Справа № 819/771/18
Суддя: Осташ Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2018-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/771/18

26 червня 2018 рокум.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Осташа А. В. за участю секретаря судового засідання Гавіловської Х.М., представника відповідача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України (далі відповідач) в якому просить:

-визнати бездіяльності відповідача щодо ненадання відповіді на запит на інформацію позивача від 33.03.2018 протиправною;

-зобов'язати відповідача надати позивачу відповідь на його запит на інформацію від 22.03.2018.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 травня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Від відповідача 31.05.2018 надійшло клопотання про розгляд справи з повідомленням сторін.

Суд ухвалою від 05.06.2018 призначив справу до розгляду в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Відповідач 08.06.2018 надав відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволені позовних вимог.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернувся до Міністерства оборони України із запитом від 22.03.2018 про надання інформації з посиланням на відповідні положення законодавства, щодо обчислення стажу державної служби згідно часу проходження операції в особливий період. Відповіді на запит на даний час так і не отримав. Тому просив зобов'язати відповідача надати інформацію на запит та позов задовольнити в повному обсязі.

Позивач в судове засідання 26.06.2018 не прибув, надав клопотання про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача зазначив, що запит від позивача до них надійшов 23.03.2018, тимчасово виконуючим обов'язки начальника головного управління персоналу - заступником Генерального штабу Збройних сил України на адресу позивача скеровано відповідь на запит про надання інформації. Таким чином, представник відповідача повідомив, що позивачу надано інформацію на запит, а отже його твердження щодо ненадання інформації не відповідає дійсності, є абсолютно безпідставними.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, з наступних міркувань.

Суд встановив, що ОСОБА_2 22.03.2018 звернувся до Міністерства оборони України із запитом на інформацію, у якому просив надати інформації з посиланням на відповідні положення законодавства, щодо обчислення стажу державної служби згідно часу проходження операції в особливий період. До вказаного запиту додав довідку про безпосередню участь антитерористичній операції (аркуш справи 6 - 7).

Відповідно до наданої інформації відділом по роботі з громадянами та доступу до публічної інформації Міністерства оборони України, запит про надання інформації громадянина ОСОБА_2 на двух аркушах надійшов до Міністерства оборони України 23.03.2018 року (аркуш справи 35). Того ж дня, начальником відділу по роботі з громадянами та доступу до публічної інформації ОСОБА_3 запит про надання інформації скерований для виконання до головного управління персоналу Генерального штабу Збройних Сил України за №348/ЗПІ з терміном для опрацювання та надання відповіді ОСОБА_2 до 29.03.2018 (аркуш справи 38).

Тимчасово виконуючим обов'язки начальника головного управління персоналу - заступником начальника Генерального штабу Збройних Сил України 28.03.2018 на адресу ОСОБА_2 скеровано відповідь на запит про надання інформації (аркуш справи 37).

Позивач вважаючи, що відповідач не надав йому відповіді на запитувану інформацію, звернувся із даним адміністративним позовом до суду.

Оцінюючи правовідносини, які склалися між позивачем та відповідачем суд виходив з наступного.

Визначення поняття "публічна інформація" наведено у статті 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації". Так, відповідно до частини першої цієї статті публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

За цим визначенням, можна виокремити такі ознаки публічної інформації:

1) готовий продукт інформації, який отриманий або створений лише в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством;

2) заздалегідь відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація;

3) така інформація знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень або інших розпорядників публічної інформації;

4) інформація не може бути публічною, якщо створена суб'єктом владних повноважень не під час виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків;

5) інформація не може бути публічною, якщо створена не суб'єктом владних повноважень.

Згідно статті 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» доступ до інформації забезпечується шляхом: 1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом; 2) надання інформації за запитами на інформацію.

Частина 1 ст. 19 цього ж Закону також визначає, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Отже, визначальним для публічної інформації є те, щоб вона була заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, отриманим або створеним лише суб'єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов'язків. Щодо не суб'єктів владних повноважень, то вони можуть бути тільки розпорядниками такої інформації.

Закон № 2939-VІ передбачає два види інформаційних відносин, на які його положення не поширюються: відносини щодо отримання інформації суб'єктами владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій та відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом.

Закон № 2939-VІ не поширюється на відносини у сфері звернень громадян щодо надання юридичної консультації, проведення аналізу правових норм стосовно конкретних обставин, повідомлених запитувачем інформації, тощо, оскільки такі відносини регулюються спеціальним законом Законом України «Про безоплатну правову допомогу».

Оцінюючи запитувану інформацію позивача та зміст правових норми, суд приходить до висновку, що інформація, яку просить надати позивач не належить до публічної.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про інформацію" правова інформація - будь-які відомості про право, його систему, джерела, реалізацію, юридичні факти, правовідносини, правопорядок, правопорушення і боротьбу з ними та їх профілактику тощо. Джерелами правової інформації є Конституція України, інші законодавчі і підзаконні нормативно-правові акти, міжнародні договори та угоди, норми і принципи міжнародного права, а також ненормативні правові акти, повідомлення засобів масової інформації, публічні виступи, інші джерела інформації з правових питань. З метою забезпечення доступу до законодавчих та інших нормативних актів фізичним та юридичним особам держава забезпечує офіційне видання цих актів масовими тиражами у найкоротші строки після їх прийняття.

Зі змісту запиту позивача видно, що запитувана позивачем інформація є правовою інформацією, оскільки позивач в своєму запиті фактично просив надати роз'яснення та консультації з правових питань, а саме з питання обчислення стажу державної служби із посиланням на відповідні положення законодавства, що підпадає під дію Закону України «Про безоплатну правову допомогу».

Згідно частини 2 ст. 7 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» безоплатна первинна правова допомога включає такі види правових послуг: 1) надання правової інформації; 2) надання консультацій і роз'яснень правових питань; 3) складання заяв, скарг та інших документів правового характеру (крім документів процесуального характеру); 4) надання допомоги в забезпеченні доступу особи до вторинної правової допомоги та медіації.

Частиною 4 статті 10 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування у разі письмового звернення осіб про надання будь-якого з видів правових послуг, передбачених частиною другою статті 7 цього Закону, з питань, що віднесені до їх повноважень, зобов'язані надати такі послуги протягом 30 календарних днів з дня надходження звернення.

Крім того, суд встановив, що 28.03.2018 №321/1937 Тимчасово виконуючим обов'язки начальника головного управління персоналу - заступником начальника Генерального штабу Збройних Сил України на адресу ОСОБА_2 скеровано відповідь на запит про надання інформації (аркуш справи 37).

Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що твердження позивача щодо ненадання інформації, не відповідає дійсності, є безпідставною.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що у діях відповідача відсутні порушення права заявника на одержання інформації, оскільки відповідач розглянув запит позивача від 22.03.2018 в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до ч. 1. ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 76 КАС України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази, суд дійшов висновку про відсутність законних підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2, позивачем не надано, а судом не здобуто.

Судових витрат по справі немає.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_4 до Міністерства оборони України про визнання протиправною бездіяльності щодо ненадання відповіді на запит на інформацію позивача від 22.03.2018 та зобов'язання надати відповідь на запит на інформацію від 22.03.2018, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено та підписано 27 червня 2018 року.

Головуючий суддя Осташ А.В.

копія вірна

Суддя Осташ А.В.