Справа № 822/315/18
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2018-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/315/18

Головуючий у 1-й інстанції: Гнап Д.Д.

Суддя-доповідач: Залімський І. Г.

27 червня 2018 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Сушка О.О. Смілянця Е. С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 01 березня 2018 року (ухвалене 01 березня 2018 року, повний текст якого виготовлено 05 березня 2018 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулась до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області, в якому просить суд :

- визнати протиправною відмову Управління праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради у виплаті ОСОБА_2 допомоги на дитину, над якою встановлено опіку чи піклування за період з 01.01.2017 по 30.09.2017;

- зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради призначити та виплатити ОСОБА_2 допомогу на дитину, над якою встановлено опіку чи піклування за період з 01.01.2017 по 30.09.2017 в сумі 25215 (двадцять п'ять тисяч двісті п'ятнадцять) гривень 48 копійок.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 01 березня 2018 року позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 01 березня 2018 року скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з'ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим. Відповідач зазначає, що ОСОБА_2 свідомо не повідомила Управління праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради про зміну обставин, які можуть вплинути на виплату допомоги, а саме про перебування ОСОБА_3 під вартою у слідчому ізоляторі. Вважає, що перебування ОСОБА_3 у зазначеній державній установі прирівнюється до перебування особи на повному державному утриманні, що виключає виплату допомоги на дитину.

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу відповідача в якому вказав на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги. Позивач наголошує на тому, що відмова відповідача у виплаті ОСОБА_2 допомоги на дитину, над якою встановлено опіку чи піклування за період з 01.01.2017 по 30.09.2017 є незаконною, оскільки відсутні будь - які підстави вважати, що утримання у слідчому ізоляторі прирівнюється до повного державного забезпечення.

Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2018 року, з урахуванням п.7 ч.1 ст.306, ст.307, 311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, рішенням Виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 14.02.2013 №107 ОСОБА_2 призначено опікуном малолітнього онука ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

На підставі вищевказаного рішення та за заявою ОСОБА_2 їй, як опікуну дитини сироти, призначено соціальну допомогу на дитину, яка знаходиться під опікою.

З 29.06.2016 ОСОБА_3 утримується в державній установі "Хмельницький слідчий ізолятор".

Листом №11303 від 16.11.2017 Управління праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради повідомило позивача, що їй відмовлено у виплаті допомоги на дитину, над якою встановлено опіку чи піклування за період з 01.01.2017 по 30.09.2017, мотивуючи це тим, що в Управління праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради відсутня інформація про неповне державне утримання в слідчому ізоляторі ОСОБА_3

Вважаючи відмову Управління праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради у виплаті допомоги на дитину, над якою встановлено опіку чи піклування за період з 01.01.2017 по 30.09.2017 протиправною, позивач звернулася з позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що тримання під вартою не відноситься до переліку підстав для припинення виплати допомоги на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування, передбачених пунктом 30 Постанови Кабінету Міністрів України №1751 від 27 грудня 2001 року, а тому Управління праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради не мало законних підстав для відмови ОСОБА_2 у виплаті допомоги на дитину, над якою встановлено опіку чи піклування за період з 01.01.2017 по 30.09.2017. Позовна вимога щодо зобов'язання відповідача призначити та виплатити ОСОБА_2 допомогу на дитину, над якою встановлено опіку чи піклування за період з 01.01.2017 по 30.09.2017 в сумі 25215 (двадцять п'ять тисяч двісті п'ятнадцять) гривень 48 копійок є похідною від першої вимоги та належить до задоволення, оскільки відмова Управління у виплаті ОСОБА_2 допомоги на дитину, над якою встановлено опіку чи піклування за період з 01.01.2017 по 30.09.2017 є протиправною.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує викладене нижче.

Статтею 16 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" № 2811-XII від 21.11.1992 встановлено, що допомога на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування, призначається особам, призначеним в установленому законом порядку опікунами чи піклувальниками дітей, які позбавлені батьківського піклування. Така допомога вважається власністю дитини.

Відповідно до абзацу 2 статті 4 Закону України "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування" №2342-IV від 13.01.2005 державні соціальні стандарти для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа, встановлюються незалежно від того, де така дитина або особа перебуває на утриманні та вихованні, на рівні, не меншому за встановлений прожитковий мінімум для осіб відповідного віку.

Згідно з абзацом 2 пункту 25 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету міністрів України, від 27.12.2001, №1751 допомога на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування, не призначається у разі перебування дитини на повному державному утриманні.

За приписами частин 1, 3 - 4 статті 11 Закону України "Про попереднє ув'язнення" № 3352-XII від 30.06.1993 встановлено, що особам, взятим під варту, забезпечуються побутові умови, що відповідають правилам санітарії та гігієни.

Особам, взятим під варту, надаються безплатно за єдиними нормами, встановленими Кабінетом Міністрів України, харчування, індивідуальне спальне місце, постільні речі та інші види матеріально-побутового забезпечення. В необхідних випадках їм видається одяг і взуття встановленого зразка.

Медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув'язнення організуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров'я.

Таким чином, тримання під вартою дитини - сироти, що потребує соціальної допомоги у слідчому ізоляторі, не вважається перебуванням на повному державному утриманні. Під час тримання під вартою забезпечуються лише матеріально - побутові умови, які необхідні для забезпечення життєдіяльності у зв'язку із триманням під вартою, що є вимушеною мірою застосованою з метою вирішення питання про притягнення до кримінальної відповідальності.

Пунктом 30 Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми" №1751 від 27 грудня 2001 року встановлено, що підставою для припинення виплати допомоги на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування, є: звільнення від виконання обов'язків опікуна чи піклувальника; працевлаштування або взяття шлюбу дитиною до досягнення нею 18 - річного віку; усиновлення дитини, передача дитини батькам; досягнення дитиною 18 - річного віку; надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності, якщо вона записана матір'ю або батьком дитини.

У разі виникнення обставин, внаслідок яких може бути припинена виплата зазначеної допомоги, її одержувачі, служба у справах дітей, виконавчий комітет сільської (селищної) ради або уповноважена особа об'єднаної територіальної громади зобов'язані у десятиденний строк повідомити про це органи соціального захисту населення, які виплачують допомогу.

З урахуванням наведених норм та обставин справи, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що тримання під вартою не відноситься до переліку підстав для припинення виплати допомоги на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування, передбачених пунктом 30 Постанови Кабінету Міністрів України №1751 від 27 грудня 2001 року, а тому Управління не мало законних підстав для відмови ОСОБА_2 у виплаті допомоги на дитину, над якою встановлено опіку чи піклування за період з 01.01.2017 по 30.09.2017.

Також колегія суддів вважає за необхідне для відновлення порушеного права позивача зобов'язати відповідача призначити та виплатити ОСОБА_2 допомогу на дитину, над якою встановлено опіку чи піклування за період з 01.01.2017 по 30.09.2017 в сумі 25215 (двадцять п'ять тисяч двісті п'ятнадцять) гривень 48 копійок.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 01 березня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Сушко О.О. Смілянець Е. С.