Справа № П/811/2058/17
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2018-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 травня 2018 року справа № П/811/2058/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сафронової С.В.,

суддів: Чепурнова Д.В. Мельника В.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про визнання протиправним рішення та зобов'язати вчинити певні дії , -

в с т а н о в и л а :

24 листопада 2017 року позивач звернулася до суду з заявою до Управління про визнання протиправним та скасування рішення, яким відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою від 29 травня 2017 року.

Водночас, просила зобов'язати відповідача прийняти рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою.

У позовній заяві зазначає, що Управління незаконно відмовило надати дозвіл на розробку проекту землеустрою, оскільки у графічних матеріалах чітко вказане бажане місце розташування земельної ділянки.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2018 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність і необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржуване рішення та задовольнити позов у повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Шпаківська сільська рада Новомиргородського району Кіровоградської області надала погодження щодо відведення позивачу земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства .

28 квітня 2017 року позивач подала до Управління заяву про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 2 га для ведення особистого селянського господарства на території Шпаківської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області.

Разом із заявою ОСОБА_1 надала викопіювання з кадастрової карти, на якому зазначене бажане місця розташування земельної ділянки.

Оглянувши викопіювання з кадастрової карти (плану), суд встановив, що не можливо встановити бажане місце розташування земельної ділянки по відношенню до навколишньої території.

29 травня 2017 року Управління прийняло рішення, яким відмовило у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, мотивуючи тим, що у звязку із масштабом та неякісними графічними матеріалами не можливо визначити бажане місце розташування земельної ділянки.

13 червня 2017 року позивач повторно подала до Управління заяву про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки.

Разом із заявою ОСОБА_1 надала викопіювання з кадастрової карти, на якому зазначене бажане місця розташування земельної ділянки.

06 липня 2017 року Управління прийняло рішення, яким відмовило у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, запропонувавши ОСОБА_1 визначити бажане місце розташування земельної ділянки, виходячи з сформованим нею переліком земельних ділянок, що можуть бути передані в межах норм безоплатної приватизації на території області.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку щодо правомірності оскаржуваного позивачем рішення.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 121 Земельного кодексу України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Відповідно до частини шостої статті 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_2 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_2 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Тобто, аналіз зазначених вище законодавчих норм свідчить, що за результатами розгляду заяви (клопотання) особи про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, відповідач мав прийняти одне з таких рішень: надати дозвіл на розроблення відповідної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність або відмовити у наданні відповідного дозволу із зазначенням передбачених частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу Українипідстав для відмови.

Як зазначалося вище, після розгляду заяви позивача про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою, позивачу, з посиланням на неможливість визначити місце розташування, з огляду на масштаб та якість наданих графічних матеріалів, було запропоновано повторно надати заяву з відповідними документами. При цьому, після надання повторної заяви, відповідачем було зазначено про необхідність подання заяви з визначенням земельної ділянки з дотриманням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 року №413.

Отже заяву позивача вирішено не у спосіб передбачений земельним законодавством України.

Крім того, викладене свідчить, що відмова відповідача у наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,00 га у власність для ведення особистого селянського господарства вмотивована тим, що місце розташування бажаної до відведення земельної ділянки суперечить Стратегії удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 року №413 "Деякі питання удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними", а отже місце розташування об'єкта (земельної ділянки) не відповідає вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно - правових актів, а саме постанові Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 року №413.

Так, відповідно до вказаної Стратегії удосконалення механізму управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними Стратегією передбачено, що Держгеокадастр та його територіальні органи під час передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність в межах норм безоплатної приватизації повинні: формувати перелік земельних ділянок та визначати площу земельних ділянок, яка передається в межах норм безоплатної приватизації на території відповідної області; щокварталу за 10 днів до закінчення поточного кварталу оприлюднювати перелік земельних ділянок, які пропонується передавати у наступному кварталі (розрахованих за зазначеною формулою), на офіційних веб-сайтах територіальних органів Держгеокадастру за місцем розташування земельних ділянок; надавати дозволи на розроблення документації із землеустрою та передавати земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у приватну власність в межах норм безоплатної приватизації відповідно до зазначених переліків, насамперед учасникам антитерористичної операції; враховувати позицію відповідної сільської та селищної ради під час надання (передачі) земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність громадян. Для реалізації Стратегії передбачено розроблення проектів нормативно-правових актів.

Таким чином, з огляду на предмет регулювання постанови КМУ від 07.06.2017р. №413, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що будь-яких змін до самого порядку одержання дозволу на розробку проекту землеустрою, передбаченого Земельним кодексом України, у зв'язку із затвердженням вказаної Стратегії, не внесено. Цей нормативний акт не регулює питання виділення землі, оскільки таке регулювання чітко передбачено Земельним кодексом України.

За таких обставин, враховуючи положення вищенаведених норм Земельного кодексу України, рішення відповідача не відповідає встановленим законом вимогам, оскільки не містить підстав передбачених ч.7 ст.118 Земельного кодексу України, а посилання відповідача на постанову Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 року №413, як на підставу для відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, є безпідставними.

Таким чином, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів належними та допустимими доказами правомірність прийнятого ним рішення, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначає про неможливість задоволення позовних вимог шляхом зобов'язання відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою задоволенню, оскільки адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки його дій та рішень.

Відповідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вирішення питань щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою належить до виключної компетенції відповідача.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям, не може втручатися у дискрецію суб'єкта владних повноважень в межах такої перевірки.

Враховуючи вищевикладене, слід зауважити,що належним способом захисту прав позивача буде зобов'язання відповідача повторно розглянути подану ним заяву з урахуванням висновків суду, та з прийняттям рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою зазначеної площі або про мотивовану відмову з дотриманням вимог Земельного кодексу України.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо часткового задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду першої інстанції, з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 315, 317, 321, 322, КАС України, судова колегія, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -задовольнити частково.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2018 р. скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 29.05.2017 р. №С-8827/0-6989/0/6-17.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.04.2017 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства, на території Шпаківської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору за подання адміністративного позову та апеляційної скарги у розмірі 960 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області.

Постанова набирає законної сили з дати її підписання, оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий суддя: С.В. Сафронова

Суддя: Д.В. Чепурнов

Суддя: В.В. Мельник