Справа № 490/3921/16-а
Суддя: Гриців М.І.
Дата ухвалення: 2018-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

26 червня 2018 року

Київ

справа №490/3921/16-а

адміністративне провадження №К/9901/18361/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого Гриціва М.І.,

суддів: Берназюка Я.О., Коваленко Н.В., -

розглянув у письмовому провадженні справу за касаційною ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2017 року (судді Шевчук О.А., Зуєва Л.Є., Федусик А.Г.) у справі № 490/3921/16-а за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва (далі - управління ПФУ) про визнання неправомірною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив: визнати неправомірною бездіяльність управління ПФУ щодо не поновлення йому виплати пенсії за віком з 01 червня 2015 року; визнати протиправними дії управління ПФУ щодо відмови в поновленні виплати пенсії за віком з 01 червня 2015 року; зобов'язати управління ПФУ поновити позивачу виплату пенсії за віком з 01 червня по 31 грудня 2015 року та з 01 січня 2016 року; допустити негайне виконання щодо виплати позивачу призначеної йому пенсії за віком, у розмірі за один місяць; стягнути на користь позивача понесені судові витрати.

Центральний районний суд м. Миколаєва постановою від 02 вересня 2016 року позов задовольнив частково: визнав протиправною бездіяльність управління ПФУ щодо не поновлення пенсії за віком ОСОБА_1, починаючи з 01 червня по 31 грудня 2015 року; зобов'язав управління ПФУ поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 01 червня по 31 грудня 2015 року, раніше призначену відповідно до Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV). У задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що з 01 червня 2015 року особам, які підпадають під дію Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу» (далі - Закон № 889-VIII), пенсія призначається відповідно до Закону № 1058-IV.

З 01 червня 2015 року посада, на якій працює позивач, не дає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом № 889-VIII, у зв'язку з чим передбачені частиною першою статті 47 Закону № 1058-IV підстави для невиплати пенсії позивачу, призначеної відповідно до цього Закону, відпали і з 01 червня 2015 року перешкод для невиплати позивачу вказаної пенсії немає.

З посиланням на внесені до статті 47 Закону № 1058-IV зміни щодо тимчасового припинення виплати призначеної, зокрема, відповідно до Закону № 889-VIII пенсії, у період з 1 січня по 31 грудня 2016 року суд відмовив у задоволенні позовних вимог за цей період.

Одеський апеляційний адміністративний суд постановою від 25 січня 2017 року рішення суду першої інстанції скасував та прийняв нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Апеляційний суд також указав, що з 01 червня 2015 року втрачають чинність норми Закону № 889-VIII щодо пенсійного забезпечення і пенсії за цим Законом не призначаються. Особам, які підпадають під дію цього Закону, пенсія має призначатись відповідно до Закону № 1058-IV. Разом з тим, цей суд дійшов висновку, що Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі - Закон № 213-VІІІ) внесено аналогічні зміни щодо обмеження виплати пенсії у період з 01 квітня по 31 грудня 2015 року у випадку перебування цих пенсіонерів на державній службі. З огляду на це колегія суддів апеляційного суду не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

ОСОБА_1 не погодився із рішенням суду апеляційної інстанції і звернувся із касаційною скаргою про його скасування та залишення в силі рішення суду першої інстанції.

Покликається на те, що за положеннями Прикінцевих положень Закону № 213-VІІІ з 01 червня 2015 року особам, які підпадають під дію Закону № 889 VIII, пенсія призначається відповідно до Закону № 1058-IV. Вважає, що перешкоди для виплати йому пенсії з 01 червня по 31 грудня 2015 року відпали до нових законодавчих обмежень щодо її виплати з 1 січня 2016 року.

У відзиві на касаційну скаргу управління ПФУ просить залишити рішення суду апеляційної інстанції без змін. Указує на правомірність призупинення виплати пенсії позивачу, а також на пропуск строку звернення до суду.

Верховний Суд переглянув судові рішення судів попередніх інстанцій у межах касаційної скарги, з'ясував повноту фактичних обставин, встановлених судами, та правильність застосування норм матеріального та процесуального права і дійшов висновку про таке.

Суди встановили, що позивач є пенсіонером за віком та з 27 вересня 2014 року йому призначена пенсія за віком відповідно до Закону № 1058-IV, що підтверджується матеріалами справи та посвідченням серії НОМЕР_1.

На даний час позивач працює на посаді державного службовця та займає посаду начальника Головного управління статистики у Миколаївській області.

З 01 квітня 2015 року виплату пенсії позивачу припинено.

14 березня 2016 року позивач звернувся із заявою до управління ПФУ, в якій просив поновити виплату пенсії, починаючи з 01 червня 2015 року.

Листом від 28 березня 2016 № 51-3-01 відповідач послався на положення статті 47 Закону № 1058-IV, яка передбачає призупинення виплати пенсії у період з 01 січня по 31 грудня 2016 року, і на підставі її положень залишив заяву без задоволення.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

01 квітня 2015 року набрав чинності Закон № 213-VIIІ, яким внесено зміни до статті 47 Закону № 1058-IV та визначено, що тимчасово, у період з 1 квітня по 31 грудня 2015 року, у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами від 17 листопада 1992 року № 2790-ХІІ «Про статус народного депутата України», № 889-VII, від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру», від 7 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до Закону № 1058-IV, не виплачуються.

За пунктом 5 Прикінцевих положень цього Закону, у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до вищезазначених законів.

Оскільки Закон № 213-VIIІ не скасовано, його положення не визнано неконституційними, а до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, прийнято не було, то, відповідно, з вказаної дати скасовано норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (довічне грошове утримання) призначаються, зокрема, відповідно до Закону № 889-VII .

Таким чином, з 01 червня 2015 року особи, яким пенсії призначаються, зокрема, згідно із Законом № 889-VII , втратили право на пенсійне забезпечення відповідно до вказаного Закону, і з цієї дати їм повинна бути відновлена виплата пенсії за віком, призначена відповідно до Закону №1058-IV.

Аналогічний правовий висновок у спорах даної категорії викладено в постанові Верховного Суду України від 24 травня 2016 року у справі № 333/6710/15-а.

Значить, як правильно указав суд першої інстанції, позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими в частині зобов'язання відповідача поновити йому виплату пенсії за віком, починаючи з 01 червня по 31 грудня 2015 року.

Поряд з цим, відповідно до частин першої та другої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) в редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17 рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Згідно зі статтею 100 КАС адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановлюється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

З огляду на викладене, з урахуванням часу звернення позивача з позовом до суду (12 квітня 2016 року), позовні вимоги з 01 червня по 11 жовтня 2015 року слід було залишити без розгляду.

Вирішуючи питання про наявність у позивача права на отримання пенсії за віком починаючи з 01 січня 2016 року, суди першої та апеляційної інстанцій слушно указали, що Законом України від 24 грудня 2015 року № 911-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесено зміни до частини першої статті 47 Закону № 1058-IV, абзаци другий і третій якої викладені в такій редакції: «Тимчасово, у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року: особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами № 889-VII, № 1697-VII, № 2453-VI, призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються».

Отже, з 01 січня 2016 року призначені пенсії не виплачуються, у разі роботи осіб на посадах та на умовах, передбачених законами № 889-VII, № 1697-VII, № 2453-VI.

Відповідно до частин першої - третьої статті 351 КАС підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Суди першої та апеляційної інстанцій правильно встановили фактичні обставини, однак помилково застосували норми матеріального права щодо розглядуваних правовідносин. Обставини справи не потребують додаткового дослідження доказів. Підставами для втручання в судові рішення є неправильне розуміння і порушення норм матеріального права, які є достатніми для того, щоб їх скасувати та прийняти нову постанову про часткове задоволення позову.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -

постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Центрального районного суд м. Миколаєва від 02 вересня 2016 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2017 року у справі № 490/3921/16-а скасувати.

Ухвалити нове рішення. Позов задовольнити частково. Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду в Центральному районі м. Миколаєва щодо не поновлення виплати пенсії за віком ОСОБА_1, починаючи з 12 жовтня по 31 грудня 2015 року.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду в Центральному районі м. Миколаєва поновити з 12 жовтня по 31 грудня 2015 року ОСОБА_1 виплату пенсії за віком, раніше призначеної відповідно до Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

У задоволенні решти вимог відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_1 за період з 1 червня по 11 жовтня 2015 року залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Гриців

Судді : Я.О. Берназюк

Н.В. Коваленко