Справа № 182/4476/17(2-а/0182/376/2017)
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2018-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

20 червня 2018 року справа № 182/4476/17(2-а/0182/376/2017)
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Мельника В.В.,

суддів: Чепурнова Д.В. Сафронової С.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі
апеляційну скаргуОСОБА_1
на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 квітня 2018 року (суддя-головуючий ОСОБА_2В.) у адміністративній справі
за позовомОСОБА_1
до Департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації
провизнання протиправною бездіяльності та зобов'язання здійснити перерахунок та виплатити недоплачену щорічну разову грошову допомогу до 05 травня за 2017 рік, -
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до Департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації (далі Відповідач), в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача (невиплату йому як інваліду війни ІІ групи у 2017 році щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком (тобто у розмірі 9976 грн.).;

- зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплатити йому як інваліду війни ІІ групи щорічну разову грошову допомогу до 05 травня 2017 року у розмірі, передбаченому ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», тобто у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та з урахуванням проведених витрат.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2018 року відкрито провадження по справі №182/4476/17.

В обґрунтування адміністративного позову Позивач зазначив, що відповідачем протиправно у 2017 році не в повному обсязі сплачено позивачу допомогу до 5 травня, а саме: в розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України, а не Законом України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту», що на думку позивача є порушенням його прав та законних інтересів.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.04.2018 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання здійснити перерахунок та виплатити недоплачену щорічну разову грошову допомогу до 05 травня за 2017 рік відмовлено (а.с. 68-72).

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що при нарахуванні та виплаті щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у 2017 році відповідач правомірно діяв, керуючись Постановою Кабінету Міністрів України від 05 квітня 2017 року № 223 «Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а тому позовні вимоги про визнання бездіяльності відповідача протиправною та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги, як інваліду війни за 2017 рік задоволенню не підлягають.

Позивач ОСОБА_1, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, оскаржив його в апеляційному порядку (а.с. 77-80).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняте нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що суд першої інстанції не мав права застосовувати положення Закону України від 28.12.2014 року №79-VII, оскільки вони суперечать ст. 22 Конституції України, а саме звужують зміст та обсяг існуючого права на одерждання грошової допомоги з восьми мінімальних пенсій за віком до встановленого у 2017 році Кабінетом Міністрів України розміру.

Відповідач Департамент соціального захисту населення подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить останню залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване. Зазначив, що оскільки джерелом виплати щорічної грошової допомоги до 05 травня є кошти Державного бюджету України, під час їх нарахування та виплати слід керуватися виключно приписами Бюджетного Кодексу України, Законом України «Про державний бюджет України на 2017 рік» та прийнятою на його виконання постановою Кабінету Міністрів України від 05 квітня 2017 року №233, а також статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 має статус інваліда ІІ групи, що підтверджується копією посвідченням серії ААБ № 010861 від 27 червня 2012 року та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни (а.с. 8).

19 квітня 2017 року позивач отримав щорічну допомогу до 5 травня 2017 року в розмірі 3100 грн. (а.с. 9), після чого звернувся до відповідача із заявою про виплату йому недоплаченої разової грошової допомоги у розмірі 6876 грн., однак відповідачем виплату означеної суми здійснено не було.

Визнання бездіяльності відповідача щодо виплати недоплаченої разової грошової допомоги у розмірі 6876 грн. та зобов'язання вчинити такі дії і було предметом судового розгляду в даній справі.

Спірні правовідносини між сторонами врегульовані Конституцією України, Бюджетним кодексом України та Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Згідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч. 2 ст. 95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Станом на час звернення позивача до відповідача про виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня 2017 року у більшому розмірі, ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, їх соціального захисту" передбачено, що щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Відповідно до ст. 17 цього Закону фінансування витрат, пов'язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів.

Таким чином у 2017 році визначення порядку та розмірів виплат громадянам, що мають статус інвалід війни, делеговано Кабінету Міністрів України.

01 січня 2015 року набрав чинності ОСОБА_3 України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28 грудня 2014 року № 79-VІІІ, яким розділ VI Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, згідно якого норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

ОСОБА_3 України № 79-VІІІ є таким, що прийнятий пізніше у часі, до спірних правовідносин підлягають застосуванню його положення, тому розмір щорічної разової грошової допомоги інвалідам війни до 5 травня в 2017 році визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Підпунктом 1 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України Кабінету Міністрів України від 05 квітня 2017 року № 223 "Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і „Про жертви нациських переслідувань" установлено, що у 2017 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і «Про жертви нацистських переслідувань» (далі - грошова допомога), здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій (далі - органи соціального захисту населення), які через відділення зв'язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), у таких розмірах:

інвалідам війни та колишнім малолітнім (яким на момент ув'язнення не виповнилося 14 років) в'язням концентраційних таборів, гетто та інших місць примусового тримання, визнаним особами з інвалідністю внаслідок загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин:

- II групи - 3 100 гривень;

Фінансування виплати здійснюється за рахунок коштів державного бюджету.

Саме в такому розмірі відповідач виплатив позивачеві разову грошову допомогу до 05 травня у 2017 року.

Вказані положення Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28 грудня 2014 року № 79-VІІІ неконституційними не визнавались, положення постанови Кабінету Міністрів України від 05 квітня 2017 року №223 є також чинними.

Слід також зауважити, що у рішенні № 3-рп від 25.01.2012 Конституційний суд України зазначив, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов'язується з його функціями, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України. Отже, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Тобто, в аспекті конституційного подання положення частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116 Конституції України треба розуміти так, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Тому Конституційний Суд України визнав конституційним регулювання Кабінетом Міністрів України розміру соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Отже, з огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що призначаючи та виплачуючи позивачу грошову допомогу у розмірах, визначених Постановою Кабінету Міністрів України від 05.04.2017 № 223, відповідач діяв на підставі та у спосіб, визначений чинним законодавством України, відтак, підстави для задоволення позову про визнання протиправними дій відповідача в частині недоплати позивачу щорічної разової допомоги до 5 травня за 2017 рік та зобовязання виплатити кошти відсутні.

Суд першої інстанції під час розгляду справи дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні позову. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції з огляду на доводи апеляційної скарги відсутні, внаслідок чого апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243, 311, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.04.2018 року у справі № 182/4476/17 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та регулятивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя: В.В. Мельник

Суддя: Д.В. Чепурнов

Суддя: С.В. Сафронова