Справа № 826/16837/16
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2018-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 червня 2018 року № 826/16837/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого - судді Скочок Т.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до третя особаДержавної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві Публічне акціонерне товариство «Кредит Європа Банк»
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 06.07.2016 № та №, -
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулась ОСОБА_1 (далі також - ОСОБА_1, позивач) з позовом до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі також - ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві, відповідач), в якому просила: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 06.07.2016 № та №.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що висновки контролюючого органу про отримання ОСОБА_1 неоподатковуваного доходу у 2015 році у вигляді додаткового блага (анулювання банком кредитної заборгованості) у сумі 2 411 791,26 грн. не відповідають фактичним обставинам справи. Так, дія договору споживчого кредиту №00011-EL-40 від 12.06.2008, укладеного між ПАТ «Кредит Європа Банк» та ОСОБА_1 була припинена внаслідок повного виконання зобов?язання боржником (погашення боргу), а не в результаті процедури прощення (анулювання) боргу. Крім того, позивач стверджує, що жодних повідомлень про прощення (анулювання) боргу, в порядку передбаченому пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, ОСОБА_1 від ПАТ «Кредит Європа Банк» не отримувала, та додаткових угод про прощення (анулювання) боргу з банком не укладала.

Ухвалами Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.11.2016 відкрито провадження у справі, закінчено підготовче провадження та дану справу призначено до судового розгляду (головуючий суддя Літвінова А.В.).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.11.2017 справу прийнято до провадження суддею Скочок Т.О., до участі у справі в якості третьої особи залучено Публічне акціонерне товариство «Кредит Європа Банк» та дану справу призначено до судового розгляду.

У призначених судових засіданнях представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги повністю, а представник відповідача заперечував проти позову з підстав, наведених у тексті його заперечень.

Свої заперечення проти позову відповідач мотивував тим, що за наслідками проведеної документальної позапланової невиїзної перевірки (акт від 30.05.2016 № 130/26-54-13-06-17-НОМЕР_2) контролюючим органом встановлений факт отримання позивачем у 2015 році доходу у грошовій формі як додаткового блага, яке підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб та військовим збором. При цьому, в порушення норм п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України позивач не подав податкову декларацію про майновий стан та доходи за 2015 рік та відповідно суму отриманого доходу у розмірі 2 411 791,26 грн. не задекларував.

Третя особа явку свого уповноваженого представника у судове засідання 13.11.2017 не забезпечила, хоча була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання. Натомість від третьої особи через канцелярію суду надійшли додаткові документи.

На підставі ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на момент вчинення відповідної процесуальної дії) суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані особами, які беруть участь у справі, документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як свідчать надані сторонами та третьої особою до матеріалів справи копії документів, між ЗАТ «Кредит Європа Банк» (далі також - Банк) і ОСОБА_1 (як позичальником) укладено договір №00011-EL-40 про надання споживчого кредиту від 12.06.2008 (далі за текстом - кредитний договір), згідно з яким позивач одержала в Банку строковий кредит у сумі 200 000 доларів США строком на 60 місяців, з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом 12.06.2013. За умовами цього кредитного договору Банком визначені відсотки за користування кредитом у розмірі 13% річних та разова плата за надання кредиту у розмірі 1 980 доларів США.

З метою забезпечення виконання позичальником (ОСОБА_1) повного погашення зобов?язань за кредитним договором №00011-EL-40 (в тому числі погашення споживчого кредиту у сумі 200 000 дол. США), між ПАТ «Кредит Європа Банк» (як іпотекодержателем) та ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) (як іпотекодавцем) 12.06.2008 був укладений договір іпотеки №00011-EL-40/і (далі - договір іпотеки). За умовами цього договору іпотеки іпотекодавець передає іпотекодержателю майно, на яке відповідно до законодавства може бути звернено стягнення. Предметом іпотеки за цим договором виступає нерухоме майно - квартира АДРЕСА_2, та належить іпотекодавцю на праві власності. Цей договір посвідчено нотаріально та зареєстровано в реєстрі за №1163.

В подальшому, 24.03.2015 ПАТ «Кредит Європа Банк» (яке являється правонаступником ЗАТ «Кредит Європа Банк») уклало з ОСОБА_4 договір про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки. Даний договір іпотеки посвідчено нотаріально та зареєстровано в реєстрі за №№234, 235.

Згідно тексту цього договору про задоволення вимог іпотекодержателя, даний договір був укладений між названими сторонами з метою задоволення вимог Банку відповідно до договору іпотеки №00011-EL-40/і від 12.06.2008, шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, у зв?язку з неможливістю боржником - ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) виконати свої зобов?язання за договором про надання споживчого кредиту №00011-EL-40 від 12.06.2008 у грошовій формі.

Згідно ст.ст. 1, 2 цього договору іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю 2 330 000 грн. Підставою для набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки є цей договір.

При цьому, в п. 1.4 зазначеного договору від 24.03.2015 зафіксовано, що станом на дату підписання цього договору заборгованість за договором про надання споживчого кредиту становить 204 836,39 дол. США, з них 186 900,24 дол. США - основного боргу та 17 936,15 дол. США - відсотків.

За наслідками укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, ПАТ «Кредит Європа Банк» повідомило в тому числі ОСОБА_4 і ОСОБА_1 про припинення відповідно до положень ч. 1 ст. 559, ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України, ст.ст. 17, 33 і 36 Закону України «Про іпотеку», зокрема: договору іпотеки №00011-EL-40/і, договору про надання споживчого кредиту №00011-EL-40 від 12.06.2008 (копія довідки Банку від 24.03.2015 №637/03 наявна у матеріалах справи).

08.05.2015 ПАТ «Кредит Європа Банк» подало до контролюючого органу електронний податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (форми №1ДФ) за 1-ий квартал 2015 року. В цьому податковому розрахунку Банк задекларував відомості про нарахування та виплату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2) доходу сумі 2 411 791 грн. за ознакою 126.

Окрім того, в лютому 2016 року ПАТ «Кредит Європа Банк» у відповідь на письмовий запит ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві від 20.01.2016 №893/10/26-54-12-04-25, надіслало інформацію контролюючому органу про те, що мало місце не фактична виплата ОСОБА_1 задекларованої суми доходу, а анулювання останній в 2015 році заборгованості по кредитному договору в сумі 2 411 791,26 грн.

Згодом, у травні 2016 року ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві проведена документальна позапланова невиїзна перевірка фізичної особи ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати нею сум податків до бюджету за період з 01.01.2015 по 31.12.2015. За результатами проведення вказаної перевірки відповідачем складений акт від 30.05.2016 № 130/26-54-13-06-17-НОМЕР_2.

Копія такого акта перевірки жодна із сторін до суду не надала. Разом з тим, з текстів позовної заяви та заперечень на позов вбачається, що в ході проведеної перевірки відповідач встановив наступне: ОСОБА_1 у 2015 році отримала від ПАТ «Кредит Європа Банк» дохід за ознакою « 126» (дохід, отриманий платником податку, як додаткове благо, - сума боргу платника податку анульована кредитором за його самостійним рішенням) у сумі 2 411 791,26 грн., в результаті чого нею не було задекларовано, нараховано та відповідно не сплачено до бюджету податок з доходів фізичних осіб у сумі 481 689,25 грн. та військовий збір у сумі 36 172,37 грн., - чим, на думку контролюючого органу, порушено вимоги пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49, пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п. 167.1 ст. 167, п. 16.1 підрозд. 10 розд. ХХ Податкового кодексу України.

В тексті своїх заперечень представник відповідача також пояснив, що вказані висновки контролюючого органу були сформовані на підставі отриманих відомостей з Центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених позивачу доходів за період з 01.01.205 по 31.12.2015 та листа-підтвердження ПАТ «Кредит Європа Банк» № 209 від 29.01.2016 (вх. № 2221/10 від 02.02.2016) щодо нарахованого доходу у вигляді анулювання (прощення) заборгованості.

06.07.2016 на підставі цього акта перевірки відповідачем прийнято оспорювані у справі податкові повідомлення-рішення форми «Р»:

- за № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем військовий збір на 45 215,46 грн. (в тому числі за податковим зобов?язанням - 36 137,37 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 9 043,09 грн.);

- за № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб на 602 281,56 грн. (в тому числі за податковим зобов?язанням - 481 689,25 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 120 592,31 грн., з них 170 грн. штрафу - за фактом неподання річної податкової декларації).

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення від 06.07.2016 протиправними, позивач звернулась до суду із цим адміністративним позовом.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.п. 36.1, 36.5 ст. 36 Податкового кодексу України (тут і надалі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - ПК України), податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Платником податку на доходи фізичних осіб, згідно з пп. 162.1.1 п. 162.1 ст. 162 ПК України, є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку до бюджету визначено ст. 168 ПК України, а ставка податку - у ст. 167 цього ж Кодексу.

Так, за змістом норм п. 168.1 ст. 168, п. 179.1 ст. 179 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу. Якщо згідно з нормами цього розділу окремі види оподатковуваних доходів (прибутків) не підлягають оподаткуванню під час їх нарахування чи виплати, але не є звільненими від оподаткування, платник податку зобов'язаний самостійно включити суму таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу податку та подати річну декларацію про майновий стан і доходи з цього податку.

Платники податку зобов'язані, як передбачено пп. «в» п. 176.1 ст. 176 ПК України, подавати податкову декларацію за встановленою формою у визначені строки у випадках, коли згідно з нормами цього розділу таке подання є обов'язковим.

Строк для подання такої декларації встановлений у пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49 ПК України.

При цьому, у силу припису норми п. 179.2 ст. 179 зазначеного Кодексу, обов'язок платника податку щодо подання податкової декларації вважається виконаним і податкова декларація не подається, якщо такий платник податку отримував доходи, зокрема: від податкових агентів, які згідно з цим розділом не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу; виключно від одного податкового агента незалежно від виду та розміру нарахованого (виплаченого, наданого) доходу, крім випадків, прямо передбачених цим розділом; зазначені у пунктах 167.2 - 167.4 статті 167 цього Кодексу, крім випадків, коли декларування таких доходів прямо передбачено відповідними нормами цього розділу; зазначені у підпункті «є» пункту 176.1 статті 176 цього Кодексу від двох і більше податкових агентів, і при цьому загальна річна сума оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) такими податковими агентами не перевищує ста двадцяти розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року.

Об'єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід (пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163 ПК України).

Згідно з п. 164.1 та 164.2 ст. 164 ПК України, базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Підпунктом 14.1.54 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

За правилами пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

Згідно з пп. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14 ПК України, додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України є вичерпним.

Так, відповідно до пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов'язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов'язаний виконати всі обов'язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Поряд з цим, згідно з пп. «б» пп. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов'язання.

Також нормами пп. 165.1.55 п. 165.1 ст. 165 ПК України передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються такі доходи:

- основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності у сумі, що не перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року;

- сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

Між тим, як відзначив Верховний Суд у своїх постановах від 14.06.2018 у справі №823/112/16 та від 10.05.2018 у справі №802/142/17-а, відносини, що виникають між банком та клієнтом з питань надання кредиту є цивільно-правовими відносинами, які регулюються актами цивільного законодавства України.

Частиною першою ст. 1054 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин; далі - ЦК України) передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

У відповідності до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст. 605 ЦК України зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Зміст наведених норм дає підстави для висновку, що додаткове благо визначається як доход у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує доход платника податку. Водночас, в разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.

Таким чином, сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує доход платника податку і включається в його оподатковуваний доход. Разом з тим, сума процентів, нарахованих банком за умовами договору за користування кредитом, комісій та/або штрафних санкцій (пені) не є доходами, які призводять до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Відповідно, у разі прощення (анулювання) процентів, комісій та/або штрафних санкцій (пені), нарахованих за користування кредитом й за прострочення виконання грошового зобов'язання, відсутні підстави вважати їх додатковим благом платника податку.

З контексту норм пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України в редакції Закону України від 28.12.2014 №71-VIII (який набрав чинності з 1 січня 2015 року) та пп. 165.1.55 п. 165.1 ст. 165 ПК України, в редакції Закону України від 09.04.2015 №321-VIII (який набрав чинності 07 травня 2015 року), вбачається, що законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, комісії та/або штрафні санкції (пеню), прощені (анульовані) кредитором.

Враховуючи наведене, Верховний Суд дійшов правового висновку, що оподатковуваним доходом позивача є лише основна заборгованість за кредитом, прощена (анульована) банком. Прощені (анульовані) банком проценти за користування кредитом, комісії та/або штрафні санкції (пеня) не є доходом платника податків, а тому база оподаткування повинна визначатись лише з суми, прощеної (анульованої) банком, яку позивач фактично отримав за банківським кредитом, без врахування таких платежів.

Відповідно боржник, який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) основної суми боргу за кредитом та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, зобов'язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу такий кредитор зобов'язаний виконати всі обов'язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Як вбачається зі змісту заперечень відповідача на позов, контролюючий орган під час перевірки не встановлював правового статусу заборгованості щодо стягнення якої безпосередньо з позивача Банк відмовився.

Поряд з цим, позивачем до матеріалів справи були надані копії договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 24.03.2015 та рішення Апеляційного суду міста Києва від 09.12.2014 №22-14317/14 у цивільній справі за позовом ПАТ «Кредит Європа Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_6, ТОВ «Канзас» про стягнення заборгованості. З текстів цих документів вбачається, що станом на 17.04.2012 та 24.03.2015 безпосередньо сума непогашеного основного боргу за кредитним договором становила 186 900,24 дол. США.

В ході розгляду даної справи суд також встановив, що ПАТ «Кредит Європа Банк» склало на адресу ОСОБА_1 письмове повідомлення (лист) №949/03 від 13.05.2015, у тексті якого Банк доводить до відома останньої про прощення боргу ОСОБА_1 перед банком на суму 2 411 791,26 грн. Також, у цьому листі Банку зазначено, що ОСОБА_1 має виконати вимоги пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України у зв?язку з анулюванням (прощенням) боргу, а саме: відобразити у річній податковій декларацій суму отриманого доходу та сплатити самостійно суму податку з такого доходу.

Вказаний лист №949/03 від 13.05.2015 був відправлений банком на адресу ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) та отриманий позивачем 18.05.2015, що підтверджується наданими представниками відповідача та третьої особи копіями рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №767 та фіскального чеку відділення пошти від 13.05.2015 №9278.

Докази, що спростовують достовірність таких документів у матеріалах справи відсутні.

Також в ході розгляду даної справи позивачем та третьою особою не були надані суду жодні документальні докази, що підтверджують обставини погашення ОСОБА_1 особисто основної суми боргу за кредитним договором повністю або частково.

Таким чином, з огляду на вищенаведене суд вважає, що Банком були дотримані вимоги пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України в частинах повідомлення позичальника про обставини прощення кредитної заборгованості та отримання ним додаткового блага у формі суми анульованого боргу, та включення суми анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку форми №1ДФ за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощено). У зв'язку з чим анульована (прощена) Банком сума заборгованості за кредитним договором (а саме: сума основного боргу у розмірі 186 900,24 дол. США, яка в перерахунку за офіційним курсом НБУ станом на день прощення заборгованості за кредитним договором становила суму більшу ніж вказана у податковій звітності та повідомленні банку - листі № 949/03 від 13.05.2015) набула ознак додаткового блага в розумінні норм ПК України та у позивача виник податковий обов'язок для сплати нею податку на доходи фізичних осіб.

При цьому, суд відхиляє як безпідставні посилання позивача на обставину припинення зобов'язань за кредитним договором у зв'язку із укладенням Банком договору про задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмет іпотеки - нерухомого майна третьої особи, як такі, що звільняють позивача від обов'язку з нарахування, декларування та сплати суми податку на доходи фізичних осіб. Оскільки наведена обставина не змінює юридичних наслідків, що настали для позивача, яка фактично отримала дохід у вигляді звільнення від сплати банку основної суми боргу за кредитом.

Відповідно до пп. 54.3.1 п. 54.3 ст. 54 ПК України, контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо: платник податків не подає в установлені строки податкову (митну) декларацію.

Згідно з п. 123.1 ст. 123 ПК України, у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування..

Відповідно до п. 120.1 ст. 120 ПК України, неподання або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов'язаними нараховувати та сплачувати податки, збори податкових декларацій (розрахунків), - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

За наведених обставин суд приходить до висновку про наявність у контролюючого органу правових підстав для визначення позивачу суми податку на доходи фізичних осіб за 2015 рік та визначення сум штрафів відповідно до п. 120.1 ст. 120, п. 123.1 ст. 123 ПК України.

Що стосується правомірності обрахованого відповідачем розміру військового збору, то суд зазначає наступне.

Пунктом 161 підрозд. 10 розд. XX «Перехідні положення» ПК України визначено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Згідно з пп. 1.1 п. 161 підрозд. 10 розд. XX цього Кодексу платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу, тобто, в тому числі фізичні особи - резиденти, які отримують доходи як з джерела їх походження в Україні.

Відповідно до п.п. 1.3 п. 161 підрозд. 10 розд. XX ПК України ставка збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Отже, отримання фізичною особою доходу, зокрема у вигляді вказаного додаткового блага, обумовлює виникнення в неї обов'язку зі сплати військового збору з такої суми.

Беручи до уваги висновки суду щодо правомірності визначеного відповідачем позивачу розміру об?єкта оподаткування податком у розмірі 2 411 791,26 грн., суд приходить до аналогічних висновків в частині вірності обрахованого відповідачем розміру військового збору (2 411 491,26 грн. х 1,5% = 36 172,37 грн.).

Таким чином, враховуючи те, що ході розгляду справу висновки відповідача про заниження позивачем об?єкта оподаткування та відповідно податку з доходів фізичних осіб, а також військового збору за 2015 рік в частині правильності обрахунку розмірів таких податку і обов?язкового платежу підтверджуються матеріалами справи, то суд приходить до висновку про протиправність прийнятих ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві податкових повідомлень-рішень від 06.07.2016 № і № .

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У силу ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для задоволення останніх.

Керуючись статтями 77, 245, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, за участю третьої особи - Публічне акціонерне товариство «Кредит Європа Банк» про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 06.07.2016 № та № відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.О. Скочок