Справа № 813/4910/14
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2018-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

25 червня 2018 року

Київ

справа №813/4910/14

адміністративне провадження №К/9901/8580/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді-доповідача: Васильєвої І.А.,

суддів: Пасічник С.С., Юрченко В.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження

касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Львівський хлібзавод №1»

на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 04.08.2014 (головуючий суддя: Сидор Н.Т.)

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 28.05.2015 (головуючий суддя: Каралюс В.М., судді: Затолочний В.С., Матковська З.М.)

у справі № 813/4910/14

за позовом Державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області

до Відкритого акціонерного товариства «Львівський хлібзавод №1»

про стягнення коштів за податковим боргом,

ВСТАНОВИВ:

Державна податкова інспекція у Залізничному районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області (далі - позивач, ДПІ) звернулася до суду з адміністративним позовом до Відкритого акціонерного товариства «Львівський хлібзавод №1» (далі - відповідач, ВАТ), в якому просила стягнути з рахунків відповідача на користь Державного бюджету України податковий борг у сумі 53275,16 грн.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 04.08.2014, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 28.05.2015, позов задоволено, стягнуто з банківських рахунків відповідача, відкритих у банківських установах, які обслуговують такого платника податків, на користь Державного бюджету України кошти на погашення податкового боргу у розмірі 53275,16 грн.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати ухвалені у справі судові рішення з підстав порушення норм матеріального та процесуального права, а саме: пункту 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України (далі - ПК), ст. 70, 86 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на дату ухвалення оскаржуваного судового рішення). За доводами касаційної скарги, судами попередніх інстанцій не було достовірно встановлено підставу виникнення податкового боргу, за стягненням якого ДПІ звернулась до суду.

Позивач не реалізував своє процесуальне право подання заперечення проти касаційної скарги.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Верховного Суду приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Фактичною підставою для звернення ДПІ з адміністративним позовом до відповідача про стягнення податкового боргу у загальній сумі 53275,16 грн. зокрема: 35492,18 грн. з податку на прибуток та 17782,98 грн. - ПДВ, визначеного згідно податкових повідомлень-рішень від 05.12.2013 № 29486/10 та № 29486/10, стали обставини несплати цих сум.

У зв'язку із несплатою вказаної суми ДПІ було направлено на адресу відповідача податкову вимогу від 04.04.2014 № 1723-25 на 53275,16 грн.

За визначенням підпункту 14.1.175 пункту 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі - ПК) податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 ст.16 цього Кодексу встановлено, що Платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи;.

Згідно з пунктом 59.1 ст. 59 ПК у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення..

У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення (пункт 59.5 цієї статті).

Відповідно до пункту 95.1 ст. 95 ПК України орган державної податкової служби здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання такому платнику податкової вимоги (підпункт 95.2 цієї статті).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходили із мотивів узгодження вказаної суми податкового боргу у судовому порядку. Так, суди послались на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2013 у справі № 29486/10 за позовом ВАТ Львівський хлібзавод №1» до Державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області про скасування податкових повідомлень-рішень від 28.08.2008 № /0/25692 та № /0/25693.

Однак, з такими висновками судів не можна погодитись, так як підстави виникнення суми податкового боргу, як і достовірність його розміру, за стягненням якого ДПІ звернулося до суду, не можуть вважатися встановленими, оскільки висновки у справі зроблені без належної оцінки доказів у справі та без встановлення всіх обставин у справі.

Ці обставини не можуть вважатись встановленим з огляду на те, що оцінка доказів у справі зроблена судом без дотримання вимог статті 86 КАС України (у редакції. чинній на дати ухвалення оскаржуваних судових рішень). Згідно з цією статтею суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Частиною 1 ст. 69 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів (частина 2 цієї статті).

Згідно з частиною 1 ст. 70 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору (частина 4 цієї статті).

Відповідно до частини 1 ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Заперечуючи проти позову, ВАТ посилається на те, що предметом судового розгляду у справі № 29486/10, за результатами якої було постановлено ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2013 були податкові повідомлення-рішення від 28.08.2008 № /0/25692 та № /0/25693. Тоді як у судовому процесі встановлено, що підставою для звернення ДПІ до суду з позовом була несплата податкових зобов'язань із податку на прибуток та ПДВ, визначених податковими повідомленнями-рішеннями від 05.12.2013 № 29486/10 та № 29486/10.

Цим доводам відповідача судами не було дано оцінки при розгляді спору. Тоді як обставини, на які посилається відповідач, свідчать про те, що у судовому процесі не було встановлено обставин наявності податкового боргу, а у випадку встановлення таких обставин - підстав його виникнення та достовірності заявленої позивачем до стягнення суми.

Наведені відповідачем у своїй касаційній скарзі доводи ставлять під сумнів доводи ДПІ щодо наявності у відповідача податкового боргу з податку на прибуток та ПДВ у сумах, за стягненням якої було подано позовну заяву.

Отже, судам слід було більш ретельно перевірити доводи відповідача, якими він заперечував проти позову. При цьому, у випадку встановлення судом обставин щодо наявності у відповідача податкового боргу, судам слід встановити дату виникнення податкового боргу, підстави його виникнення, обставини щодо його погашення або не погашення відповідачем

Обов'язок суду встановити дійсні обставини справи при розгляді адміністративного позову безвідносно до позиції сторін випливає з офіційного з'ясування обставин справи як принципу адміністративного судочинства, закріпленого нормами статті 7, частин 4 та 5 ст. 11 КАС України (у редакції, чинній до внесення змін законом України від 03.10.2017) та закріплено також у частині 4 ст. 9 КАС України (у редакції, чинній після внесення змін законом України від 03.10.2017).

Частиною 1 ст. 242 КАС України у редакції, чинній після внесення змін законом України від 03.10.2017) встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права (частина 2 цієї статті)

Згідно з частиною 3 обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Вищенаведені порушення судами норм процесуального права призвели до передчасних висновків щодо суті спору, отже судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до частини 2 ст. 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази; або 2) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; 3) суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.

Під час нового розгляду справи суду слід взяти до уваги викладене в цій постанові, встановити обставини щодо податкового боргу, який ДПІ просить стягнути з відповідача, у випадку встановлення таких обставин - його розмір, підстави та податкові звітні періоди його виникнення; у разі необхідності, зобов'язати сторони надати докази, яких не буде вистачати для з'ясування відповідних обставин, або ж витребувати такі докази у інших осіб, в яких вони можуть знаходитися; дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам та постановити рішення відповідно до вимог статті 242 КАС України

Керуючись ст.ст. 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Львівський хлібзавод №1» задовольнити частково.

Скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 04.08.2014 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 28.05.2015, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя:І.А. Васильєва
Судді: С.С. Пасічник
В.П. Юрченко