Справа № 826/4067/18
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2018-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2018 року м. Київ № 826/4067/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Чудак О.М. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови,

встановив:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Думанської Аліни Леонідівни (Думанська А.Л.), в якому просила:

- визнати незаконною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження №52362677 від 25.01.2018.

В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що державний виконавець протиправно закінчила виконавче провадження на підставі Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII, чим порушила пункт 7 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII.

А саме, оскільки постанова про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого напису від 21.04.2011 №859 винесена головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Думанською А.Л. 28.09.2016, то і всі виконавчі дії мають здійснюватися відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 21.04.1999 №606-ХІV, в тому числі і закінчення виконавчого провадження.

Так, відповідно до пункту 8 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-ХІV виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, недостатньо для задоволення вимог стягувача-заставодержателя за виконавчим документом, на підставі якого звернуто стягнення на заставлене майно.

При цьому, відповідно до пункту 3.7.4 Розділу ІІІ «Загальні умови та порядок здійснення виконавчого провадження» Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 №512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за №489/20802 (в редакції станом на час відкриття виконавчого провадження) у разі повернення виконавчого документа з підстави, передбаченої пунктом 8 частини першої статті 47 Закону, постанова про стягнення виконавчого збору в окреме виконавче провадження не виділяється та залишок нестягнутої суми виконавчого збору не стягується.

В той же час, державним виконавцем застосовано пункт 15 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII, якою передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна (за виконавчим документом про звернення стягнення на заставлене майно), недостатньо для задоволення вимог стягувача-заставодержателя, а також якщо майно, яке є предметом іпотеки, передано іпотекодержателю або придбано ним відповідно до вимог Закону України «Про іпотеку» за виконавчим документом про звернення стягнення на майно, яке є предметом іпотеки.

Тобто, державним виконавцем неправомірно вирішено і питання стягнення виконавчого збору.

Також зазначила, що оскаржуване рішення поштовим зв'язком не отримувала, а дізналася про його наявність, зайшовши на відповідний сайт в мережі Інтернет після отримання постанови державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Носенка Сергія Борисовича від 09.02.2018 ВП№55756861 про відкриття виконавчого провадження про стягнення з неї виконавчого збору у розмірі 11465528,34 грн.

Після усунення позивачем на виконання вимог рішення суду недоліків позовної заяви, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.04.2018 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду.

Представники відповідача в судове засідання не з'явилися, причини неявки не повідомили, хоча про дату, час та місце його провадження Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України повідомлений належним чином.

В той же час, на адресу суду відповідачем надіслано відзив на позовну заяву та копії матеріалів виконавчого провадження.

А отже, враховуючи неявку відповідача та клопотання представника позивача про розгляд справи у їх відсутність, судом ухвалено розглянути справу в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Думанською А.Л. від 28.09.2016 ВП №52362677 на підставі статей 17, 19, 21, 25, 31 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV, відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису №859 від 21.04.2011, виданого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Криворотенко Л.І.

У зв'язку з невиконанням боржником виконавчого документа у самостійному порядку майно боржника (предмет іпотеки) описано й арештовано та в подальшому, на підставі Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 №2831/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.09.2016 за №1301/29431 передано Державному підприємству «СЕТАМ» на реалізацію.

Згідно з протоколами про проведення електронних торгів: №285372 від 18.09.2017, реєстраційний номер лота 24657 (перші торги, що були призначені на 18.09.2017); №293514 від 30.10.2017, реєстраційний номер лота 241456 (другі торги, що були призначені на 31.10.2017); №302472 від 11.12.2017, реєстраційний номер лота 248613 (треті торги, що були призначені на 11.12.2017), електронні торги (всі) з продажу земельної ділянки площею 5,55 гектарів, яка розташована на території Сичавської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, кадастровий номер: НОМЕР_2, цільове призначення: для ведення садівництва, визнано такими, що не відбулись у зв'язку з відсутністю допущених учасників.

Відповідно до частини шостої статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII у разі нереалізації майна на третіх електронних торгах виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду.

Відповідно, державним виконавцем стягувачу Публічному акціонерному товариству «ВТБ Банк» надіслано лист №20.1/52362677/3 від 19.12.2017 щодо вирішення питання про залишення за собою непроданого майна.

У листі від 20.12.2017 №б/н товариством повідомлено відділ про прийняте відповідно до частин сьомої та восьмої статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII рішення залишити за собою нереалізоване майно боржника.

Таким чином, нерухоме майно боржника (предмет іпотеки) - земельна ділянка площею 5,55 гектарів, яка розташована на території Сичавської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, кадастровий номер: НОМЕР_2, цільове призначення: для ведення садівництва та належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого Комінтернівським районним відділом земельних ресурсів Одеської області 30.07.2007 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №41, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луцях Т.М. 23.07.2007, номер правочину: 2234395 - передано ПАТ «ВТБ Банк» за ціною третіх електронних торгів - 1642578 грн в рахунок часткового погашення заборгованості згідно виконавчого напису №859, виданого 21.04.2011 приватним нотаріусом Криворотенко Л.І.

Відповідно, постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Думанською А.Л. від 25.01.2018 ВП №52362677 закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису №859 від 21.04.2011, виданого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Криворотенко Л.І., на підставі пункту 15 частини першої статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII.

Вважаючи постанову про закінчення виконавчого провадження протиправною ОСОБА_1 звернулася до суду.

Суд, визначаючись щодо заявлених вимог по суті, виходить з того, що відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 21.04.1999 №606-ХІV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Таке ж визначення виконавчого провадження містить і стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII. При цьому, згідно частини першої статті 13 цього ж Закону під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Тобто, мова йде про сукупність дій, які у межах виконавчого провадження вчиняють уповноважені законодавством органи та посадові особи (державні виконавці).

Відповідно до пункту 7 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Як вбачається із матеріалів справи, предметом розгляду у даній справі є закінчення виконавчого провадження, тобто окрема дія державного виконавця, оформлена відповідною постановою. Визначаючись щодо застосування до такої дії чинного законодавства, суд вважає за необхідне звернути увагу що поняття проведення виконавчих дій і відкриття виконавчого провадження містять різний правовий зміст. Відтак, доходить висновку, що до вчинення окремої виконавчої дії, яка оформлена, зокрема, постановою про закінчення виконавчого провадження застосуванню підлягає Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIIІ, тобто чинний на час її здійснення.

А отже, суд вважає, що посилання ОСОБА_1 щодо поширення пункту 7 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII на завершення виконавчого провадження в цілому, є підміною поняття окремої виконавчої дії, оформленої відповідною постановою та виконавчого провадження, як сукупності таких дій.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, а згідно частини першої статі 2 цього ж Кодексу завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Встановивши, що постанова головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Думанської А.Л. про закінчення виконавчого провадження №52362677 від 25.01.2018 відповідає вимогам до рішення суб'єктів владних повноважень, встановленим частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, в ході розгляду даної справи протилежного судом не доказано, суд вважає, що підстави для захисту прав позивача в судовому порядку відсутні.

Вирішуючи питання про розподіл відповідно до пункту 5 частини першої статті 244 КАС України між сторонами судових витрат, суд виходить з того, що за обставин необґрунтованості заявлених ОСОБА_1 вимог, підстави для стягнення сплаченого нею судового збору з Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відповідно до статті 139 КАС України відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови, - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя О.М. Чудак