Справа № 826/17657/17
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2018-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р. Беспалова О.О. Коротких А.Ю. Борейко Д.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 лютого 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України, в якому просив: визнати дії (бездіяльність) відповідача незаконними і зобов'язати його прийняти рішення, згідно наказу № 402 МОУ по його заяві щодо встановлення причинності зв'язку захворювання органу зору з пораненням на фронті.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 лютого 2018 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач - ОСОБА_5 звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт мотивує свої вимоги тим, що відповідач не є юридичною особою, отже є неналежним відповідачем. Крім цього, на думку позивача, суд незаконно розглянув справу у спрощеному провадженні.

19 червня 2018 року до Київського апеляційного адміністративного суду від Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить залишити позов без розгляду, у зв'язку із пропуском позивачем строків звернення до суду.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов'язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_5, згідно посвідчення серії НОМЕР_1, є інвалідом Великої Вітчизняної війни І групи

Позивач звернувся із заявою та документами до Центральної військово-лікарської комісії, в якій просив встановити причинний зв'язок його хвороби зору із отриманими пораненнями на фронті.

Листом Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України №1443 від 22.03.2017 року повідомлено позивача, що за результатами огляду міжрайонної МСЕК № 2 м. Черкаси його поранення і причина інвалідності пов'язані з перебуванням на фронті в роки Великої Вітчизняної війни. Інвалідність йому була встановлена за захворюваннями серцево судинної системи, які призвели до розвитку інфаркту міокарда та інсульту головного мозку ускладненням якого стала атрофія зорових нервів і, як наслідок, повна втрата зору. Необхідність в забезпеченні технічними та іншими засобами реабілітації інвалідів здійснюється відповідно до плану їх медичної та професійної реабілітації і належить до компетенції медико-соціальних експертних комісій, що встановили інвалідність. Додаткового рішення про встановлення причинного зв'язку поранення з перебуванням на фронті не потрібно.

Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про звернення громадян", законодавство України про звернення громадян включає цей закон та інші акти законодавства, що видаються відповідно до Конституції України та цього Закону.

Згідно статті 1 Закону України "Про звернення громадян", громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

В силу статті 3 Закону України "Про звернення громадян", під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), скарги і заяви (клопотання) й останніми є звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності.

Приписами статті 5 вищевказаного Закону встановлено, що звернення адресуються органам державної влади і місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форм власності, об'єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Положеннями статті 15 Закону України "Про звернення громадян" встановлено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Відповідно до статті 20 Закону України "Про звернення громадян", звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому, загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Як зазначалось, ОСОБА_5 звернувся із заявою та документами до Центральної військово-лікарської комісії 28.02.2017 року.

Вказана заява розглянута відповідачем, про що, як зазначалось вище, проінформовано ОСОБА_5 листом від 22.03.2017 року №1443, тобто у встановлений законодавством місячний строк.

Відтак, з наведеного вбачається правомірність дій відповідача щодо розгляду заяви ОСОБА_5 та надання відповіді.

Крім цього, з листа Військово - медичного департаменту Міністерства оборони України № 249/3/423 від 27 листопада 2017 року вбачається, що за результатами огляду міжрайонної МСЕК № 2 м. Черкаси, встановлено, що поранення ОСОБА_5 і причина інвалідності вже пов'язані із перебуванням на фронті в роки Великої Вітчизняної війни. Інвалідність була встановлена за захворюваннями серцево - судинної системи, які призвели до розвитку інфаркту міокарда та інсульту головного мозку, ускладненням якого, стала атрофія зорових нервів і, як наслідок, повна втрата зору.

Повідомлено, що ОСОБА_5 звертався до Центральної військово-лікарської комісії з проханням встановити причинний зв'язок втрати зору з контузією на фронті в роки Великої Вітчизняної війни для надання йому «тактильної палиці», як засобу медичної реабілітації та позивачу вже надавалися роз'яснення з приводу цього питання.

Відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від № 1317, необхідність в забезпеченні технічними та іншими засобами реабілітації інвалідів здійснюється відповідно до плану їх медичної та професійної реабілітації і належить до компетенції медико-соціальних експертних комісій, що встановили інвалідність (Постанова КМУ № 1317).

Також, повідомлено позивача про те, що додаткового рішення про встановлення причинного зв'язку поранення і захворювань, у зв'язку із перебуванням на фронті не потрібно (а.с.9).

Таким чином, у зв'язку з наведеним, відсутнє порушення права позивача Центральною військово-лікарською комісією Міністерства Оборони України .

Також, щодо доводів апелянта про неправомірний розгляд даної справи в порядку скороченого провадження без виклику сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Тому, посилання апелянта про неправомірний розгляд судом першої інстанції даної справи в порядку скороченого провадження спростовується вищевказаними нормами КАС України.

Також, колегією суддів встановлено, що ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2018 року по справі № 823/391/18 позовну заяву ОСОБА_5 до Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України, третя особа: Медичний департамент Міністерства охорони здоров'я України про визнання неправомірним оформлення відмови Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України листом від 19.12.2017 за вих. № 5867 в зверненні ОСОБА_5 про встановлення причинного зв'язку захворювання зору з пораненням на фронті в 1941-1945 р.р. (при захисті Батьківщини); зобов'язання відповідача винести з приводу даного звернення постанову - залишено без розгляду у звязку із тим, що наявний спір вирішено по справі №826/17657/17 (справа яка переглядається).

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 04 червня 2018 року по справі № 823/391/18 апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишено без задоволення, а ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2018 року - без змін.

Таким чином, доводи відповідача про залишення даної позовної заяви ОСОБА_5 є безпідставними та необгрунтованими.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_5 та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 229, 243, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Судді Вівдиченко Т.Р. Беспалов О.О. Коротких А.Ю.
Повний текст постанови виготовлено 25.06.2018 року