Справа № 466/6629/16-а
Суддя: Гриців М.І.
Дата ухвалення: 2018-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

26 червня 2018 року

Київ

справа №466/6629/16-а

адміністративне провадження №К/9901/18958/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого Гриціва М.І.,

суддів: Берназюка Я.О., Коваленко Н.В., -

розглянув в письмовому провадженні касаційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі міста Львова (далі - управління ПФУ) на ухвалу Шевченківського районного суду міста Львова від 19 квітня 2016 року (суддя Білінська Г.Б.) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 червня 2017 року (судді Гулид Р.М., Кузьмич С.М., Улицький В.З.) в адміністративній справі № 466/6629/16-а за позовом ОСОБА_1 до управління ПФУ про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до управління ПФУ, в якому просив визнати протиправним рішення управління ПФУ від 03 червня 2016 року № 5583/03-15 про відмову перерахувати розмір його пенсії; зобов'язати управління ПФУ перерахувати пенсію згідно з довідкою прокуратури Львівської області від 29 травня 2016 року № 18/1116 відповідно до статті 501 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ «Про прокуратуру» (із змінами, внесеними згідно із Законом України від 05 жовтня 1995 року № 358/95-ВР, у редакції Закону України від 12 липня 2001 року № 2663-ІІІ, що діяв станом на серпень 2001 року; далі - Закон № 1789-ХІІ) з розрахунку 90 % від середнього заробітку - 8803 грн 47 коп., різницю з пенсії за минулий час виплатити за 12 місяців, починаючи з 14 липня 2016 року, на підставі частини сімнадцятої статті 501 Закону № 1789-ХІІ (зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 12 липня 2001 року № 2663-ІІІ).

Шевченківський районний суд міста Львова постановою від 07 листопада 2016 року адміністративний позов задовольнив частково. Визнав протиправним рішення управління ПФУ від 03 червня 2016 року № 5583/03-15 і зобов'язав управління ПФУ перерахувати пенсію ОСОБА_1 згідно з довідкою прокуратури Львівської області від 29 травня 2016 року № 18/1116 відповідно до статті 501 Закону № 1789-ХІІ з розрахунку 90% від середнього заробітку - 8803 грн 47 коп., різницю в пенсії за минулий час виплатити за 12 місяців, починаючи з 14 липня 2016 року, як це передбачено частиною сімнадцятою статті 501 Закону № 1789-ХІІ (зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 12 липня 2001року № 2663-ІІІ). Допустив до негайного виконання постанову суду в частині зобов'язання управління ПФУ здійснити перерахунок та виплату пенсії за вислугу років ОСОБА_1 у межах суми стягнення за один місяць.

06 лютого 2017 року управління ПФУ звернулося до суду із заявою про роз'яснення постанови Шевченківського районного суд міста Львова від 07 листопада 2016 року, в якій просило роз'яснити порядок виконання цього рішення, а саме з якої дати провадити перерахунок та визначити кінцевий термін такого обрахунку. Автор заяви вважає, що у разі застосування рішення суду про перерахунок пенсії позивачеві його розмір внаслідок такого перерахунку може зменшитися.

Суд першої інстанції ухвалою від 19 квітня 2016 року заяву про роз'яснення судового рішення залишив без задоволення. Рішення мотивував тим, що рішення суду є мотивованим, зрозумілим, резолютивна частина постанови викладена чітко, тому підстав для її роз'яснення немає.

Львівський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 20 червня 2017 року це рішення залишив без змін.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, управління ПФУ звернулося з касаційною скаргою, в якій просить скасувати судові рішення та роз'яснити порядок виконання Шевченківського районного суд міста Львова від 07 листопада 2016 року. Підстави для скасування подібні до тих, що були зазначені в заяві про роз'яснення постанови суду першої інстанції.

Верховний Суд переглянув судові рішення судів попередніх інстанцій у межах касаційної скарги, з'ясував повноту фактичних обставин, встановлених судами, та правильність застосування норм матеріального та процесуального права і дійшов висновку про таке.

Відповідно до статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій; далі - КАС) якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, за заявою осіб, які беруть участь у справі, або державного виконавця ухвалою роз'яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

За змістом наведеної норми права необхідність роз'яснення судового рішення зумовлена його нечіткістю за змістом, коли воно є незрозумілим як для осіб, стосовно яких воно ухвалене, так і для тих, що будуть здійснювати його виконання.

Ясність судового рішення полягає у логічному, чіткому, переконливому і зрозумілому викладенні змісту рішення. Вимога логічності, зокрема, передбачає, що текст рішення має відображати причинно-наслідкові зв'язки у межах речення чи всього документу. Зокрема, мотивувальна частина рішення має відповідати його резолютивній частині. Невизначеність судового рішення означає, що таке рішення містить положення, які викликають суперечність щодо його розуміння та виконання. Недотримання цих вимог може ускладнити або взагалі унеможливити виконання постанови чи ухвали суду.

В ухвалі про роз'яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду.

Суди встановили, що управління ПФУ у своїй заяві про роз'яснення судового рішення просило назвати часові проміжки виконання постанови Шевченківського районного суду міста Львова від 07 листопада 2016 року, оскільки вважає, що через застосування зазначених у постанові суду першої інстанції часових величин позивач може отримувати пенсію у меншому розмірі. Інакше кажучи, якщо відштовхуватися саме від такої аргументації управління ПФУ, то труднощів для розуміння і застосування приписів судового рішення в пенсійного органу насправді не виникало, оскільки за цим рішенням управління ПФУ зуміло визначити розмір присудженої позивачеві пенсії.

Подібного змісту аргументи дають привід вважати, що відповідач не стільки не розумів змісту рішення суду першої інстанції і потребував його роз'яснення, скільки виражав свою незгоду з його правовими висновками та присудом щодо суті позовних вимог, який за певних обставин міг би бути предметом для оскарження в порядку апеляційного провадження, а не рішенням, яке потребує його роз'яснення в порядку статті 170 КАС.

За складом та суттю міркування скаржника схожі до його доводів, викладених у заяві та апеляційній скарзі, які суди попередніх інстанцій дослідили і надали їм належну правову оцінку. Жодних нових доводів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права, у касаційній скарзі не зазначено.

Підсумовуючи сказане, колегія суддів визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень, тому касаційну скаргу управління ПФУ слід залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

З огляду на викладене, керуючись статтями 341, 345, пунктом 1 частини першої статті 349, статтями 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -

постановив:

Касаційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі міста Львова залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду міста Львова від 19 квітня 2016 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 червня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Гриців

Судді : Я.О. Берназюк

Н.В. Коваленко