Справа № 826/5945/16
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2018-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 червня 2018 року № 826/5945/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Скочок Т.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до третя особаПриватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кондратюка Віктора Станіславовича (відповідач-1) Головного територіального управління юстиція у м. Києві (відповідач-2) Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»
про визнання протиправним та скасування запису, -
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулась ОСОБА_1 (далі також - ОСОБА_1, позивач) з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кондратюка Віктора Станіславовича (далі також - приватний нотаріус Кондратюк В.С.), третя особа - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі також - ПАТ «Дельта Банк», третя особа), в якому просила: визнати протиправним та скасувати запис в Державному реєстрі іпотек (реєстраційний номер обтяження 7438012) про зміну умов обтяження нерухомого майна (квартири) іпотекою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, вчинений 17.11.2012 в 19:35:20 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратюком Віктором Станіславовичем.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що спірний запис вчинено з порушенням норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), а саме: приватний нотаріус, як державний реєстратор, здійснив реєстрацію зміни іпотекодержателя з ПАТ «Сведбанк» на ПАТ «Дельта Банк» поза межами наданих йому законом повноважень. Також при здійсненні реєстраційної дії приватний нотаріус залишив поза увагою обставину недотримання іпотекодержателем вимог ч. 5 ст. 24 Закону України «Про іпотеку» щодо обов'язку письмового повідомлення боржника про відступлення прав за іпотечним договором і прав вимоги за кредитним договором. Крім того, на думку позивача, документом, що підтверджує перехід речового права на нерухоме майно у спірній ситуації має бути додатковий договір або додаткова угода про внесення змін до договору іпотеки.

Ухвалами Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.04.2016 відкрито провадження у справі № 826/5945/16 за вказаним позовом ОСОБА_1, закінчено підготовче провадження у справі та дану справу призначено до судового розгляду (головуючий суддя Огурцов О.П.).

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.12.2016 до участі у справі в якості другого відповідача залучено Головне територіальне управління юстиція у м. Києві.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.11.2017 справу прийнято до провадження суддею Скочок Т.О. та призначено дану справу до судового розгляду.

У судових засіданнях представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги повністю, а представники відповідача-2 і третьої особи проти позову заперечували з підстав, наведених у текстах їх заперечень на позов.

Зокрема, свої заперечення проти позову відповідач-2 мотивував тим, що Головне територіальне управління юстиції у м. Києві не має відношення до правовідносин, що виникли між позивачем та приватним нотаріусом, а тому є неналежним відповідачем. Також, відповідач-2 зазначив, що після 30.04.2016 останній не має повноважень вчиняти будь-які реєстраційні дії.

Представник ПАТ «Дельта Банк» заперечував проти задоволення позовних вимог, оскільки на момент внесення відповідачем-1 відомостей про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою у діючому законодавстві не містилось норм, забороняючих здійснення таких дій. Також на час здійснення реєстраційних дій приватний нотаріус був наділений повноваженнями щодо реєстрації обтяження згідно вищевказаного договору згідно діючого на момент правовідносин законодавства. Крім цього, третя особа звертала увагу, що вказані обставини не зачіпають законні права та інтереси позивачки.

Відповідач-1 особисто у призначені судові засідання не з'явився, та явку свого уповноваженого представника не забезпечив, жодні заперечення проти позову (клопотання) та додаткові матеріали до суду не подав.

Суд у судовому засіданні 11.01.2018 на підставі ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції чинній станом на день вчинення відповідної процесуальної дії) ухвалив про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані особами, які беруть участь у справі, документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 (позичальником) укладено кредитний договір №2619/0608/71-042 від 23.06.2008, згідно предмету якого Банк зобов'язується надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 72 900 доларів США на строк по 23.06.2038 включно та на умовах, передбачених у цьому договорі, а позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у терміни, передбачені цим договором.

З метою забезпечення виконання основного зобов'язання за договором №2619/0608/71-042 від 23.06.2008, між ВАТ «Сведбанк» (іпотекодержателем) та ОСОБА_3 (іпотекодавцем) був укладений іпотечний договір від 23.06.2008 №2619/0608/71-042-Z-1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Меліховою О.В. та зареєстрований в реєстрі за №1116. Зокрема, п. 2 цього іпотечного договору від 23.06.2008 визначено, що на забезпечення виконання основного зобов'язання іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю належне першому на праві власності нерухоме майно, а саме: квартиру під номером АДРЕСА_1, що знаходиться у будинку за адресою: АДРЕСА_1 При цьому, предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Меліховою О.В. 23.06.2008 за реєстром за №1111 та зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 23.06.2008.

23.06.2008 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Меліховою О.В. накладено заборону на нерухоме майно (квартиру), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер обтяження 7437815), що підтверджується наданими позивачем Відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо вказаного об'єкта нерухомого майна.

В подальшому, 25.05.2012 між ПАТ «Сведбанк» (який є правонаступником ВАТ «Сведбанк»), як продавцем, та ПАТ «Дельта Банк», як покупцем, укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, за умовам якого продавець погоджується продати (відступити) права вимоги та передати їх покупцю, а покупець погоджується купити права вимоги, прийняти їх і сплатити загальну купівельну ціну. При цьому, за змістом визначення «права вимоги», що наведене у п. 1.1 цього договору, такі означають всі права вимоги (як існуючі, так і майбутні, які наявні, так і умовні) продавця у якості кредитора до позичальників за кредитними договорами, окрім права продавця на договірне списання коштів з рахунків позичальників, відкритих у продавця, а також всі права вимоги продавця до осіб, які надали забезпечення, зо договорами забезпечення, включаючи будь-які та всі права вимоги та засоби захисту прав, які доступні продавцю, щодо виконання позичальниками та/або особами, які надали забезпечення, будь-яких своїх обов'язків за кредитними договорами та договорами забезпечення.

Відповідно до умов вказаного договору купівлі-продажу прав вимоги та згідно додатку 1 до цього договору, ПАТ «Сведбанк» продало (відступило) права вимоги та передало їх, а ПАТ «Дельта Банк» набуло права вимоги до боржників по кредитних договорах, у тому числі й по договору №2619/0608/71-042 від 23.06.2008.

Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. та зареєстрований ва реєстрі за №№ 1306, 1307

17.11.2012 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратюком В.С., на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги між ПАТ «Сведбанк» і ПАТ «Дельта Банк», 1306, 25.05.2012, прийнято рішення про реєстрацію змін обтяження нерухомого майна іпотекою та здійснено заміну іпотекодержателя з ПАТ «Сведбанк» на ПАТ «Дельта Банк» шляхом заміни іпотекодержателя нерухомого майна - квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, про що до Державного реєстру іпотек були внесені відповідні зміни.

Вважаючи зазначені дії щодо внесення відповідачем-1 до Державного реєстру іпотек відомостей про зміну умов обтяження нерухомого майна (квартири) протиправними, позивачка звернулась з даним позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 №898-IV (далі - Закон №898-IV, у редакції чинній на момент виникнення спірних відносин), іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону №898-IV іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення. У разі іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з дня вчинення відповідного правочину, на підставі якого виникає іпотека, або з дня набрання законної сили рішенням суду.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 4 Закону №898-IV обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. У разі недотримання цієї умови іпотечний договір є дійсним, але вимога іпотекодержателя не набуває пріоритету відносно зареєстрованих прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно. Державна реєстрація здійснюється особою, на яку відповідно до законодавства покладені функції щодо державної реєстрації обтяжень нерухомого майна іпотекою, на підставі повідомлення іпотекодержателя.

За змістом ст. 19 Закону №898-IV зміни і доповнення до іпотечного договору підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідні відомості про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою підлягають державній реєстрації у встановленому законом порядку.

Статтею 24 Закону №898-IV визначено, що відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням.

За правилами частини третьої вказаної статті - правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень спрямовані на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна визначено Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 №1952-IV (далі - Закон №1952-IV, в редакції чинній, на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ст. 4 Закону №1952-ІV обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: 1) право власності на нерухоме майно; 2) право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном; 3) інші речові права відповідно до закону.

Статтею 9 Закону №1952-ІV визначено, що державним реєстратором може бути громадянин України, який має вищу юридичну освіту, стаж юридичної роботи не менш як два роки. У випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Нотаріус як спеціальний суб'єкт здійснює функції державного реєстратора, крім передбачених пунктами 4 і 6 частини другої статті 9 цього Закону.

Як вбачається з наявних у справі матеріалів, 17.11.2012 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратюком В.С. прийнято рішення про реєстрацію змін обтяження нерухомого майна іпотекою (об'єкт обтяження: квартира, адреса: АДРЕСА_1), внесено зміни до Державного реєстру іпотек (реєстраційний номер обтяження №7438012), де підставою обтяження вказано: «Договір купівлі-продажу прав вимоги між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк», 1306, 25.05.2012, Приватний нотаріус Київського МНО Шевченко Д.Г.» та вказано в якості іпотекодержателя ПАТ «Дельта Банк».

При цьому, нотаріальні дії з приводу посвідчення договору купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012 вчинено не відповідачем-1, а приватним Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г.

Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» на момент укладення договору купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012 діяв у редакції Закону України від 11.02.2010 №1878-VI, яка набрала чинності з 16.03.2010.

На час вчинення нотаріальної дії щодо посвідчення договору купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012 діяла норма Закону, яка передбачала, що державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі заяви органу чи посадової особи, якою встановлюється заборона на розпорядження нерухомим майном, або особи, в інтересах якої встановлюється обтяження (ч. 8 ст. 16 Закону №1952-ІV).

Крім того, ст. 16 Закону №1952-ІV не містила норми, яка б зобов'язувала особу подати заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, нотаріусу, яким вчинено таку дію. Дана норма набрала чинності з 04.07.2012, тобто після укладення договору купівлі-продажу прав вимоги, а тому в даному випадку, дія норми ст. 16 Закону №1952-ІV в редакції від 04.07.2012 не може розповсюджуватись на правовідносини, які фактично виникли до набрання нею чинності.

Оскільки сам договір купівлі-продажу був укладений та посвідчений нотаріально 25.05.2012, то до правовідносин щодо реєстрації внесення змін до державного реєстру стосовно обтяжень необхідно застосовувати норми Закону №1952-ІV у редакції від 16.03.2010.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Київського апеляційного адміністративного суду від 09.08.2016 у справі №826/24026/15 та від 25.01.2018 у справі №826/6071/16, підтримана в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 13.10.2016 та в ухвалі Верховного Суду України від 24.01.2017 у вказаній справі.

Надаючи оцінку твердженням позивача про те, що на час здійснення реєстраційних дій приватний нотаріус не був наділений повноваженнями державного реєстратора прав на нерухоме майно, а саме на реєстрацію обтяження нерухомого майна чи змін до нього, суд дійшов висновку про їх нормативне спростування з таких мотивів.

Пунктом 4 розд. VI «Прикінцеві положення» Закону №898-IV встановлено, що до набрання чинності законом про державний реєстр прав на нерухоме майно порядок державної реєстрації іпотек встановлюється Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації іпотек, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 4 Тимчасового порядку Державної реєстрації іпотек, затверджено-го постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.2004 №410 (далі - Порядок №410, у редакції, що діяла станом на 17.11.2012) державна реєстрація відомостей про обтяження чи зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою, відступлення прав за іпотечним договором та передачу, анулювання, видачу дубліката заставної та видачу нової заставної здійснюється шляхом внесення запису до Реєстру, а також змін і додаткових відомостей до запису, виключення запису з Реєстру.

За правилами п. 5 Порядку №410 державна реєстрація обтяження нерухомого майна іпотекою може здійснюватися будь-яким реєстратором.

Зазначена норма на час укладення договору купівлі-продажу права вимоги від 25.05.2012 не була скасована та не визнана неконституційною, а отже була чинною.

Відповідно до п. 2 Порядку №410 у цьому Порядку наведені нижче терміни вживаються у такому значенні:

- реєстратори - державні нотаріальні контори, приватні нотаріуси, які згідно з договорами, укладеними з адміністратором Реєстру, здійснюють державну реєстрацію іпотек, відомостей про обтяження чи зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою, відступлення прав за іпотечним договором, передачу, анулювання, видачу дубліката заставної та видачу нової заставної на підставі повідомлення іпотекодержателя або уповноваженої ним особи чи рішення суду, приймають запити, видають завірені витяги з Реєстру та виконують інші функції, передбачені цим Порядком;

- внесення запису до Реєстру - занесення до єдиної комп'ютерної бази даних за порядковим номером відомостей про обтяження і зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою, відступлення прав за іпотечним договором, передачу, анулювання, видачу дубліката заставної та видачу нової заставної.

Отже, у спірних правовідносинах приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кондратюк В.С. діяв як державний реєстратор.

Посилання позивача на те, що єдиним документом який підтверджує перехід речового права на нерухоме майно, у спірній ситуації, мав би бути додатковий договір або додаткова угода про внесення змін до договору іпотеки від 23.06.2008 суд також відхиляє у зв'язку з наступним.

Станом на момент виникнення спірних правовідносин діяв порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 №703 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» (далі - Порядок №703).

Згідно з п. 57 - 58 Порядку №703 державна реєстрація обтяження нерухомого майна іпотекою, зміни умов обтяження нерухомого майна іпотекою, анулювання та видача нової заставної, відступлення прав за іпотечним договором або передача заставної, видача дубліката заставної проводяться відповідно до вимог закону, цього Порядку та з урахуванням особливостей, зазначених у цьому розділі. Для проведення державної реєстрації обтяження нерухомого майна іпотекою заявник подає органові державної реєстрації прав документи, що зазначені у пунктах 27 і 28 цього Порядку.

У відповідності до п. 27 Порядку №703 документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є, зокрема: укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно, чи його дублікат; інші документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно відповідно до закону.

Одночасно п. 20 Порядку №410 встановлено, що під час подання повідомлення про внесення змін і додаткових відомостей до запису Державного реєстру іпотек іпотекодержатель, зокрема, подає реєстратору текст змін і додаткових відомостей, внесених до іпотечного договору або договір, що підтверджує відступлення прав за іпотечним договором.

Вказаний Порядок №410 згідно Постанови Кабінету Міністрів України №824 від 05.09.2012 втратив чинність лише 01 січня 2013 року.

З контексту наведених норм права можна дійти висновку, що договір купівлі-продажу прав вимоги є підставою для внесення змін до обтяження (запису про іпотеку).

Дані висновки суду відповідають правовій позиції Верховного Суду, що наведена у тексті його постанови від 11.04.2018 у справі №826/6071/16.

Відповідно до наявних у справі матеріалів суд встановив, що на момент вчинення відповідачем-1 оспорюваного запису кредитний договір від 23.06.2008, укладений між позивачем та ВАТ «Сведбанк», іпотечний договір від 23.06.2008, а також договір купівлі-продажу права вимоги від 25.05.2012 були чинними та наразі не визнані у встановленому порядку недійсним. Також з тексту позовної заяви вбачається, що позика в повному обсязі до теперішнього часу позивачем не повернута, про що не заперечував представники сторін.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вчинення 17.11.2012 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратюком В.С. запису в Державному реєстрі іпотек щодо змін обтяження нерухомого майна іпотекою та здійснення заміни іпотекодержателя з ПАТ «Сведбанк» на ПАТ «Дельта Банк» на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги від 25.12.2012 здійснено на підставі чинного законодавства України та з урахуванням норм Порядку №410, а тому правові підстави для визнання протиправним та скасування такого запису в Державному реєстрі відсутні.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У силу ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників учасників справи стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 77, 245, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кондратюка Віктора Станіславовича та Головного територіального управління юстиція у м. Києві, за участю третьої особи - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» про визнання протиправним та скасування запису відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.О. Скочок