Справа № 804/1649/18
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2018-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2018 року Справа № 804/1649/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, -
ОСОБА_2 звернулася до суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в якому просить:
- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови ОСОБА_2, судді у відставці, здійснити перерахунок з 01.09.2017р. щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням в складових суддівської винагороди допомоги на оздоровлення у розмірі 1/12 посадового окладу працюючого судді;
- зобовязати відповідача здійснити перерахунок та виплату довічного щомісячного грошового утримання ОСОБА_2 судді у відставці з урахуванням 1/12 допомоги на оздоровлення у розмірі 1333,33грн., починаючи з 01.09.2017р. без обмеження граничного розміру.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 26.09.2017 року вона звернулася до відповідача із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням допомоги на оздоровлення, на підставі довідки №Б-С-1126 від 23.09.2017 року. Проте, відповідач листом №457/44 від 05.10.2017 р. відмовив у такому перерахунку, оскільки допомога на оздоровлення не є складовою суддівської винагороди і для її включення до складу заробітної плати для обчислення довічного грошового утримання судді у відставці немає підстав. Позивач, вважає відмову відповідача протиправною, оскільки матеріальна допомога на оздоровлення є складовою системи оплати праці суддів, входить до складу фонду оплати праці, здійснюється систематично та включена в оподатковуваний дохід. Крім того, на неї фактично були нараховані і сплачені страхові внески.
Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначено, що відповідно до ст.135 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 р., допомога на оздоровлення не входить до складу суддівської винагороди. Таким чином, на думку представника відповідача, немає законних підстав для здійснення перерахунку довічного грошового утримання на підставі довідки №Б-С-1126 від 23.09.2017 року. Таким чином, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Ухвалою суду від 15.03.2018 року відкрито провадження у справі та згідно п.2 ч.1 ст. 263 КАС України ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Дослідивши чинне законодавство та матеріали справи, суд доходить наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 перебувала на обліку в Лівобережному обєднаному управлінні Пенсійного фонду України в м.Дніпро, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та з 2008р. отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 84 відсотки суддівської винагороди, призначеної відповідно до Закону України від 07.07.2010 року № 2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів».
26.09.2017р. ОСОБА_2 звернулася до Лівобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України в м.Дніпро із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення згідно довідки №Б-С-1126.
Лівобережним обєднаним УПФУ в м.Дніпро, листом від 05.10.2017р. №457/44 позивачу відмовлено в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення, оскільки включити матеріальну допомогу до суддівської винагороди, з якої обчислено пенсію позивача, немає законних підстав.
Частиною 2 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07.07.2010р. (далі - Закон № 2453-VI) (у редакції, чинній на момент призначення позивачеві довічного грошового утримання) визначено, що суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія.
Згідно ч.3 ст.138 Закону № 2453-VI (у редакції, чинній на момент призначення позивачеві довічного грошового утримання, та з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 3-рп/2013 від 03.06.2013р., щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.
Відповідно до ст.129 Закону № 2453-VI, суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України «Про Конституційний Суд України» та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: вислугу років; перебування на адміністративній посаді в суді; науковий ступінь; роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці.
Аналогічні правові норми закріплені у Законі України № 1402-VIII від 02.06.2016 р. «Про судоустрій і статус суддів», який набрав чинності 30 вересня 2016 року і діяв на час звернення позивача до пенсійного органу із заявою про перерахунок призначеного йому утримання.
При вирішенні спору, що виник між сторонами, суд зазначає, що спеціальним законом, який регулює питання призначення щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, чітко визначено склад суддівської винагороди, який враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, до якого не входить матеріальна допомога на оздоровлення.
Таким спеціальним законом є Закон України «Про судоустрій і статус суддів».
Посилання позивача на статтю 2 Закону України «Про оплату праці», пункт 2.3.3 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України № 5 від 13.01.2004 р., згідно яких матеріальна допомога на оздоровлення повинна включатися до складу суддівської винагороди, є безпідставним, оскільки спеціальним законом, яким в даному випадку є Закон України «Про судоустрій і статус суддів», визначено, що суддівська винагорода не може визначатися іншими нормативно-правовими актами, ніж цей Закон.
Таким чином, матеріальна допомога на оздоровлення не входить до складу суддівської винагороди, з якої обчислюється щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, що вказує на правомірність дій відповідача та необґрунтованість позовних вимог про зобов'язання відповідача здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді з урахуванням суми матеріальної допомоги на оздоровлення.
Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 27.02.2018 року у справі № 738/1343/17 та від 20.03.2018 року у справі № 749/951/17.
Щодо посилання позивача на рішення Конституційного СУДУ України №4-рп/2016 від 08.06.2016, суд зазначає наступне.
Відповідно до вказаного рішення, частина 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-УІ у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.
При цьому, зазначене рішення не стосується включення матеріальної допомоги на оздоровлення при наданні щорічної оплачуваної відпустки у складову суддівської винагороди та розрахунку довічного грошового утримання судді.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Таким чином, суд вважає, що матеріальна допомога на оздоровлення не входить до складу суддівської винагороди, з якої обчислюється щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, що вказує на правомірність дій відповідача та необґрунтованості позовних вимог про зобов'язання відповідача здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді з урахуванням суми матеріальної допомоги на оздоровлення.
В даному випадку відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений законом, відповідно, у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 241-250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_1