішення субєкта владних повноважень позивач, з-поміж іншого, обґрунтовував порушення оскаржуваним рішенням своїх прав, свобод чи інтересів.

В позовній заяві позивач зазначає, що до 19.04.2018 вона працювала на посаді начальника відділу освіти Лисичанської міської ради Луганської області, з якої звільнена за розпорядженням Лисичанського міського голови від 19.04.2018 № 70-к «Про звільнення з посади начальника відділу освіти Лисичанської міської ради ОСОБА_1В.». На сьогодні це розпорядження є предметом оскарження у Луганському окружному адміністративному суді у справі № 812/1244/18.

Також, у Луганському окружному адміністративному суді на розгляді знаходяться ще дві адміністративні справи (№ 812/856/18, № 812/1178/18), предметом оскарження яких є розпорядження Лисичанського міського голови про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, які стали підставою для звільнення з посади.

Лисичанським міським головою винесено розпорядження № 94-к від 07.06.2018 «Про оголошення конкурсу на заміщення вакантної посади», згідно з яким оголошено конкурс на заміщення вакантної посади начальника відділу освіти Лисичанської міської ради, тобто посади, з якої звільнено позивача. При цьому відповідачу достеменно відомо про оскарження у судовому порядку розпорядження про звільнення ОСОБА_1 з посади, на яку оголошений конкурс.

Позивач вважає, що існує реальна загроза, що, на час розгляду справи № 812/1244/18, на посаду начальника відділу освіти Лисичанської міської ради буде призначена інша особа та це може ускладнити виконання рішення суду у справі у разі задоволення позову та поновлення ОСОБА_1 на попередній посаді. Позивач повинна буде витрачати сили та час для того, щоб поновитися на попередній посаді, очікувати, коли відповідач звільнить призначену за конкурсом особу, що також буде порушувати права та законні інтереси особи, яка стане переможцем конкурсу на заміщення вакантної посади.

Тобто, з викладеного слідує, що, на думку позивача, оскаржуваним розпорядженням відповідача може бути ускладнено поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу освіти Лисичанської міської ради, з якої її незаконно звільнено.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту <...>.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб'єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 6 КАС України.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004 дав визначення поняттю «охоронюваний законом інтерес», який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «право» (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб'єктивного права; б) є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб'єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. <...> поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «право» має один і той же зміст.

Отже, обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим.

Вказане підтверджується і нормою частини другої статті 124 Конституції України, в якій закріплено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Тобто, обов'язковою умовою для застосування інституту судового захисту має бути наявність юридичного спору між сторонами у справі, тобто порушення однією стороною законних прав та охоронюваних інтересів іншої сторони.

Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо певних обставин абстрактно, лише тому, що заявники вважають, що начебто певні положення норм законодавства впливають на їх правове становище. Не поширюють свою дію ці положення й на правові ситуації, що вимагають інших юрисдикційних (можливо позасудових) форм захисту від стверджувальних порушень прав чи інтересів.

Таким чином, враховуючи наведене нормативне регулювання, суд дійшов висновку, що право на оскарження рішення субєкта владних повноважень мають лише особи, чиї права, свободи та інтереси порушуються оскаржуваним рішенням. Особи, чиї права, свободи та інтереси не порушуються таким рішенням субєкта владних повноважень, права оскаржувати такі рішення не мають.

Правовий висновок стосовно того, що захисту адміністративним судом підлягає фактично порушене право особи у публічно-правових відносинах з відповідачем і саме при здійсненні ним чітко визначених чинним законодавством владних управлінських функцій, що права та свободи, які не є індивідуально вираженими, не підлягають судовому захисту в порядку адміністративного судочинства і відсутність порушеного права саме оскаржуваним рішенням субєкта владних повноважень є підставою для відмови у відкритті провадження у справі згідно з пунктом 1 частини першої статті 170 КАС України, зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 у справі № П/9901/370/18 (реєстраційний № рішення в ЄДРСР 73500759).

З матеріалів позовної заяви встановлено, що 07.06.2018 Лисичанським міським головою ОСОБА_2 видано розпорядження № 94-к «Про оголошення конкурсу на заміщення вакантної посади», згідно з яким оголошено конкурс на заміщення вакантної посади начальника відділу освіти. Вказане розпорядження оприлюднено на офіційному сайті Лисичанської міської ради та в газеті «Новий путь», № 24 (14991), четвер, 14 червня 2018 року.

Згідно з пунктом 10 частини четвертої статті 42 Закону України від 21.05.1997 № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування» сільський, селищний, міський голова призначає на посади та звільняє з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, крім керівників дошкільних, загальноосвітніх та позашкільних навчальних закладів.

Відповідно до статті 10 Закону України від 07.06.2001 № 2493-III «Про службу в органах місцевого самоврядування» прийняття на службу в органи місцевого самоврядування здійснюється: на посади керівника секретаріату (керуючого справами) районної, обласної ради, керуючого справами виконавчого апарату обласних і районних рад, керівників відділів, управлінь та інших працівників органів місцевого самоврядування шляхом призначення відповідно сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.

Проведення конкурсу, випробування та стажування при прийнятті на службу в органи місцевого самоврядування здійснюється в порядку, визначеному законодавством України про державну службу.

Пунктом 6 Порядку проведення конкурсу на заміщення вакантних посад державних службовців, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2002 № 169, передбачено, що рішення про проведення конкурсу приймається керівником органу за наявності вакантної посади державного службовця.

З вищевикладеного слідує, що відповідачем видано розпорядження про оголошення конкурсу на заміщення посади, яка є вакантною. Видання відповідачем такого розпорядження безпосередньо передбачено викладеними вище нормами законодавства і належить до його виключної компетенції.

Як вже вище вказано, ОСОБА_1 звільнено з посади начальника відділу освіти Лисичанської міської ради розпорядженням Лисичанського міського голови від 19.04.2018 № 70-к «Про звільнення з посади начальника відділу освіти Лисичанської міської ради ОСОБА_1В.». Зазначене розпорядження є чинним та не скасоване у визначеному законом порядку відповідне рішення суду у справі № 812/1244/18 не прийнято.

Тобто, на час видання розпорядження Лисичанським міським головою від 07.06.2018 № 94-кд «Про оголошення конкурсу на заміщення вакантної посади», позивач не мала будь-яких законних прав та інтересів щодо цієї посади. Не виникло таких права та інтереси й на час вирішення питання щодо відкриття провадження у даній справі.

Всі наведені у позовній заяві твердження щодо можливого порушення прав та інтересів у разі задоволення вимог ОСОБА_1 у справі № 812/1244/18 та поновлення її на посаді начальника відділу освіти Лисичанської міської ради, на даний час є виключно припущеннями на майбутнє. Тим більше, що для відновлення у такому випадку прав позивача законодавством передбачений конкретний механізм, відмінний від обраного позивачем.

Таким чином позивач у позовній заяві не довела, що розпорядженням Лисичанського міського голови від 07.06.2018 № 94-кд «Про оголошення конкурсу на заміщення вакантної посади» порушуються її права, свободи та інтереси.

Суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства (пункт 1 частини першої статті 170 КАС України).

Оскільки розпорядженням Лисичанського міського голови від 07.06.2018 № 94-кд «Про оголошення конкурсу на заміщення вакантної посади» не порушуються будь-які права, свободи та інтереси ОСОБА_1, суд дійшов висновку, що у даному випадку адміністративна процесуальна дієздатність позивача на оскарження такого розпорядження є законодавчо обмеженою, відповідно, слід відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі згідно з пунктом 1 частини першої статті 170 КАС України.

Керуючись статями 5, 160, 170, 256, 264 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до міського голови Лисичанської міської ради Луганської області ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування розпорядження від 07.06.2018 № 94-кд «Про оголошення конкурсу на заміщення вакантної посади».

Повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СуддяОСОБА_3