Справа № 2-а-5255/11
Суддя: Мацький Є.М.
Дата ухвалення: 2018-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Справа № 2-а-5255/11
ПОСТАНОВА

іменем України

"27" червня 2018 р. м. Житомир

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Мацького Є.М.

суддів: Шевчук С.М.

Шидловського В.Б.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Володимирецького районного суду Рівненської області від "19" квітня 2018 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України у Володимирецькому районі Рівненської області про заміну строни її правонаступником. , -

суддя в 1-й інстанції - Закревський Л.В.,

час постановлення ухвали - не зазначено,

місце постановлення ухвали - смт.Володимирець,

дата складання повного тексту ухвали - не зазначено,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою про заміну сторони її правонаступником. Свої вимоги мотивує тим, що постановою Володимирецького районного суду від 08.09.2011 року у справі №2-а-5255/11 за позовом ОСОБА_3 до управління Пенсійного фонду України у Володимирецькому районі про зобовязання відповідача здійснити перерахунок та виплату підвищення до пенсії позов ОСОБА_3 задоволено, зобов'язано Володимирецьке обєднане управління Пенсійного фонду України в Рівненській області провести перерахунок та виплатити ОСОБА_3 підвищення до пенсії відповідно до ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» як непрацюючому пенсіонеру, який проживає в зоні гарантованого добровільного відселення, - у розмірі двох мінімальних заробітних плат, починаючи з 25 січня 2011 року по 18 червня 2011 року включно.

Ухвалою Рокитнівського районного суду Рівненської області від 19 квітня 2018 року відмовлено у задоволенні заяви про заміну сторони її правонаступником.

Не погоджуючись з прийнятими судовим рішенням, ОСОБА_2 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати з підстав, наведених у скарзі, та прийняти нове рішення про задоволення її заяви. На думку скаржника, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що, оскільки не надано суду доказів відкриття виконавчого провадження, то відсутні підстави для заміни сторони її правонаступником.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дослідивши докази, зібрані в матеріалах справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку , що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що постановою Володимирецького районного суду від 08.09.2011 року у справі №2-а-5255/11 за позовом ОСОБА_3 до управління Пенсійного фонду України у Володимирецькому районі про зобовязання відповідача здійснити перерахунок та виплату підвищення до пенсії позов ОСОБА_3 задоволено, зобов'язано Володимирецьке обєднане управління Пенсійного фонду України в Рівненській області провести перерахунок та виплатити ОСОБА_3 підвищення до пенсії відповідно до ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» як непрацюючому пенсіонеру, який проживає в зоні гарантованого добровільного відселення, - у розмірі двох мінімальних заробітних плат, починаючи з 25 січня 2011 року по 18 червня 2011 року включно.

Згідно свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Як спадкоємець по закону першої черги ОСОБА_2 у встановлений законом шестимісячний строк прийняла спадщину, що стверджується свідоцтва про право на спадщину за законом серії ННВ №41659 від 13.03.2018 року.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом серії ННВ №41659 спадщина, яку заявниця отримала після смерті ОСОБА_3 складається з недоотриманих коштів на підставі судових рішень в сумі 4685 (чотири тисячі шістсот вісімдесят пять гривень, 88 копійок).

Вказані обставини підтверджені відповідними доказами і не є спірними.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції дійшов висновку, про відсутність підстав для заміни сторони її правонаступником, оскільки заявниця та її представник не надали суду доказів, а у разі неможливості - не зазначили, хто є стороною виконавчого провадження, а також доказів відкриття виконавчого провадження, зокрема: виконавчий лист, та ким виданий та постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі вищезазначеного виконавчого листа.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне вказати наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1216 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК).

Статтею 1219 ЦК передбачені права та обов'язки особи, які не входять до складу спадщини, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об'єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов'язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входить сукупність прав та обов'язків, носієм яких був спадкодавець і які переходять до його спадкоємців після відкриття спадщини. За загальним правилом у спадщину переходять усі цивільні права та обов'язки спадкодавця.

Відповідно до ст.52 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв'язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім'ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім'ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Згідно ст.1227 ЦК України, суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім'ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Таким чином, право на отримання заборгованості з пенсії правонаступник має у випадку, якщо пенсія була нарахована померлому або присуджена йому на підставі судового рішення, що набрало законної сили, однак не отримана померлим, навіть якщо вона не зазначена у свідоцтві про право спадщини за законом.

ЦК не визначає строк, протягом якого члени сім'ї спадкодавця мають право на одержання соціальних платежів. Положення частин другої, третьої статті 52 Закону № 1058-IV теж не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв'язку з його смертю, тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Приміром, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім'ї за умови, якщо саме ці суб'єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості - переходить у спадщину, яку члени сім'ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати її як спадщину.

Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми соціальних виплат (у даному випадку пенсії) передаються членам сім'ї спадкодавця, до того ж незалежно від того, чи виступають вони одночасно спадкоємцями після його смерті. При цьому, сумами пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв'язку з його смертю, слід вважати і суми пенсії, які не були отримані пенсіонером за життя, внаслідок неправомірних дій органу Пенсійного фонду України, який не виконав у добровільному порядку судове рішення, яке набрало законної сили, і яким його (пенсійний орган) було зобов'язано провести нарахування та виплату ОСОБА_3 виплат, передбачених приписами ст. 39 ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Отже, спірні правовідносини допускають правонаступництво.

В силу статті 52 КАС України, у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов'язкові для особи, яку він замінив.

Відповідно до ч. 1 ст. 379 КАС України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Разом з цим, частиною 4 ст. 379 КАС України передбачено, що положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ч.1 ст.370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для учасників справи, та їх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, за її межами.

Згідно ч.2. ст.372 цього Кодексу судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначений цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов'язковими тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Конституційним Судом України у своєму рішенні № 18-рп/2012 від 13 грудня 2012 року, зазначено, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Розглядаючи справу № 5-рп/2013 Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26 червня 2013 року вказав, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов'язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини «Матківська проти України» (№ 38683/04) зазначено про те, що судовий розгляд і виконавче провадження - це перша та друга стадії загального провадження, які стосуються тривалості провадження; виконання рішення є другим етапом судового провадження, а також що реалізоване право знаходить свою ефективну реалізацію саме у момент виконання.

У пункті 24 рішення Європейського суду з прав людини «Воротнікова проти України» (№1225/02) зазначено про те, що виконавче провадження не має бути відокремлене від судового, і ці обидва провадження мають розглядатися як цілісний процес.

Відповідно до пункту 40 рішення Європейського суду з прав людини «Горнсбі проти Греції», право на судовий захист було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок («Hornsby v. Greece» № 18357/91).

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 29 червня 2004 року у справі «Півень про України» визначено, що право на судовий розгляд, гарантованест.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, також захищає і виконання остаточних та обов'язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишаться невиконаними, завдаючи шкоди одній стороні.

Отже виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду та завершальною стадією судового провадження, а неможливість виконати рішення суду призведе до порушення прав, гарантованихст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, з позиції застосування норм матеріального права викладеної у постанові Верховного Суду України від 06.03.2018 року по справі №2-а/2218/15585/11 вбачається, що, навіть, незважаючи на те, що виконавче провадження не відкрито, проте судове рішення не виконане, наявні підстави для заміни сторони у справі.

Таким чином, враховуючи наведене, вимоги ОСОБА_2 про заміну сторони правонаступником є законною та обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Підставами для втручання в судові рішення є неправильне розуміння і порушення норм процесуального права, які є достатніми для того, щоб скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення заяви.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини першої статті 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Отже, оскільки суд першої інстанції неправильно застосував (тлумачив) норми матеріального та процесуального права щодо розглядуваних правовідносин, внаслідок чого постановлене у справі рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового про задоволення заяви ОСОБА_2 .

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315 317 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити, ухвалу Володимирецького районного суду Рівненської області від "19" квітня 2018 р. скасувати, прийняти нову постанову.

Заяву ОСОБА_2 про заміну сторіни її правонаступниками у справі №2-а-5255/11 задовольнити.

Замінити сторону правонаступниками у справі №2-а-5255/11, а саме: сторону ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, на його правонаступника - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительку АДРЕСА_1.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Є.М. Мацький

судді: С.М. Шевчук

В.Б. Шидловський

Повне судове рішення складено "27" червня 2018 р.