Справа № 826/14330/13-а
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2018-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

19 червня 2018 року

Київ

справа №826/14330/13-а

касаційне провадження №К/9901/889/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Бившевої Л.І.,

суддів: Шипуліної Т.М., Хохуляка В.В.,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Асканія Сервіс» (далі - Товариство, позивач) на постанову Окружного адміністративного суду міста Києві від 30.09.2013 (суддя - Гарник К.Ю.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 11.12.2013 (головуючий суддя - Чаку Є.В., судді - Файдюк В.В., Старова Н.Е.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Асканія Сервіс» до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві (далі - Інспекція, відповідач) про скасування податкових повідомлень-рішень,

УСТАНОВИВ:

У вересні 2013 року Товариство звернулось до суду із позовом до Інспекції, у якому просило визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення від 25.06.2013 № та № .

Окружний адміністративний суд міста Києва постановою від 30.09.2013, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.12.2013, у задоволенні позову відмовив.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суди виходили з того, що позивачем не було доведено, а судом не встановлено, що здійснені ним господарські операції з ТОВ «ТПК «Техномашпостач» мали реальний характер, з урахуванням того, що: неможливо ідентифікувати особу, яка брала участь у господарських операціях (ОСОБА_3.); у штаті ТОВ «ТПК «Техномашпостач» обліковується одна особа - ОСОБА_4 (Російська Федерація), інформація про тимчасову реєстрацію якої та щодо перетинання нею кордону України за даними органів Державної міграційної служби України та Державної прикордонної служби України відсутня; матеріали справи містять копії постанов про порушення кримінальних справ за фактом фіктивного підприємництва - створення та придбання суб'єктів підприємницької діяльності (юридичних осіб), у том числі й ТОВ «ТПК «Техномашпостач».

Товариство оскаржило рішення судів першої та апеляційної інстанцій до Вищого адміністративного суду України, який ухвалою від 29.12.2013 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою та витребував матеріали справи із суду першої інстанції. В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник вказує на те, що рішення судів попередніх інстанцій ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки: надані ТОВ «ТПК «Техномашпостач» разом із товаром первинні бухгалтерські документи містили усі необхідні реквізити, містили прізвище, ім'я та по-батькові особи, яка їх підписала - ОСОБА_3, її підпис, а також відтиск печатки ТОВ «ТПК «Техномашпостач»; про громадянство директора ТОВ «ТПК «Техномашпостач» та її відсутність на території України під час господарських операцій з позивачем Товариству стало відомо лише з акту перевірки; товар, який був придбаний позивачем у ТОВ «ТПК «Техномашпостач», у зв'язку з його малогабаритністю транспортувався зусиллями позивача та зберігався у його приміщенні.

Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 02.06.2016 №1401-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, статтю 125 Конституції України викладено в редакції, згідно з якою Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України.

Згідно з пунктом 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року №1402-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, з дня початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, Верховний Суд України, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищий господарський суд України, Вищий адміністративний суд України припиняють свою діяльність та ліквідуються у встановленому законом порядку.

Відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, постановою Пленуму Верховного Суду від 30.11.2017 № 2 «Про визначення дня початку роботи Верховного Суду» днем початку роботи Верховного Суду визначено 15.12.2017.

Законом України від 03.10.2017 №2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017, Кодекс адміністративного судочинства викладено в новій редакції.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями у справі визначено склад колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: Бившева Л.І. (суддя-доповідач, головуючий суддя), Хохуляк В.В., Шипуліна Т.М.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017) касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 14.06.2018 прийняв касаційну скаргу Товариства до провадження та призначив справу до розгляду у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на 19.06.2018.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду перевірив наведені у касаційній скарзі доводи та дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У справі, що розглядається, суди встановили, що у вересні, жовтні 2010 року та у січні 2011 року Позивач придбав у ТОВ «ТПК «Техномашпостач» на підставі рахунків - фактур, податкових та видаткових накладних товар - вологопоглиначі для осушувача, регулятори, компресори Zelko7 та оливу Primecool C22761068. Оплата за поставлений товар здійснювалась в порядку безготівкового розрахунку.

Інспекція провела документальну позапланову невиїзну перевірку Товариства з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на прибуток та з податку на додану вартість при взаємовідносинах з ТОВ «ТПК «Техномашпостач» за період з 01.01.2010 по 31.12.2012, за результатами якої був складений акт № 24/22.7-31245422 від 07.06.2013, за висновками якого встановлено порушення Товариством вимог: абзацу 4 підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 40013,00 грн., у тому числі: за 2010 рік - 28163,00 грн., за 1 квартал 2011 року - 11850,00 грн.; вимог підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 32010,00 грн., в тому числі: за вересень 2010 року - 8100,00 грн., за листопад 2010 року - 14430,00 грн., за лютий 2011 року - 9480,00 грн.

Зокрема, в акті перевірки було вказано, що: за даними інформаційних баз стан платника ТОВ «ТПК «Техномашпостач» - «До ЄДР внесено запис про відсутність за місцезнаходженням», свідоцтво платника податку на додану вартість ТОВ «ТПК «Техномашпостач» анульоване 05.12.2011 року, засновником, директором та головним бухгалтером в одній особі є ОСОБА_4, яка за даними органів Державної міграційної служби України та Державної прикордонної служби України є громадянкою Російської Федерації, у період з 2009 по 2011 рік кордон України не перетинала, за обліками служби громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб не значиться; первинні бухгалтерські документи, зокрема, податкові та видаткові накладні, виписані позивачу від імені ТОВ «ТПК «Техномашпостач», підписані громадянином ОСОБА_3, зв'язок якого з господарською діяльністю ТОВ «ТПК «Техномашпостач» встановити неможливо; в провадженні СВ ПМ ДПІ у Шевченківському районі м. Києва знаходиться кримінальна справа № 80-0263 за фактом ухилення від сплати податків в особливо великих розмірах посадовими особами ТОВ «Медіа-Трейд України, в ходу проведених оперативно-слідчих дій та досудового слідстав якої було виявлено первинну фінансово-господарську, бухгалтерську, звітну документацію підприємств з ознаками фіктивності, у том числі й ТОВ «ТПК «Техномашпостач».

На підставі вказаного акта перевірки Інспекція 25.06.2013 прийняла податкові повідомлення-рішення: №, яким збільшила Товариству суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на 47054,00 грн., з яких 40013,00 грн. - за основним платежем, 7041,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); № , яким збільшила Товариству суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 37644,00 грн., з яких 32010,00 грн. - за основним платежем, 5634,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Відповідно до абзацу 4 підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Згідно з абзацом 1 підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Аналогічні за змістом положення містяться й у Податковому Кодексі України.

Зокрема, за правилами абзацу 1 пункту 198.6 статті 198 Податкового Кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Так, вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені статтею 44 Податкового Кодексу України, згідно з пунктом 44.1 якої (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов'язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

За змістом частин першої та другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення валових витрат та податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов'язаний суб'єкт владних повноважень.

Разом з тим відповідно до принципу змагальності суб'єкт господарювання зобов'язаний заперечувати проти доводів суб'єкта владних повноважень.

У справі, що розглядається, суди встановили, що первинні бухгалтерські документи, які надані позивачем, не відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, та не являються такими, що підтверджують факт придбання товару у ТОВ «ТПК «Техномашпостач», оскільки неможливо ідентифікувати особу, яка брала участь у господарських операціях (ОСОБА_3.), з огляду на те, що у штаті ТОВ «ТПК «Техномашпостач» обліковується одна особа (засновник, директор та головний бухгалтер в одній особі) - ОСОБА_4 (громадянка Російської Федерації), яка у період з 2009 по 2011 рік кордон України не перетинала, за обліками служби громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб не значиться.

Також, суди встановили, що докази транспортування та зберігання придбаного у ТОВ «ТПК «Техномашпостач» товару у позивача відсутні.

Водночас матеріали справи містять копії постанов старшого слідчого з ОВС ГСУ ДПС України від 10.04.2012 про порушення кримінальних справ за фактом фіктивного підприємництва - створення та придбання суб'єктів підприємницької діяльності (юридичних осіб), у том числі й ТОВ «ТПК «Техномашпостач».

Зазначені обставини у їх сукупності слугували підставою для правомірного висновку судів першої та апеляційної інстанцій, що первинні документи, які стали підставою для формування податкового кредиту та валових витрат, виписані контрагентом, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів.

Таким чином, доводи Товариства, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків, наведених у постанові Окружного адміністративного суду міста Києві від 30.09.2013 та ухвалі Київського апеляційного адміністративного суду від 11.12.2013, оскільки суди попередніх інстанцій правильно застосували норми матеріального права до встановлених у справі правовідносин, а тому у задоволенні його касаційної скарги слід відмовити.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15.12.2017) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15.12.2017) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи зазначене, касаційна скарга Товариства підлягає залишенню без задоволення, а постанова Окружного адміністративного суду міста Києві від 30.09.2013 та ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 11.12.2013 - без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 349, ст. 350, ч.ч. 1, 5 ст. 355, ст.ст. 356, 359, підпунктом 4 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Асканія Сервіс» залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києві від 30.09.2013 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 11.12.2013 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду Л.І. Бившева

В.В. Хохуляк

Т.М. Шипуліна