Справа № 607/6464/18
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2018-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2018 рокуЛьвів№ 876/4266/18

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Кухтея Р.В., Обрізка І.М.,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,

суддя(і) у І інстанції ОСОБА_3,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Тернопіль,

дата складення повного тексту рішення 16 травня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

16 квітня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив скасувати постанову серії БР № 488058 від 12 квітня 2018 року про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, та закрити провадження по справі.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 травня 2018 року у справі № 607/6464/18 позов було задоволено. Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії БР № 488058 від 12 квітня 2018 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. та закрито адміністративну справу.

При задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив із того, що у звязку із відсутністю на проїзній частині належної дорожньої розмітки рух позивача, який є інвалідом І групи, у крайній лівій смузі, не був результатом його протиправного нехтування вимогами пункту 11.5 Правил дорожнього руху України (далі ПДР), а зумовлювався ситуацією на дорозі та станом дорожнього покриття. При винесенні постанови, працівник поліції не врахував стан здоровя позивача та особливості керування автомобілем особами з обмеженими можливостями.

У апеляційній скарзі Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції (далі Управління) просить зазначене судове рішення скасувати та прийняти нове про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що пунктом 2.8. ПДР передбачено вичерпний перелік вимог, від яких дозволяється відступати водію-інваліду. Позивачем було порушено вимоги пунктів 1.10 та 9.2 «б» ПДР при здійсненні перестроювання з однієї смуги руху в іншу без увімкнення покажчика повороту відповідного напрямку, а відсутність дорожньої розмітки на проїзній частині не є підставою для виконання такого маневру без увімкнення відповідного світлового покажчика. Тому оспорювана постанова серії БР № 488058 від 12 квітня 2018 року була винесена у відповідності до вимог закону.

Позивач ОСОБА_2 у ході апеляційного розгляду заперечив обґрунтованість доводів апелянта. Просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідач на виклик апеляційного суду не прибув, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи.

Переглянувши судове рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як слідує із оспорюваної постанови від 12 квітня 2018 року серії БР № 488058, ОСОБА_2 12 квітня 2018 року о 19 год. 30 хв., керуючи автомобілем марки «VOLKSWAGEN TOURAN», номерний знак НОМЕР_1 в м. Тернополі по проспекту Ст. Бандери, 71, при перестроюванні з лівої смуги для руху в праву не увімкнув світловий покажчик повороту, чим порушив п. 9.2 (б) ПДР України, а також рухався у крайній лівій смузі, коли крайня права смуга була вільна, чим порушив п. 11.5 ПДР України. Відтак, позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 122 КУпАП у виді штрафу в сумі 425 грн.

Відповідно до частини 2 статті 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного розїзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами звязку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти пяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Приписами пункту 9.2 «б» ПДР передбачено, що водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Згідно із пунктом 11.5. ПДР на дорогах, які мають дві і більше смуги для руху в одному напрямку, виїзд на крайню ліву смугу для руху в цьому ж напрямку дозволяється, якщо праві зайняті, а також для повороту ліворуч, розвороту або для зупинки чи стоянки на лівому боці дороги з одностороннім рухом у населених пунктах, коли це не суперечить правилам зупинки (стоянки).

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, фактичні дані, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, встановлюються, зокрема, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, іншими визначеними законодавством доказами.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2, який є інвалідом І групи загального захворювання і пересувається на інвалідному візку, керуючи автомобілем марки «VOLKSWAGEN TOURAN», номерний знак НОМЕР_1, що обладнаний знаком «Інвалід» (підпункт «ґ» пункту 30.3 ПДР), 12 квітня 2018 року приблизно о 19 год. 30 хв. рухався по вулиці Ст. Бандери в м. Тернополі. За ним рухався автомобіль патрульної поліції з увімкненим проблисковим маячком синього кольору та надав звуковий попереджувальний сигнал, після чого позивач перестроївся праворуч, надавши дорогу автомобілю патрульної поліції без увімкнення правого світлового покажчика повороту

Відповідно до пункту 3.2. ПДР у разі наближення транспортного засобу з увімкненим синім проблисковим маячком та (або) спеціальним звуковим сигналом водії інших транспортних засобів, які можуть створювати йому перешкоду для руху, зобов'язані дати йому дорогу і забезпечити безперешкодний проїзд зазначеного транспортного засобу (і супроводжуваних ним транспортних засобів).

При цьому приписами пункту 9.4. ПДР передбачено, що подавати сигнал покажчиками повороту або рукою належить завчасно до початку маневру (з урахуванням швидкості руху), але не менш як за 50 - 100 м у населених пунктах і за 150 - 200 м поза ними, і припиняти негайно після його закінчення (подавання сигналу рукою слід закінчити безпосередньо перед початком виконання маневру). Сигнал забороняється подавати, якщо він може бути не зрозумілим для інших учасників руху.

Подавання попереджувального сигналу не дає водієві переваги і не звільняє його від вжиття запобіжних заходів.

При цьому статтею 9 КУпАП встановлено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків (стаття 10 КУпАП).

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити (стаття 11 КУпАП).

Таким чином, оскільки необхідність здійснення маневру по перестроюванні праворуч у ОСОБА_2 виникла раптово внаслідок необхідності виконання передбаченого пунктом 3.2. ПДР обовязку дати дорогу і забезпечити безперешкодний проїзд транспортного засобу з увімкненим синім проблисковим маячком та (або) спеціальним звуковим сигналом, то завчасне подання ним сигналу покажчиками повороту у відповідності до приписів пункту 9.4 ПДР з урахуванням його обмежених можливостей через стан інвалідності було фізично неможливим, що у свою чергу виключає можливість притягнення його до відповідальності за порушення правил користування попереджувальними сигналами при зміні напрямку руху.

Щодо порушення позивачем ОСОБА_2І приписів пункту 11.5. ПДР, суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке.

Відповідно до приписів підпункту 8.5.1. пункту 8.5. ПДР горизонтальна дорожня розмітка встановлює певний режим і порядок руху.

Пунктом 8.5-1. передбачено, що дорожня розмітка застосовується відповідно до цих Правил і повинна відповідати вимогам національного стандарту.

Дорожня розмітка повинна бути видимою учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби на відстані, що забезпечує безпеку руху. На ділянках доріг, на яких є труднощі для видимості учасниками дорожнього руху дорожньої розмітки (сніг, бруд тощо) або дорожня розмітка не може бути відновленою, установлюються відповідні за змістом дорожні знаки.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується наявними у справі фотоматеріалами, по вулиці Ст. Бандери в м. Тернополі відсутня належна дорожня розмітка на проїзній частині, яка б розділяла смуги у одному напрямку, а також відповідні дорожні знаки.

Покликання апелянта на приписи пункту 11.1. ПДР, відповідно до яких кількість смуг на проїзній частині для руху нерейкових транспортних засобів визначається дорожньою розміткою або дорожніми знаками 5.16, 5.17.1, 5.17.2, а за їх відсутності - самими водіями з урахуванням ширини проїзної частини відповідного напрямку руху, габаритів транспортних засобів і безпечних інтервалів між ними, на переконання апеляційного суду, є безпідставним з огляду на таке

Відповідно до пункту 1.10 ПДР смуга руху поздовжня смуга на проїзній частині завширшки щонайменше 2,75 м, що позначена або не позначена дорожньою розміткою і призначена для руху нерейкових транспортних засобів.

Разом із тим, відповідачем не було надано будь-яких доказів як на підтвердження ширини тієї смуги руху по вул. Ст. Бандери в м. Тернополі, по якій рухався автомобіль під керуванням позивача ОСОБА_2, так і доказів одночасного з позивачем руху у тому ж напрямку іншого транспортного засобу.

Приписами частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У відповідності до положень статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, доводи апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного ним рішення суду із відмовою у задоволенні позову.

Порушень норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 229, 241, 243, 250, 272, 308, 310, 317, 321, 322, 325, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 травня 2018 року у справі № 607/6464/18 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді Р.В.Кухтей

ОСОБА_4

Постанова у повному обсязі складена 26 червня 2018 року.