Справа № 474/512/18
Суддя: Сокол Ф. Г.
Дата ухвалення: 2018-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 474/512/18
Провадження № 2-а/474/7/18
Рішення

Іменем України

25.06.18року смт. Врадіївка

Врадіївський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Сокола Ф.Г.

за участю секретаря судового засідання Тодосьєвої А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, інспектора патрульної поліції першого батальйону Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Куліша Павла Євгеновича про визнання дій неправомірними та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

встановив:

06.06.2018р. ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, інспектора патрульної поліції першого батальйону Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Куліша Павла Євгеновича, в якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР № 678012 від 29.05.2018р. про накладення адміністративного стягнення за ч. 3 ст. 121 КУпАП на ОСОБА_1 у виді штрафу в розмірі 340 грн., провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити, у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 29.05.2018р. на автодорозі в м. Одеса на Київському шосе 14 км, він керував власним автомобілем Fiat 230L. Інспектор Куліш П.Є. не представився та усупереч вимог ч. 2 ст. 35 Закону України "Про національну поліцію" не повідомив про причину зупинки та на його вимогу він надав реєстраційне посвідчення на власний автомобіль і посвідчення водія на своє ім'я. Після цього інспектор Куліш П.Є. сів до службового автомобіля та почав складати постанову у справі про адміністративне правопорушення та на його запитання, яке саме положення Правил дорожнього руху він порушив, йому роз'яснено так і не було. Вже після складання постанови серії БР № 678012 він зрозумів, що порушив п.п. "б" п. 31.3 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 3 ст. 121 КУпАП, тобто відповідно до зазначеної постанови у автомобіля відсутній технічний огляд.

Позивач не погоджуючись з вказаним рішенням зазначав інспектору Куліш П.Є. проте, що твердження викладене у постанові не відповідає дійсності, оскільки строк експлуатації автомобіля складає менше двох років (придбаний у 2017 році), вказаний автомобіль не використовує для перевезення пасажирів з метою отримання прибутку, а тому не підлягає обов'язковому технічному огляду.

Позивач зазначає, що положеннями ст. 35 Закону України "Про дорожній рух" передбачена періодичність проходження обов'язкового технічного контролю, зокрема для легкових автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажних автомобілів (незалежно від форми власності) вантажопідйомністю до 3.5 тонн, причепів до них із строком експлуатації більше двох років.

Обов'язковому технічному контролю не підлягають лише: 1) легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації; 2) легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепи до них - із строком експлуатації до двох років.

Позивач вказує, що після отримання постанови пояснював інспектору Куліш П.Є., що він не здійснює перевезення пасажирів чи вантажів з метою отримання прибутку та з метою виконання вимог законодавства про дорожній рух, позивач вживав заходів щодо перевірки технічного стану транспортного засобу, однак станом на 29.05.2018р. протокол перевірки технічного стану транспортного засобу виготовлений не був з причин, які від нього не залежали, про що повідомив працівників поліції. Однак, інспектором проігноровано його пояснення та вказана обставина залишена поза увагою.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію та технічних характеристик транспортного засобу автомобіль Fiat 230L важить 1 205 кг., тобто вага його менша за 3,5 тони, а тому вказаний автомобіль не підлягає обов'язковому технічному контролю.

Позивач також зазначає, що у відповідності до п.п. "б" п. 31.3 "б" розділу 31 ПДР забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством, якщо вони не пройшли обов'язків технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю). Згідно ч. 3 ст. 121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов'язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, тягне за собою накладення штрафу.

Під час винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення жодних обставин, про якій зазначено у ст.ст. 33, 245 КУпАП інспектором Куліш П.Є. з'ясовано не було, відповідні посилання на це в оскаржуваній постанові відсутні. Відповідачем Куліш П.Є. на його вимогу не було надано (пред'явлено) йому для ознайомлення доказів, які стали підставою для винесення оскаржуваної постанови, чим порушено його право на ознайомлення із матеріалами справи, його заперечення стосовно складення постанови у справі про адміністративне правопорушення без дотримання вимог, передбачених ст. 268 КУпАП, залишено без належної уваги. Відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис, та взагалі посилання на перелік будь-яких доказів його провини, постанова не містить. Інспектором Куліш П.Є. не надано жодних належних та допустимих доказів вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 121 КУпАП, та за таких обставин, в діях позвича відсутній склад правопорушення, зазначений в оскаржуваній постанові, що і стало підставою для звернення до суду з адміністративним позовом.

Позивач в судове засідання не з'явився, проте 25.06.2018р. звернувся до суду із заявою, в якій підтримує позовні вимоги та просить розглянути справу за його відсутності.

Згідно ч. 3 ст. 194 КАС України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача - Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції в судове засідання не з'явився, хоча належним чином, в порядку визначеному ст. 268 КАС України, повідомлений про час та місце судового розгляду, про причини неявки суд не повідомив та не звернувся до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи.

Відповідач - інспектор патрульної поліції першого батальйону Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Куліш П.Є. в судове засідання не з'явився, хоча належним чином, в порядку визначеному ст. 268 КАС України, повідомлений про час та місце судового розгляду, про причини неявки суд не повідомив та не звернувся до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи.

Крім того слід відмітити, що відповідачі, в порушення приписів ч. 2 ст. 77 КАС України, не надали на виконання вимог ухвали суду від 12.06.2018р. заперечення проти адміністративного позову та докази, а саме: оригінали адміністративних матеріалів про притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 121 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 1 ст. 8 КАС України, усі учасники адміністративного процесу є рівними перед законом і судом.

Частиною 1 ст. 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Таким чином, враховуючи вимоги КАС України, зокрема щодо строків розгляду даної категорії спорів визначених ст. 286 КАС України, приписи ст. 205 КАС України щодо наслідків не з'явлення в судове засідання учасників судового розгляду, а також з огляду на те, що провадження у справі відкрито 12.06.2018р., а тому у сторін було достатньо часу для подачі своїх обґрунтувань, заперечень, пояснень, клопотань, заяв та доказів по суті спору, а також достатньо часу та можливостей для вирішення питання щодо безпосередньої участі в судових засіданнях чи забезпечення участі своїх представників в судових засіданнях, суд вважає можливим провести розгляд справи по суті без участі учасників судового розгляду.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідив матеріали справи судом встановлено наступне.

29.05.2018р. інспектором Куліш П.Є. стосовно позивача винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР № 678012, згідно якої вбачається, що 29.05.2018 року о 05 год. 15 хв. в м. Одеса по Київському шосе 14 км, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Fiat 230L, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, з причепом, транспортний засіб своєчасно не пройшов обов'язковий технічний контроль, чим порушив п.п. "б" п. 31.3 ПДР та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 121 КУпАП.

Згідно вказаної постанови позивача визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 121 КУпАП та призначено йому адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 340 грн.

Частинами 1 та 2 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ч. 3 ст. 121 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення, склад якого полягає у керуванні водієм транспортним засобом, що підлягає обов'язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів гроиадян.

У відповідності до ч.ч. 1 та 2 ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, в тому числі, передбачені ч. 3 ст. 121 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ч. 1 ст. 246 КУпАП, порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У відповідності до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ч. 1 ст. 256 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення, як документ, що засвідчує факти неправомірних дій і є одним із основних джерел доказів, складається по встановленій формі й повинен містити поряд з іншими обов'язковими даними також час вчинення правопорушення.

Відповідно до ч.ч. 2-4 ст. 258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 268 КУпАП передбачено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно п. 5 розділу ІV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015р. (далі - Інструкція), постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксована не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 8 розділу ХІІІ цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

Згідно додатку 5 до Інструкції, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксована не в автоматичному режимі повинна містити графу, в якій зазначено, що додається до постанови.

Матеріали справи містять наступні документи: копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3, згідно якого автомобіль Fiat 230L, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, важить 1 205 кг, дата реєстрації 04.04.2017р.; копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4, згідно якого причіп бортовий, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, важить 420 кг, які надавалася позивачем інспектору патрульної поліції для огляду під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, та які мають суттєве значення для встановлення наявності у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 121 КУпАП, проте не зазначені в оскаржуваній постанові.

Однак, в оскаржуваній постанові, інспектор патрульної поліції не посилається на вищевказані документи як на докази, а отже і не брав останні до уваги під час винесення постанови, що, в свою чергу, свідчить про не дотримання відповідачем під час винесення оскаржуваної постанови приписів ст.ст. 7, 9, 245, 246, 251, 252, 268, 280 КУпАП.

В той же час, суд не бере до уваги копію протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу № 00138-02295-18 від 01.06.2018р., з якого вбачається, що суб'єктом проведення обов'язкового технічного контролю - ПП Випробувальний центр технічної діагностики дільниця № 1, проведено технічний контроль транспортного засобу, а саме причіпу бортового, номер кузова (рами) НОМЕР_5, модель 02, ПР 1, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, який після технічного контролю визнано технічно справним, оскільки вказаний огляд був пройдений 01.06.2018р., після винесення оскаржуваної постанови, а відтак не містить об'єктивних даних щодо наявності в діях позивача адміністративного правопорушення станом на 29.05.2016р.

Підпунктом "б" п. 31.3 розділу 31 Правил дорожнього руху визначено, що забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством, якщо вони не пройшли обов'язків технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю).

Положеннями ст. 35 Закону України "Про дорожній рух" передбачена періодичність проходження обов'язкового технічного контролю, зокрема для легкових автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажних автомобілів (незалежно від форми власності) вантажопідйомністю до 3.5 тонн, причепів до них із строком експлуатації більше двох років.

Обов'язковому технічному контролю не підлягають лише:

1) легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації;

2) легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепи до них - із строком експлуатації до двох років.

В оскаржуваній постанові не зазначено чим підтверджується, чи що вказує на те, що позивач використовує свій легковий автомобіль для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, чи що автомобіль позивача належить до вантажних автомобілів вантажопідйомністю до 3.5 тонн, який в свою чергу підлягає обов'язковому технічному контролю.

Тобто з оскаржуваної постанови не зрозуміло в чому саме полягає порушення позивачем приписів ст. 35 Закону України "Про дорожній рух" та п.п."б" п. 31.3 розділу 31 Правил дорожнього руху, та чим ці обставини підтверджуються.

Відповідно до п.п. 2.2 п. 2 рішення Конституційного Суду України від 25.05.2015р. № 5-рп/2015 у наведених положеннях КУпАП визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Водночас, вказані положення є законодавчими гарантіями об'єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складання протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягується до адміністративної відповідальності.

Згідно Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010р. № 23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Положеннями ст.ст. 251, 252 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Згідно ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Частиною 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17.06.2011р.), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумцій щодо фактів.

У своєму рішенні від 10.02.1995р., у справі "Алене де Рібермон проти Франції" Європейський суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов'язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Таким чином, суд вважає, що фактичні обставини справи про адміністративне правопорушення не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо винуватості повинні тлумачитися на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам закону, що має суттєве значення для вирішення справи по суті, та унеможливлює винесення постанови про визнання правопорушника винним.

Оскільки, судом робиться висновок щодо невідповідності постанови приписам чинного законодавства, а відповідачами, в порушення приписів ч. 2 ст. 77 КАС України, не виконано обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, суд вважає, що справа не містить достатніх та належних доказів, з яких можливо "поза розумним сумнівом" встановити винність позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 121 КУпАП, а відтак і законність оскарженої постанови.

На підставі вищевикладеного в сукупності адміністративний позов є законним та обґрунтованим, а відтак підлягає задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає, що у відповідності до ч. 5 ст. 288 КУпАП України, позивач звільнений від сплати судового збору за оскарження постанов у справах про адміністративне правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 72-79, 90, 194, 205, 229, 241-246, 250-251, 286 КАС України, суд, -

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, інспектора патрульної поліції першого батальйону Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Куліша Павла Євгеновича про визнання дій неправомірними та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БР № 678012 від 29.05.2018р. про накладення адміністративного стягнення за ч. 3 ст. 121 КУпАП на ОСОБА_1 у виді штрафу в розмірі 340 грн.

Справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 121 КУпАП - закрити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а в разі її оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку сторонами, а також іншими особами у зв'язку з тим, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом десяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ф.Г. Сокол