Справа № 819/919/18
Суддя: Осташ Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2018-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/919/18

25 червня 2018 рокум.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Осташа А.В.

за участю: секретаря судового засідання Гавіловської Х.М., представника позивача - ОСОБА_1, представника відповідача - Лещук Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головне управління Державної фіскальної служби України у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі - позивач) звернулась у Тернопільський окружний адміністративний суд з позовом до Головного управління ДФС у Тернопільській області (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 19.06.2017 №100102-13.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду 23.05.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання.

На виконання вимог ст.ст.159-165 КАС відповідач долучив до матеріалів справи відзив (аркуш справи 19-21).

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що за позивачем рахується 97/100 частини об'єкту нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 575,6 м.кв, тип вказаного майна - будинок, контори. Відповідач виніс податкове повідомлення - рішення, якими визначено суми податкового зобов'язання позивачу за платежем: "податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, яке сплачується фізичними особами, які є власниками об'єктів житлової нерухомості" №100102-13 від 19.06.2017.

Представник позивача вважає, що зазначене податкове повідомлення - рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Зокрема зазначив, що оподаткуванню податком на нерухоме майно підлягає частка вказаного об'єкту як нежитлового майна, яка становить 558,10 м.кв. тоді, як в оскаржуваному рішенні та у розрахунку суми боргу податковим органом нарахований податок на нерухоме майно в сумі 25627,82 грн як особі, що є власником об'єкту житлової нерухомості, що не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки тип вказаного об'єкту є: будинок, контори, тобто нежитловою нерухомістю. Крім того, зазначене податкове повідомлення-рішення у встановлені строки направлене не було. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити.

Представник відповідача, заперечуючи проти позову, суду пояснила, що оскаржуване податкове повідомлення - рішення прийняте на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та ПК України, та посилаючись на пояснення викладені у відзиві на адміністративний позов, просила у задоволені позову відмовити.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Суд встановив, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за Позивачем, як за власником рахуються 97/100 будинку, контори за адресою: АДРЕСА_2, загальна площа 575,6 кв.м.

Судом встановлено, що контролюючий орган прийняв відносно позивача податкове повідомлення рішення №100102-13 форми "Ф" від 19.06.2017 про визначення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на суму 25627,82 грн (аркуш справи 7).

Як випливає із матеріалів справи, юридичною підставою для прийняття податкового повідомлення рішення відповідач обрав положення ст. 266 Податкового кодексу України.

Фактичною підставою для винесення оскаржуваного рішення послугувало судження податкового органу про знаходження у власності платника об'єкта нерухомого майна загальною площею 575,6 кв. м., а саме: житлова нерухомість, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Вважаючи рішення відповідача протиправним, позивач звернувся з позовом до суду.

Оцінюючи правовідносини, які склалися між позивачем та відповідачем суд виходив з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

З 01.01.2015 р. набрав чинності Закон України №71-VIII від 28.12.2014 р. "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", яким згідно зі статтею 266 Податкового кодексу України введено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка ( пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України) .

Згідно пп. 266.3.1 п.266.3 ст. 266 ПК України, базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

З огляду на приписи пп. 266.3.1 п.266.3 ст. 266 ПК України база оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості (пп. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 ПК України).

За приписами ст.10 та 265 ПК України, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є складовою податку на майно та відноситься до місцевих податків.

До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад ( п.8.3 ст. 8 ПК України).

За правилом п. 266.5.1 ст. 266 Податкового кодексу України ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Щодо об'єкта оподаткування, суд зазначає наступне.

Суд наголошує, що для справляння податку у порядку ст. 266 Податкового кодексу України визначальною кваліфікуючою ознакою кожного окремого об'єкту нерухомого майна як об'єкту стягнення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є: тип об'єкта (тобто тип чи категорія будівлі).

Пунктами 14.1.129 та 14.1.129-1 Податкового кодексу України об'єкти житлової та нежитлової нерухомості розмежовані законодавцем за категоріями і саме у залежності від конкретної категорії об'єкта згідно з рішенням органу місцевого самоврядування застосовується певна ставка податку.

У спірних правовідносинах таким рішенням органу місцевого самоврядування є рішення Залужанської сільської ради №52 від 01.02.2016:

- ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для об'єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб - 0,1 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Як виливає із матеріалів справи, податковий орган визначив об'єкт оподаткування - житлова нерухомість.

Проте, згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, дане майно є: будинок, контори (нежитловою нерухомістю).

Відповідно до підпункту 14.1.129-1 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України об'єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють: б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей.

За таких обставин, визначення контролюючим органом об'єкта оподаткуванню - житлової нерухомості, не відповідає фактичним обставинам.

Щодо площі об'єкта оподаткування, суд зазначає наступне.

Відповідно до пп. 266.1.1, 266.2.1, 266.3.1, 266.3.2 ст.266 ПКУ, платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Як випливає із матеріалів справи, за позивачем рахується частка власності - 97/100 будинку, контори за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Проте, відповідач застосував для нарахування податку загальну площу будинку.

А тому, суд приходить до висновку, що податковим органом помилково визначено об'єкт оподаткування та його площу до бази оподаткування нежитлової нерухомості позивача, що призвело до невірного розрахунку податку.

Крім того, відповідно до п. 266.7.2 ст. 266 Податкового кодексу України передбачено, що податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Суд встановив, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення направлене відповідачем позивачу 17.07.2017, що підтверджується фіскальним чеком про надіслання поштового відправлення та і не заперечувалось відповідач.

Відповідно до ст. ст. 7, 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

За таких обставин, суд вважає, що у ході судового розгляду за правилами ч. 2 ст. 77 КАС України владним суб'єктом не доведено обов'язку платника правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Натомість факт порушення прав та інтересів позивача у спірних правовідносинах щодо визначення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016 р. у сумі 25627,82 грн., знайшов підтвердження в ході судового розгляду, що є визначеною процесуальним законом обставиною для задоволення вимог і скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1 . Позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Тернопільській області (46003, м.Тернопіль, вул. Білецька, 1, ) №100102-13 від 19.06.2017, яким ОСОБА_3 (АДРЕСА_3, РНОКПП НОМЕР_1) визначено податкове зобов'язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 25 627 грн 82 коп.

3. Стягнути з державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Тернопільській області (46003, м.Тернопіль, вул. Білецька, 1, ) в користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_3, РНОКПП НОМЕР_1) судовий збір в розмиірі 704 грн 80 80 коп. сплачений згідно квитанції №2063674 від 18.05.2018.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 червня 2018 року.

Головуючий суддя Осташ А.В.

копія вірна

Суддя Осташ А.В.