Справа № 825/2018/18
Суддя: Д'яков В.І.
Дата ухвалення: 2018-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2018 року м. Чернігів Справа № 825/2018/18

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі судді Дякова В.І., розглянувши, за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1М.) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі - ГУ ПФУ в Чернігівській області) про: визнання протиправною бездіяльності ГУ ПФУ в Чернігівській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01.01.2016 по день фактичної виплати донарахованої частини пенсії; зобовязання ГУ ПФУ в Чернігівській області розрахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у звязку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01.01.2016 по день фактичної виплати донарахованої частини пенсії, у формі одноразової виплати грошової суми у повному обсязі, яка визначається відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строку їх виплати», «Порядку проведення компенсації громадянам втрати грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159; зобовязання ГУ ПФУ в Чернігівській області, у звязку з неодноразовими незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю, заподіяною ОСОБА_1 моральної шкоди, згідно статті 56 Конституції України, статті 107 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», статті 60-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», виплатити ОСОБА_1 компенсацію за спричинену моральну шкоду у формі одноразової виплати грошової суми у повному обсязі у розмірі 35000 грн. (тридцять пять тисяч грн.).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що в січні 2018 року відповідачем, на виконання постанови Деснянського районного суду м. Чернігова від 15.11.2017 (справа № 750/10445/17), залишеної без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.12.2017, було проведено перерахунок його пенсії та виплату різниці між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії з 01.01.2016 по 31.01.2018 в сумі 44546,44 грн. Вказує, що з вини органу Пенсійного фонду України, а саме призначення заниженого розміру пенсії, він своєчасно не отримував частину грошових коштів своєї пенсії, а тому має право на компенсацію втрати частини доходів, оскільки така компенсація проводиться незалежно від порядку і підстав нарахування самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання рішення суду. Крім того, зазначає, що занижена з вини відповідача пенсія змушувала його докладати додаткових зусиль для організації свого життя, що призвело до фізичних, душевних та психічних страждань.

Представник відповідача подав відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що підстави для стягнення компенсації у розумінні положень Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строку їх виплати» відсутні, оскільки така компенсація проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, які вже були нараховані. Одночасно зазначає, що жодних доказів винної діяльності ГУ ПФУ в Чернігівській області, яка б спричинила позивачу моральну шкоду, останній не надає.

Також ГУ ПФУ в Чернігівській області у відзиві заявлено клопотання про розгляд справи за участю представника відповідача.

Суд вважає необґрунтованим вищевказане клопотання відповідача з наступних підстав.

Зі змісту адміністративного позову випливає, що предметом даного спору є визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування та не виплати компенсації втрати частини доходів та зобовязання розрахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів, у звязку з порушенням строків виплати пенсії.

Пунктом 10 частини 6 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що справами незначної складності є, зокрема, справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність.

Відповідно до пункту 2 частини 6 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд може відмовити у задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засідання з повідомленням сторін, якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

За таких обставин та з урахуванням незначної складності даної справи, характер спірних правовідносин та предмет доказування у якій не вимагає проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання ГУ ПФУ в Чернігівській області про розгляд справи за участю представника відповідача.

Позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якому останній зазначає, що основною умовою для виплати особі компенсації втрати частини доходів є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому така компенсація проводиться незалежно від порядку і підстав нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання рішення суду. Вважає, що доказами завдання моральної шкои є рішення судів, якими визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови у здійсненні перерахунку пенсії та зобовязано його провести перерахунок та виплату пенсії, починаючи з 01.01.2016.

Розглянувши подані документи і матеріали, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню повністю з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Чернігівській області та отримує пенсію відповідно до Закону України від 09.04.1992 № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

На виконання постанови Деснянського районного суду м. Чернігова від 15.11.2017 (справа № 750/10445/17), залишеної без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.12.2017, відповідачем було проведено ОСОБА_1 перерахунок відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» від 23.12.2015 № 900, статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», починаючи з 01.01.2016, на підставі довідки УМВС України в Чернігівській області № 101/01494 від 20.10.2017, та 10.01.2018 виплачено різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії з 01.01.2016 по 31.01.2018 в розмірі 44546,44 грн. (а.с.14).

Вищевказані обставини сторонами не заперечуються.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, вказані перерахунок та виплата були проведені без нарахування компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати.

Вважаючи, що позивач має право на компенсацію втрати частини доходів, у зв'язку з тим, що з 01.01.2016 по 31.01.2018, з вини органу Пенсійного фонду України своєчасно недоотримував частину грошових коштів та не міг ними вільно розпоряджатися на протязі тривалого часу, позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив провести розрахунок та виплату компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01.01.2016 по день фактичної виплати донарахованої частини пенсії (а.с.12).

Листом від 27.04.2018 № 2751/03/К-12 ГУ ПФУ в Чернігівській області повідомило позивача, що підстави для нарахування та виплати компенсації втрати частини доходу відсутні, оскільки рішення суду виконано своєчасно та доплата пенсії за вислугу років проведена з 01.01.2016 по 31.01.2018 в сумі 44546,44 грн. в січні поточного року (а.с.11).

Вважаючи протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Чернігівській області, позивач звернувся до суду з позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.

Так, у відповідності до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до частини другої статті 46 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Так питання, пов'язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України від 19.10.2000 № 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» (далі Закон № 2050-III) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 (далі - Порядок № 159).

Статтею 1 Закону № 2050-III передбачено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до статті 2 Закону № 2050-III компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії.

Із наведеного вбачається, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру.

Основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 55 Закону України від 09.04.1992 № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», статтею 2 Закону № 2050-III та Порядком № 159 компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі органом Пенсійного фонду) добровільно чи на виконання судового рішення.

Згідно зі статтею 3 Закону № 2050-III сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

За змістом статті 4 Закону № 2050-III виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

З аналізу норм Закону № 2050-III та Порядку № 159 слідує, що підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов:

1) нарахування громадянину належних йому доходів, а саме заробітної плати (грошове забезпечення), пенсії, соціальних виплат, стипендії;

2) доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата);

3) порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання);

4) затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців;

5) зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги.

Суд погоджується з посиланням позивача на правову позицію, висловлену Верховним Судом України у постанові від 18.11.2014 у справі № 21-518а14, в якій зазначено, що основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення, однак звертає увагу, що, як вказано Верховним судом України, основною умовою для виплати компенсації є порушення строків виплати саме нарахованих доходів.

У постанові від 21.05.2014 у справі № 6-43цс14 Верховний Суд України зазначив, що за наявності визначених Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» умов у тому самому порядку компенсації підлягає присуджена за рішенням суду сума, якщо ці умови настали у зв'язку з несвоєчасним виконанням рішення суду.

З наведеного слідує, що коли суми нараховуються за рішенням суду, то підстава для виплати компенсації виникає у зв'язку з несвоєчасним виконанням рішення суду, а визначальними обставинами для виплати компенсації є дати нарахування та фактичної виплати вказаних доходів, оскільки основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої статтею 2 Закону, є порушення встановлених строків саме виплати нарахованих доходів.

Як встановлено судом, постанова Деснянського районного суду м. Чернігова від 15.11.2017 (справа № 750/10445/17), залишена без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.12.2017, згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень набрала законної сили 19.12.2017.

Водночас, на виконання вищевказаної постанови суду відповідачем проведено розрахунок доплати пенсії з 01.01.2016 по 31.01.2018 та 10.01.2018 перераховано позивачу 44546,44 грн.

Проведення вищезазначеного перерахунку та виплата пенсії підтверджено позивачем в позовній заяві та доданою до позовної заяви випискою по картковому рахунку позивача (а.с.14).

Отже в даному випадку нарахування та виплата належних позивачу сум, на підставі постанови суду у справі № 750/10445/17, була проведена в межах одного місяця, а тому судом не встановлено підстав для виплати компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням строків виплати пенсії.

Виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому відсутні правові підстави для визнання протиправною бездіяльності ГУ ПФУ в Чернігівській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01.01.2016 по день фактичної виплати донарахованої частини пенсії і для задоволення позовних вимог у цій частині.

У свою чергу, позовна вимога ОСОБА_1 щодо зобовязання ГУ ПФУ в Чернігівській області розрахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у звязку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01.01.2016 по день фактичної виплати донарахованої частини пенсії, у формі одноразової виплати грошової суми у повному обсязі, яка визначається відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строку їх виплати», «Порядку проведення компенсації громадянам втрати грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159, також не підлягає задоволенню, оскільки є похідною від основної вимоги, у задоволенні якої судом було відмовлено у повному обсязі.

При вирішенні даної справи судом були враховані положення частини 2 статті 2 та частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім того, суд вважає, що додаткового аналізу потребує і вимога позивача про зобовязання ГУ ПФУ в Чернігівській області, у звязку з неодноразовими незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю, заподіяною ОСОБА_1 моральної шкоди, згідно статті 56 Конституції України, статті 107 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», статті 60-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», виплатити ОСОБА_1 компенсацію за спричинену моральну шкоду у формі одноразової виплати грошової суми у повному обсязі у розмірі 35000 грн. (тридцять пять тисяч грн.), з огляду на наступне.

Так, статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 107 Закону № 1058-IV пенсійний фонд, його органи та посадові особи за шкоду, заподіяну особам внаслідок несвоєчасного або неповного надання соціальних послуг, призначення (перерахунку) та виплати пенсій, передбачених цим Законом, а також за невиконання або неналежне виконання ними обов'язків з адміністративного управління Накопичувальним фондом несуть відповідальність згідно із законом.

Згідно зі статтею 60-1 Закону № 2262-XII посадові особи органів пенсійного забезпечення, з вини яких безпідставно сплачено пенсіонерові зайві або занижені суми пенсії, несуть відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до частини п'ятої статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб'єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Зі змісту вказаної норми випливає, що у такому порядку розглядаються адміністративним судом вимоги про відшкодування як матеріальної, так і моральної шкоди. Основною умовою такого розгляду є те, щоб така вимога була заподіяна (похідною) протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин і якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.

Частиною 1 статті 23 Цивільного кодексу України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

У свою чергу, пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрату немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Крім того, Верховний Суд України у вищевказаній постанові Пленуму зазначає, що в позовній заяві про відшкодування моральної шкоди повинні бути зазначені обставини того, у чому полягає моральна шкода, якими діями, рішеннями вона завдана та якими доказами вона підтверджена. Факт заподіяння шкоди доводить позивач.

Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, обов'язок доказування спричиненої моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на особу, що позивається із таким позовом.

За змістом частини першої статті 73 і статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Однак позивач не надав суду жодних переконливих доказів на підтвердження причинного зв'язку між бездіяльністю відповідача щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням строків виплати пенсії та завданням моральної шкоди (у вигляді фізичних, душевних та психічних страждань тощо).

За таких обставин та з урахуванням встановлення судом факту наявності правових підстав для відмови позивачу у задоволенні позовних вимог у даній справі, суд дійшов висновку, що вимога ОСОБА_1 про зобовязання ГУ ПФУ в Чернігівській області виплатити позивачу компенсацію за спричинену моральну шкоду у формі одноразової виплати грошової суми у повному обсязі у розмірі 35000 грн. не підлягає задоволенню.

Враховуючи наведене, у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 слід відмовити повністю.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Щодо клопотання позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом зобовязання відповідача подати у десятиденний строк з моменту набрання рішенням законної сили звіт про виконання рішення суду, суд зазначає, що вказане клопотання задоволенню не підлягає у зв'язку з відмовою позивачу в задоволенні позову.

Керуючись статтями 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (вул. Попудренка, 29/51, м. Чернігів, 14017, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статтями 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення суду складено 26 червня 2018 року.

Суддя В.І. Дяков