Справа № 2035/2а-16/11
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2018-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

27 червня 2018 року

Київ

справа №2035/2а-16/11

провадження №К/9901/12736/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Смоковича М. І.,

суддів: Білоуса О. В., Стрелець Т. Г.,

розглянувши у письмовому провадженні у касаційній інстанції адміністративну справу № 2035/2а-16/11

за позовом ОСОБА_1 до Служби безпеки України, Голови Служби безпеки України Дріжчаного Ігоря Васильовича про визнання неправомірним та скасування наказу, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2016 року, постановлену у складі колегії суддів: головуючого - Яковенко М. М., суддів: Лях О. П., Старосуд М. М.,

в с т а н о в и в :

У травні 2007 року ОСОБА_1 звернувсь до суду з адміністративним позовом до Служби безпеки України, Голови Служби безпеки України Дріжчаного Ігоря Васильовича про визнання протиправним та скасування наказу Голови Служби безпеки України № 1257-ос від 04 серпня 2006 року про накладення на нього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, на підставі пункту "є" статті 68 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2014 року позов задоволено.

Визнано неправомірним і скасовано наказ голови Служби безпеки України Дріжчаного І. В. № 1257-ос від 04 серпня 2006 року, яким на підполковника ОСОБА_1 з посиланням на пункт "є" статті 68 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України було накладено дисциплінарне стягнення та звільнено з військової служби за службовою невідповідністю.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2014 року постанову Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2014 року скасовано та прийнято нову, якою в позові відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12 березня 2015 року постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2014 року залишено без змін.

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувсь до суду апеляційної інстанції про перегляд постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2014 року за нововиявленими обставинами, в обґрунтування якої вказує на правову позицію Верховного Суду України від 08 грудня 2009 року у справі №21-1573во09, щодо моменту втрати чинності та скасуванні індивідуально-правового акту, Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі №21-389а13 щодо застосування положень статті 233 Кодексу Законів про працю України (далі - КЗпП України) у справах про звільнення військовослужбовців із служби, як різновиду держслужби, ст.ст.162, 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) щодо обов'язковості право застування положень норм матеріального права, ст..45, 88 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, якими не визначений строк звернення до суду з позовною заявою про оскарження дисциплінарного стягнення, положень ст.ст.99, 100 КАС України (в редакції на час звернення з позовом до суду), в тому числі на ст.ст.147, 233 КЗпП України.

Заявник зазначає, що наказ Голови СБУ України про накладання дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з військової служби за службовою невідповідністю оскаржується до суду на підставі, у порядку та строки, що визначені частиною першою статті 233 КЗпП України як наказ про звільнення з роботи. Тому, обчислення місячного строку звернення до суду з позовом про оскарження спірного наказу слід обчислювати з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

В даному випадку, заявник зазначає, що нововиявленою обставиною, яка існувала станом на день прийняття Харківським апеляційний адміністративним судом постанови від 13 травня 2014 року, могла вплинути на це судове рішення, тобто є істотною, але про яку на цей час не було та не могло бути відомо ані заявнику, ані суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2016 року заяву ОСОБА_1 про перегляд постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2014 року у справі № 2035/2а-16/11 за нововиявленими обставинами залишено без задоволення.

Статтею 327 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - КАС України), обумовлено, що судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд.

За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати його рішення, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В обґрунтування касаційної скарги вказує, що в своїй заяві про перегляд постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2014 року за нововиявленими обставинами посилався на докази, які раніше під час первісного розгляду справи не були об'єктивно доступними і які можуть призвести до іншого результату судового розгляду.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), в редакції чинній момент виникнення правовідносин, підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправильного перекладу, фальшивості документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення; 3) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні злочину, внаслідок якого було ухвалено незаконне або необґрунтоване рішення; 4) скасування судового рішення, яке стало підставою для прийняття постанови чи постановлення ухвали, що належить переглянути; 5) встановлення Конституційним Судом України неконституційності закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконано.

З аналізу наведеного вбачається, що істотними для справи обставинами вважаються такі факти і події, які мають юридичне значення для взаємовідносин сторін, що звернулись до суду з метою розгляду спірної ситуації, тобто ці факти існували вже під час розгляду спірної ситуації в суді, але не були і не могли бути відомі ні особам, які брали участь у розгляді адміністративної справі, ні суду, який її розглядав та вирішував її по суті.

Тобто нововиявлені обставини за своєю юридичною сутністю є фактичними даними, що спростовують факти, які було покладено в основу рішення, а відтак у разі якщо нововиявлена обставина була відома суду під час ухвалення судового рішення, то вона б обов'язково вплинула на остаточні висновки суду.

Необхідними ознаками нововиявлених обставин є, по-перше, їх наявність на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи.

При цьому, не можуть бути визнані нововиявленими обставинами такі обставини, які виникли або змінилися після прийняття судового рішення.

Разом з тим, скасування судового рішення може бути визнано нововиявленою обставиною лише у тому випадку, коли суд обґрунтував рішення, що переглядається, скасованим судовим рішенням. Отже, суд повинен виходити з преюдиційного зв'язку судового рішення щодо якого ставиться питання про перегляд за нововиявленими обставинами та судового рішення, яким заявник обґрунтовує такий перегляд.

З постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2014 року вбачається, що ухвалюючи судове рішення, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивач з 1995 року по 10 жовтня 2006 року проходив військову службу в Інституті підготовки слідчих кадрів для СБ України у складі Національної юридичної академії ім. Ярослава Мудрого та за своїм правовим статусом перебував на військовій службі Служби безпеки України у складі вищого навчального закладу.

На підставі наказу т.в.о. першого заступника директора Інституту полковника Кучерини С.Є. від 09 червня 2006 року проведено службове розслідування за фактом витоку інформації, яка має гриф обмеження доступу "Для службового користування", за результатами проведення якого 08 липня 2006 року комісія склала висновок, який 17 липня 2006 року затверджений Першим заступником директора Інституту з пропозицією притягнути позивача до дисциплінарної відповідальності за розголошення ним конфіденціальної інформації, що є власністю держави.

04 серпня 2006 року Головою Служби безпеки України Дріжчаним І. В. видано наказ № 1257-ос, яким на позивача було накладене дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, відповідно до пункту "є" статті 68 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Судом апеляційної інстанції були враховані положення частини четвертої статті 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, пункт 72 Положення про проходження військової служби за контрактом та кадрової військової служби у Службі безпеки України, затвердженого Указом Президента України від 7 листопада 2001 року №1053/2001, пункт 1 частини четвертої статті 105 КАС України, в редакції на час виникнення спірних правовідносин.

Крім того, з огляду на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2014 року під час розгляду справи суд апеляційної інстанції, врахував положення частини першої статті 99 КАС України, в редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Також судом враховано, що відповідно до статті 88 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військовослужбовець, який вважає, що не вчинив правопорушення, має право протягом місяця з часу накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командирові або звернутися до суду у визначений законом строк.

Відповідно статті 96 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України дисциплінарне стягнення виконується, як правило, негайно, а у виняткових випадках - не пізніше ніж за три місяці від дня його накладення.

З аналізу зазначених правових норм права, щодо строків реалізації виконання накладених дисциплінарних стягнень, строк звернення з позовом до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів з приводу звільнення з військової служби, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що законодавчо встановлено в межах спірних правовідносин саме місячний строк звернення до суду з позовом. Наведені норми права з цього приводу кореспондуються з частини четвертої статті 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, в якій обумовлено, що усі дисциплінарні стягнення, крім позбавлення військового звання, накладені на військовослужбовців і не скасовані до дня звільнення їх у запас чи відставку, втрачають чинність з дня звільнення.

З матеріалів справи вбачається, що позивача було звільнено в запас наказом Голови Служби безпеки України від 29 вересня 2006 року № 1533-ос, а наказом першого заступника директора Інституту № 189-ос від 10 жовтня 2006 року позивач був виключений із списків особового складу, про що йому стало відомо 11 жовтня 2006 року, проте з позовом він звернувся до суду лише 10 травня 2007 року, тобто із пропуском місячного строку звернення до суду з позовною заявою.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції, з яким погодився Вищий адміністративний суд України, прийшов до висновку, що позивач пропустив без поважних причин встановлений спеціальним законом місячний строк звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів, що є підставою для відмови у задоволенні його адміністративного позову, про що наполягав відповідач у своїй заяві, поданій до апеляційного суду 13 травня 2014 року.

Доводи заяви позивача та визначені заявником обставини, що визначаються ним, як нововиявленими істотними обставинами зводяться фактично до незгоди з правовими висновками суду апеляційної інстанції, з якими погодився суд касаційної інстанції, стосовно правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

З огляду на наведені в заяві обставини, Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви про перегляд постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2014 року за нововиявленими обставинами, оскільки жодні доводи заявника не доводять наявність таких істотних обставин, що не були і не могли бути відомі позивачу, що звертається із заявою на час розгляду справи в суді, або іншим особам та є такими підставами, що надають можливість здійснити перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами

Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на викладене, висновки суду апеляційної інстанції є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків суду та обставин справи не спростовують.

Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. І. Смокович

Судді О. В. Білоус

Т. Г. Стрелець