Справа № 638/18047/17
Суддя: Сіренко О.І.
Дата ухвалення: 2018-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2018 р. м. ХарківСправа № 638/18047/17
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Сіренко О.І.

суддів: Калиновського В.А. , Спаскіна О.А.

за участю секретаря судового засідання: Медяник А.О.

представника відповідача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.01.2018, суддя Семіряд І.В., пр. Перемоги, 52в, м. Харків, Харківська, 61202, по справі № 638/18047/17

за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3

до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова

про визнання неправомірними дії суб'єкта владних повноважень та зобов'язання вчинити певні дії щодо перерахунку пенсії,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 - ОСОБА_4 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправним рішення Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова, оформленими протоколом № 14 від 07.07.2017 про відмову у поновленні виплати пенсії ОСОБА_3, визнати протиправним рішення Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова, оформленими протоколом № 14 від 07.07.2017р. про відмову у поновленні виплати пенсії ОСОБА_3; зобов'язати Шевченківське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова перерахувати розмір та поновити ОСОБА_3 виплату пенсії за віком з дати припинення з врахуванням виплачених коштів, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, з проведенням індексації, як не працюючому пенсіонеру, на визначений пенсіонером банківський рахунок; зобов'язати Шевченківське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова перерахувати розмір та поновити ОСОБА_2 виплату пенсії за віком з дати припинення з врахуванням виплачених коштів, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, з проведенням індексації, як не працюючому пенсіонеру, на визначений пенсіонером банківський рахунок та встановити контроль виконання судового рішення.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що до липня 2010 ОСОБА_3 та ОСОБА_2 проживали в ІНФОРМАЦІЯ_1, отримували пенсії за віком, надалі виїхали на постійне місце проживання до Ізраїлю, в зв'язку з чим виплату пенсій припинено. 05.07.2017 представник ОСОБА_3 та ОСОБА_2 - ОСОБА_5 особисто звернулася до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова із заявами про поновлення виплати пенсій з дати припинення, як не працюючим пенсіонерам в розмірах відповідно до чинного пенсійного законодавства (Додаток 2 до Порядку № 22-1). Рішеннями Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова, оформленими протоколом № 14 від 07.07.2017р. в поновленні виплати пенсій відмовлено. Позивач вважає протиправними рішення про відмову у поновленні виплати пенсій, у зв'язку з чим звернувся до суду з позовом.

22 січня 2018 року рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова задоволено адміністративний позов ОСОБА_4, що діє за довіреністю в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова про визнання неправомірними дії суб'єкта владних повноважень та зобов'язання вчинити певні дії щодо перерахунку пенсії.

Визнано протиправним рішення Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова, оформленими протоколом № 14 від 07.07.2017 про відмову у поновленні виплати пенсії ОСОБА_2, ОСОБА_3.

Зобов'язано Шевченківське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова перерахувати розмір та поновити ОСОБА_2, ОСОБА_3 виплату пенсії за віком з дати припинення з врахуванням виплачених коштів, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, з проведенням індексації, як не працюючому пенсіонеру, на визначений пенсіонерами банківський рахунок.

Зобов'язано Шевченківське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова подати протягом п'ятнадцяті днів, з дня набрання рішенням законної сили, звіт про виконання судового рішення, відповідно до вимог ч. 1 ст. 382 КАС України.

В апеляційній скарзі Шевченківське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування своїх доводів апелянт зазначив, що оскільки заявником не надано до органу пенсійного фонду документ, що засвідчує місце свого проживання (реєстрації) в Україні, а також між Україною та Ізраїлем не укладено жодного договору стосовно порядку призначення та виплати пенсії громадянам України, які виїхали за кордон на постійне місце проживання, підстави для поновлення виплати позивачам пенсії відсутні.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 народилися в Україні, до липня 2010 проживали в ІНФОРМАЦІЯ_1, отримували пенсії за віком.

Позивачі виїхали на постійне місце проживання до Ізраїлю, в зв'язку з чим виплату пенсій було припинено.

05.07.2017 представник ОСОБА_3 та ОСОБА_2 - ОСОБА_5 особисто звернулася до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова із заявами про поновлення виплати пенсій з дати припинення, як не працюючим пенсіонерам в розмірах відповідно до чинного пенсійного законодавства (а.с.8, 9).

Відповідачем було відмовлено у виплаті пенсії, оформленими протоколом № 14 від 07.07.2017р. в поновленні виплати пенсій ОСОБА_3 та ОСОБА_2, у зв'язку з тим, що заява та документи для поновлення виплати пенсії позивачам подані з порушенням чинного законодавства, зокрема: заява про поновлення виплати пенсії подається пенсіонером особисто або законним представником та особа, яка звертається за пенсією повинна пред'явити паспорт, що засвідчує її місце проживання (реєстрацію).

Не погодившись з відмовою в поновленні виплати пенсій ОСОБА_3 та ОСОБА_2, та з метою відновлення порушених прав, представник позивачів звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку щодо неправомірності оскаржуваних рішень.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з ст.92 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадянам, які виїхали на постійне проживання за кордон, пенсії не призначаються.

Пенсії, призначені в Україні до виїзду на постійне проживання за кордон, виплачуються за 6 місяців наперед перед від'їздом за кордон.

З 01.04.2004 року набув чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», відповідно до п.2 ч.1 ст.49 якого виплата пенсії припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно ст.51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Міжнародні договори між Україною та Ізраїлем стосовно призначення та виплати пенсії не укладалися.

Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 року №25-рп/2009 положення п.2 ч.1 ст.49, другого речення ст.51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення і якщо згода на обов'язковість такого міжнародного договору не надана Верховною Радою України, визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Як зазначено в Рішенні Конституційного Суду України №25-рп/2009, оспорюваними нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

У відповідності до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Отже, з 07.10.2009 року порядок виплати пенсій громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон регулюється нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням рішення Конституційного суду України №25-рп/2009, тобто виплата пенсії повинна проводитися незалежно від місця проживання пенсіонера.

Відсутність законодавчо встановленого механізму поновлення виплати пенсії, припиненої у зв'язку з виїздом громадянина України на постійне місце проживання за кордон, або переведення з одного виду пенсії на інший, не може бути підставою для позбавлення таких осіб права на соціальний захист, що встановлений статтею 46 Конституції України.

Також, як зазначив Європейський суд з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у рішенні по справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07.02.2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (п.51 цього рішення).

У п.54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до ст.46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й у рішенні у справі «Пічкур проти України», як джерело права відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Тобто, з дня набрання чинності Рішенням Конституційного Суду України №25-рп/2009 щодо неконституційності положень п.2 ч.1 ст.49, другого речення ст.51 Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону. З цього часу УПФ має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Відповідно до п 1.5 «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок №22-1) заява про поновлення виплати пенсії подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку, як одержувача пенсії.

Пунктом 1.7 Порядку №22-1 встановлено, що днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Днем звернення за перерахунком пенсії, переведенням з одного виду пенсії на інший, поновленням виплати пенсії, виплатою недоотриманої пенсії у зв'язку зі смертю вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами.

Згідно із п.2.8. Порядку №22-1 поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Пунктом 2.22 Порядку №22-1 визначено, що документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також копію посвідки на постійне проживання.

Відповідно до п.2.23 Порядку №22-1, документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію.

Згідно із п.4.1 Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2).

Пунктом 4.3 Порядку №22-1 визначено, що не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Відповідно до ч.1 ст. 44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Із наданих представником позивачів копії заяв про перерахунок-призначення пенсії вбачається, що до останніх було додано нотаріально засвідченні копії довіреності представника ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Тому, Пенсійний фонд безпідставно встановив порушення законодавства у поданні відповідних заяв через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, представником позивачів разом із заявами про перерахунок та поновлення виплати пенсії надавались до пенсійного органу нотаріально засвідченні копії паспортів, пенсійних посвідчень, довідок про присвоєння ідентифікаційного номера ОСОБА_2 та ОСОБА_3, в тому числі копія паспорта заявника, у зв'язку з чим колегія суддів приходить до висновку, що доводи відповідача, викладені в оскаржуваному рішенні щодо ненадання представником позивачів до заяви документу, що засвідчує місце проживання особи, є необґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачі, проживаючи в Ізраїлі, як громадяни України, мають такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни цієї держави, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії за ознакою місця проживання, про що вказано у Рішенні Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009, яке є безумовною підставою для нарахування та виплати пенсії позивачу як особі, яка проживає за межами України.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

За правилами частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 243, 250, 308, 309, 310, п.1ч.1 ст. 315, 321,322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.01.2018 по справі № 638/18047/17 залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

.

Головуючий суддя ОСОБА_6
Судді ОСОБА_7 ОСОБА_8
Повний текст постанови складений та підписаний: 26.06.2018.