Справа № 804/1082/18
Суддя: Чорна Валерія Вікторівна
Дата ухвалення: 2018-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2018 року справа № 804/1082/18

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Чорна В.В., розглянувши у спрощеному (письмовому) провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Саксаганської районної ради в м. Кривому Розі про визнання протиправною бездіяльності та зобовязання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в:

08 лютого 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із зазначеним адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправною бездіяльність посадових осіб Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Саксаганської районної ради в м. Кривому Розі, що виразилась в умисній відмові позивачу в нарахуванні та виплаті щорічної разової допомоги на оздоровлення за 2016-2018 року згідно вимог діючого законодавства України, та зобовязати відповідача здійснити перерахунок та виплату належних йому виплат, зокрема, виплатити щорічну допомогу на оздоровлення в сумі чотирьох мінімальних заробітних плат за 2016-2018 року відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

В обґрунтування заявлених вимог, позивач зазначив, що він як учасник ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС першої категорії має право на грошову допомогу у розмірах, визначених ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Натомість, у січні 2017 року він звернувся до відповідача з проханням здійснити виплату щорічної допомоги на оздоровлення за 2016-2018 року, однак не отримав таку допомогу у передбаченому Законом розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат. Позивач вважає, що нормативні акти, якими встановлено розмір грошової допомоги менший, ніж розмір, визначений статтею 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», не можуть розповсюджуватись на спірні відносини, оскільки звужують зміст та обсяг існуючих прав і свобод (а.с. 3-4, 25).

Ухвалою суду від 12.02.2018 р. за даним позовом відкрито провадження в адміністративній справі в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності та зобовязання вчинити дії по нарахуванню та виплаті щорічної разової допомоги на оздоровлення за 2017-2018 року, та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні (а.с. 2-3).

В частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності та зобовязання вчинити дії по нарахуванню та виплаті позивачу щорічної разової допомоги на оздоровлення за 2016 рік ухвалою суду від 12.02.2018 р. відмовлено у відкритті провадження у справі, оскільки у спорі між тими самими сторонами про той самий предмет є судове рішення, яке набрало законної сили (а.с. 13).

У визначені судом терміни представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що у 2016 та 2017 роках позивачеві як особі, що має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, інваліда ІІІ групи, сплачено разову щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі, визначеному постановою Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 р., на суму 90 гривень. Представник відповідача вважає, що зазначені розміри виплат відповідають вимогам ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в чинній редакції (від 22.05.2016 р.), якою передбачена виплата допомоги в порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України. З відзиву також слідує, що у 2017 році виплата щорічної допомоги на оздоровлення позивачу здійснювалась згідно постанови Кабінету Міністрів України «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 562 від 12.07.2005 р., якою визначено, що громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, такий розмір щорічної допомоги на оздоровлення зокрема, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, інвалідам 3 групи, становить 90 гривень. За 2018 рік допомогу нараховано та буде виплачено у розмірі 90 грн. по мірі надходження коштів відповідної субвенції з державного бюджету протягом бюджетного року (тобто, до 31.12.2018 року). Посилаючись на викладені обставини, відповідач просить відмовити у задоволенні позову (а.с. 17-21).

Виходячи з положень п. 2 ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України, зазначену адміністративну справу розглянуто у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позову та доводи заперечень, оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, судом встановлені наступні обставини справи.

ОСОБА_1 отримав посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії 11.12.2012 року, а посвідчення 1 категорії - 16.04.2014 року (а.с. 6). Інвалідність 3 групи йому встановлена 14.04.2014 року.

25.01.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Саксаганської районної ради в м. Кривому Розі із заявою про надання щорічної разової допомоги на оздоровлення в розмірі 4-х мінімальних заробітних плат за 2016-2018 роки, відповідно до статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с. 7).

Листом від 23.01.2018 р. відповідач повідомив ОСОБА_1 про те, що у червні 2016 року та лютому 2017 року йому було сплачено допомогу на оздоровлення за 2016, 2017 роки в розмірі 90 грн. тобто у розмірі, визначеному постановою Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 р. «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (з відповідними змінами). Щорічну допомогу за 2018 рік позивачу буде нараховано і виплачено у такому ж розмірі до кінця року по мірі надходження бюджетних коштів (а.с. 7).

Не погодившись з такими діями (бездіяльністю) посадових осіб відповідача, позивач звернувся до суду із зазначеним позовом.

При вирішенні спору, що виник між сторонами, суд виходить з того, що спірні правовідносини у даній справі повязані з розміром виплати щорічної допомоги на оздоровлення у 2017-2018 роках, встановленим статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Так, відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції, чинній на час звернення позивача із заявою про виплату допомоги до відповідача), щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, які брали участь у ліквідації наслідків інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, і постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 1, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інших ядерних аварій, громадянам, які брали участь у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, і постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 2 або 3, дітям з інвалідністю, інвалідність яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, кожній дитині, яка втратила одного з батьків внаслідок Чорнобильської катастрофи, та евакуйованим із зони відчуження у 1986 році. Компенсація та допомога, передбачені цією статтею, виплачуються в порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 26 розділу VI Бюджетного кодексу України, встановлено, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно п. 10 Порядку виплати одноразової компенсації за шкоду, заподіяну внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій, ядерних випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та щорічної допомоги на оздоровлення деяким категоріям громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 760 від 26.10.2016 р., щорічна допомога виплачується громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, брали участь в ліквідації наслідків інших ядерних аварій, ядерних випробуваннях, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 1, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інших ядерних аварій, громадянам, які брали участь в ядерних випробуваннях, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 2 або 3, дітям з інвалідністю, інвалідність яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, кожній дитині, яка втратила одного з батьків внаслідок Чорнобильської катастрофи, та евакуйованим із зони відчуження у 1986 році, - в розмірах, установлених постановою Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 р. «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Отже, при визначенні розміру грошової щорічної допомоги на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, слід керуватись постановою Кабінету Міністрів України, що прямо передбачено Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та нормами Бюджетного кодексу України.

Матеріалами справи підтверджено та визнається сторонами, що у 2017 році позивачу виплачено щорічну допомогу на оздоровлення згідно постанови Кабінету Міністрів України «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 562 від 12.07.2005 р., якою установлено, що такий розмір щорічної допомоги на оздоровлення учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, інвалідам 3 групи становить 90 гривень.

Стосовно виплат за 2018 рік, листом відповідача від 23.01.2018 р. позивачу розяснено, що підстава для виплати вказаної допомоги у такому ж розмірі чинна і на поточний рік, тому вказану допомогу у розмірі 90 грн. позивачу буде виплачено до кінця поточного року по мірі надходження субвенцій з державного бюджету (а.с. 7, звор. бік).

Позивач, не погоджуючись з вказаним розясненням відповідача, посилається на частину 3 статті 22 Конституції України, якою передбачено, що при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

При цьому, позивач також посилається на частину 4 статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції, що діяла до 22.05.2016 року, відповідно до якої, щорічна допомога на оздоровлення учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, інвалідам ІІІ групи становить 4 мінімальних заробітних плати.

З цього приводу суд зазначає, що передбачені законами України соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення, шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії можуть бути визначені як законами України, так і іншими нормативно-правовими актами, зокрема актами Кабінету Міністрів України. Порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, регулюється Кабінетом Міністрів України відповідно до Конституції та законів України.

У рішенні №3-рп від 25.01.2012 року Конституційний суд України зазначив, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов'язується з його функціями, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України. Отже, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Конституційний Суд України визнав конституційним регулювання Кабінетом Міністрів України розмірів соціальних виплат та допомог, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України. Отже, суди загальної юрисдикції України під час вирішення справ щодо соціального захисту прав громадян повинні застосовувати нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, прийняті на підставі і на виконання Бюджетного кодексу України, інших законів України, в тому числі закону про Державний бюджет України на відповідний рік.

З огляду на те, що законодавцем внесено зміни до статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якими регулювання порядку та розміру виплати щорічної допомоги на оздоровлення віднесено до повноважень Кабінету Міністрів України, суд приходить до висновку про правомірність здійсненої відповідачем виплати грошової допомоги на оздоровлення ОСОБА_1 як особі, що має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, інваліда ІІІ групи у 2017 році в розмірі, визначеному постановою Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 р. (зі змінами), на суму 90 гривень.

Аналогічним чином вказане питання врегульоване і на 2018 рік.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що розяснення від 23.01.2018 року, надане позивачу у відповіді на його звернення від 15.01.2018 року, відповідає вимогам чинного законодавства.

Відповідно, підстави для задоволення позовних вимог - відсутні.

Керуючись ст.ст. 241-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_2