Справа № 804/1526/18
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2018-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2018 року Справа № 804/1526/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого суддіОСОБА_1
при секретарі судового засіданняОСОБА_2
за участю представників сторін:
від позивача: від відповідача: ОСОБА_3 ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за адміністративним позовом Комунального виробничого підприємства Кам'янської міської ради "Міськводоканал" до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №, № від 25.10.2017р., -

ВСТАНОВИВ:

28.02.2018р. Комунальне виробниче підприємство Камянської міської ради «Міськводоканал» звернулося з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області та просить:

- скасувати та визнати протиправним податкове повідомлення-рішення відповідача № від 25.10.2017р. про застосування до позивача штрафних санкцій за порушення строку сплати суми грошового зобовязання з земельного податку юридичних осіб в розмірі 2102,35 грн.;

- скасувати та визнати протиправним податкове повідомлення-рішення відповідача № від 25.10.2017р. про застосування до позивача штрафних санкцій за порушення строку сплати суми грошового зобовязання з земельного податку юридичних осіб в розмірі 244429,70 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що за оспорюваними рішеннями згідно до норм п.287.3 ст.287, п.126.1 ст. 126 ПК України за порушення строків сплати сум грошового зобовязання з земельного податку юридичних осіб до позивача було застосовано штраф у розмірах 2102,35 грн. та 244429,70 грн. відповідно. Позивач вважає, що оспорювані податкові повідомлення-рішення відповідачем прийняті з порушенням діючих норм податкового законодавства, оскільки порушень строків сплати грошового зобовязання з земельного податку з боку позивача не було, а розмір штрафу визначено невірно, а тому нарахований безпідставно, оскільки позивачу було погоджено розстрочку сплати податкового зобовязання, тому вважає, що порушень строку сплати не було, так як після укладення договору про розстрочення строки сплати регулюються саме цим договором, а не нормами Податкового кодексу України з урахуванням того, що розстрочення податкового боргу є перенесенням строків виконання такого рішення на новий строк. За викладеного, позивач вважає, що податкове повідомлення-рішення № на суму штрафу 2102,35 грн. є протиправним. Також позивач вказує і на те, що сума штрафу у розмірі 244429,70 грн. за податковим повідомленням-рішенням № розраховано невірно та безпідставно, так як при проведенні розрахунку штрафу помилково вказано період нарахування штрафу за затримку платежу з 12.03.2017р. по 28.07.2017р. на загальну суму 10999,07 грн., термін затримки вказано невірно; суми штрафу у розмірі 16821,48 грн. згідно податкового повідомлення-рішення № від 22.02.2017р. та 38173,84 грн. згідно податкового повідомлення-рішення № від 22.02.2017р. було сплачено 21.03.2017р. платіжними дорученнями №5021 та №5020, що зменшує суму штрафу до 10%. Позивач посилається і на те, що оспорювані рішення були складені на підставі акту камеральної перевірки від 11.10.2017р., однак при їх складанні не було враховано обєктивних причин з яких деякі суми земельного податку були сплачені дещо пізніше, ніж визначено нормами п.57.1 ст.57 ПК України, зокрема не враховано системне погіршення фінансового стану підприємства.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, у відзиві на позов просив у його задоволенні відмовити повністю посилаючись на те, що була проведена камеральна перевірка з питання порушення термінів сплати узгодженої суми грошових зобовязань по земельному податку позивачем та встановлено порушення позивачем вимог, визначених п.287.3 ст.287 ПК України в частині несвоєчасної сплати узгодженої суми податкового зобовязання по земельному податку за лютий, жовтень, листопад, грудень 2016р. та січень, лютий, березень 2017р. на загальну суму 1243 171,95 грн., в тому числі на суму 21023,42 грн. із затримкою строків сплати до 30 календарних днів та на суму 1222148,53 грн. із затримкою більше 30 календарних днів. За вказані порушення до позивача були застосовані штрафні санкції за оспорюваними податковими повідомленнями-рішеннями від 25.10.2017р. на суму 2102,35 грн. та на суму 244429,70 грн. Представник відповідача також вказує і на те, що ст.ст.31, 286 ПК України встановлені строки сплати земельного податку та у разі порушення цих строків податковим органом застосовується штраф на підставі ст.126 ПК України. За викладеного, відповідач вважає, що вимоги позивача щодо визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 25.10.2017р. є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Також у поясненнях від 18.04.2018р. представником відповідача наведений розрахунок штрафу по кожному періоду та зазначено, що позивач мав податковий борг, а тому кошти, які позивачем сплачувались зараховувалися контролюючим органом в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податку згідно п.87.9 ст.87 ПК України.

У судовому засіданні оголошувалася перерва до 18.04.2018р.

Судом у ході судового розгляду справи встановлені наступні обставини у справі.

Комунальне виробниче підприємство Камянської міської ради «Міськводоканал» зареєстроване як юридична особа 28.11.2005р. за адресою: Дніпропетровська область, м.Камянське, вул. Широка, б.16, перебуває на обліку в органах Камянської обєднаної ДПІ як платник земельного податку, що підтверджується копією виписки з ЄДРПОУ від 19.07.2017р. та відомостями, наведеними у акті перевірки (а.с.18-22, 26).

11.10.2017р. Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області була проведена камеральна перевірка позивача з питання порушення термінів сплати (перерахування) земельного податку за лютий, жовтень, листопад, грудень 2016р., січень, лютий, березень 2017р., по терміну сплати по податковим повідомленням-рішенням №, № від 22.02.2017р. терміном сплати 11.03.2017р. за результатами якою був складений акт за №15867/04-36-12-28-09/33855098 за висновками якого встановлено порушення позивачем термінів сплати узгодженого грошового зобовязання по земельному податку, визначених п.287.3 ст.287 ПК України за вищевказаний період, що підтверджується копією акту перевірки (а.с. 18-22).

На підставі вказаного вище акту перевірки контролюючим органом були прийняті 25.10.2017р. наступні податкові повідомлення-рішення, а саме:

- № за яким до позивача застосовано штраф 10% за несвоєчасну сплату грошового зобовязання за лютий 2016р. у сумі 21023,42 грн. сума штрафу становить 2102,35 грн., що підтверджується копією відповідного податкового повідомлення-рішення та розрахунком до нього (а.с.8-9);

- № за яким до позивача застосовано штраф 20% за несвоєчасну сплату грошового зобовязання у розмірі 1222148,53 грн., сума штрафу становить 244429,70 грн., що підтверджується копією відповідного податкового повідомлення-рішення та розрахунком до нього (а.с.10-11).

Надалі, позивач оскаржив вищевказані податкові повідомлення-рішення в порядку адміністративного оскарження шляхом подання скарги до органу ДФС за результатами розгляду якої було прийнято рішення від 18.01.2018р. та вказана скарга залишена без задоволення, а оспорювані податкові повідомлення-рішення залишені без змін, що підтверджується копією рішення ДФС (а.с.23-24).

Позивач оспорює податкові повідомлення-рішення від 25.10.2017р., просить визнати їх протиправними та скасувати посилаючись на те, що з боку позивача порушення строків сплати грошового зобовязання по земельному податку не було, а розмір штрафу визначено невірно, оскільки позивачу було погоджено розстрочку за відповідним договором, що свідчить про перенесення строків сплати зобовязань, а за податковими повідомленнями-рішеннями від 22.02.2017р. позивачем суми грошових зобовязань були сплачені 21.03.2017р., проте вважає, що при складанні акту камеральної перевірки від 11.10.2017р. відповідачем не було враховано погіршення фінансового стану підприємства, що є обєктивними причинами з яких деякі суми земельного податку були сплачені дещо пізніше.

Заслухавши представників позивача та відповідача, які брали участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, зясувавши обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, проаналізувавши норми чинного законодавства України, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача в частині застосування штрафу до позивача за березень 2017р. у розмірі 21483,27 грн. за податковим повідомленням-рішенням № від 25.10.2017р., виходячи з наступного.

У відповідності до вимог п.31.1 ст.31 ПК України встановлено, що строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обовязку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Пунктом 38.1 ст.38 ПК України встановлено, що виконанням податкового обовязку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобовязань у встановлений податковим законодавством строк.

При цьому, п.87.9 ст.87 ПК України передбачено, що у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобовязані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків.

Відповідно до п.110.1 ст.110 ПК України платники податків несуть відповідальність у разі вчинення порушень, визначених законами з питань оподаткування та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

А за приписами п.126.1 ст.126 ПК України встановлено, що у разі, якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобовязання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобовязання, - у розмірі 10% погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобовязання, - у розмірі 20 % погашеної суми податкового боргу.

Так, згідно п.287.3 ст.287 ПК України податкове зобовязання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівним частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Аналізуючи норми вищевказаного податкового законодавства щодо строків сплати самостійно узгодженого грошового зобовязання по земельному податку, можна дійти висновку, що земельний податок повинен бути сплачений платником такого податку кожного місяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця, при цьому, за наявності у платника такого податку податкового боргу за інші періоди, сума сплаченого грошового зобовязання спрямовується контролюючим органом на погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податку. Окрім того, платник податку несе відповідальність за несвоєчасну сплату узгоджених грошових зобовязань у вигляді застосування до такого платника штрафу, який розраховується у відсотковому відношенні від погашеної суми податкового боргу залежно від кількості днів такої затримки.

Так, як встановлено в судовому засіданні, а також і підтверджується матеріалами справи, позивачем була подана податкова декларація з плати за землю на 2017р. № від 17.02.2017р. із визначенням сум грошового зобовязання 250988,07 грн., а саме: за січень 2017р. на суму 86711,86 грн. із терміном плати 02.03.2017р., яка була сплачена позивачем 28.04.2017р. (платіжне доручення №5297 від 28.04.2017р. на суму 279619,52 грн.), сума боргу 164276,21 грн. сплачена 28.07.2017р. ( платіжне доручення №6232 від 28.07.2017р. на суму 279619,52 грн.).

Таким чином з урахуванням того, що строк сплати згідно наведеного податкового законодавства за січень 2017р. визначений до 02.03.2017р., а позивачем сплачена сума грошового зобовязання була лише 28.04.2017р. та 28.07.2017р., відповідно, позивач порушив терміни сплати, встановлені п.287.3 ст.287 ПК України, що є підставою для відповідальності у вигляді застосування штрафу у розмірах, визначених ст.126 ПК України.

Так, контролюючим органом за порушення строків сплати за січень 2017р., самостійно визначеного грошового зобовязання у податковій декларації, нараховано штраф, а саме:

- з 03.03.2017р. по 28.04.2017р. за 57 днів затримки сплати по терміну сплати 02.03.2017р. на суму боргу 86711,86 грн. 20%, що становить 17342,37 грн.;

- з 03.03.2017р. по 28.07.2017р. за 148 днів затримки сплати по терміну сплати 02.03.2017р. на суму 164276,21 грн. 20%, що становить 32855,24 грн., що підтверджується даними індивідуальної облікової картки платника податку позивача, поясненнями та копією розрахунку (а.с.11,46-61, 73-74).

Також згідно наведеної вище податкової декларації, позивачем було визначено самостійно до сплати суму земельного податку за лютий 2017р. у розмірі 250988,07 грн. по терміну сплати до 30.03.2017р. сума боргу 58828,94 грн., яка була сплачена позивачем 28.07.2017р. (платіжне доручення №6232 від 28.07.2017р.) на суму 279619,52 грн.), сума боргу 192159,13 грн. сплачена 30.08.2017р. (платіжне доручення №6522 від 30.08.2017р. на суму 279619,52 грн.).

Таким чином з урахуванням того, що строк сплати грошового зобовязання за лютий 2017р. встановлений до 30.03.2017р., сплата його позивачем відбулася лише 28.07.2017р. та 30.08.2017р. відповідно, тобто з порушенням строку, визначеного п.287.3 ст.287 ПК України то зазначене порушення є підставою для застосування до позивача штрафу у розмірі, встановленому ст.126 ПК України, а саме:

- з 31.03.2017р. по 28.07.2017р. за 120 днів затримки сплати по терміну сплати 30.03.2017р. на суму боргу 58828,94 грн. 20%, що становить 11765,79 грн.;

- з 31.03.2017р. по 30.08.2017р. за 153 дні затримки сплати по терміну сплати 30.03.2017р. на суму боргу 192159,13 грн. нараховано штраф 20% у розмірі 38431,83 грн., що підтверджується даними індивідуальної облікової картки платника податку позивача, поясненнями та копією розрахунку (а.с.11,46-61, 73-74).

Також 17.03.2017р. позивачем була подана уточнююча податкова декларація на 2017р. № за якою позивач самостійно визначив суму грошового зобовязання за лютий 2017р. по терміну сплати до 30.03.2017р. у сумі 5112,76 грн., яка була погашена позивачем лише 30.08.2017р. (платіжне доручення №6522 від 30.08.2017р. на суму 279619,52 грн.), а, відповідно, штраф було нараховано з 31.03.2017р. по 30.08.2017р. за 153 днів затримки по терміну сплати 30.03.2017р. на суму боргу 5112,76 грн. 20% становить 1022,55 грн., що підтверджується даними індивідуальної облікової картки платника податку позивача, поясненнями та копією розрахунку (а.с.11,46-61, 73-74).

Окрім того, і за податковим повідомленням-рішенням № від 22.02.2017р. позивач повинен був сплатити нараховану суму грошового зобовязання у розмірі 16821,48 грн. у строк до 11.03.2017р., проте, фактично така сплата відбулася лише 28.07.2017р. (платіжне доручення №6232 від 28.07.2017р. на суму 279619,52 грн.), а відповідно, і штраф був нарахований за період з 12.03.2017р. по 28.07.2017р. за 139 днів затримки по терміну сплати 11.03.2017р. на суму боргу 16821,48 грн. 20% становить 3364,30 грн., що підтверджується даними індивідуальної облікової картки платника податку позивача, поясненнями та копією розрахунку (а.с.11,46-61, 73-74).

Також і за податковим повідомленням-рішенням № від 22.02.2017р. позивач повинен був сплатити нараховану суму грошового зобовязання у розмірі 38173,84 грн. по терміну сплати 11.03.2017р., проте фактично вказана сума боргу була погашена позивачем 28.07.2017р. (платіжне доручення №6232 від 28.07.2017р. на суму 279619,52 грн.), а, відповідно, контролюючим органом була нарахована сума штрафу за період з 12.03.2017р. по 28.07.2017р. за 139 днів затримки по терміну сплати 11.03.2017р. на суму боргу 38173,84 грн. 20%, що становить 7634,77 грн., що підтверджується даними індивідуальної облікової картки платника податку позивача, поясненнями та копією розрахунку (а.с.11,46-61, 73-74).

Представником позивача у ході судового розгляду справи вказані вище встановлені факти порушень строків сплати грошових зобовязань по земельному податку за наведені періоди не спростовані жодними належними та допустимими доказами, які б свідчили про своєчасність такої сплати, а, навпаки, такі факти позивачем навіть підтверджені у позові, де позивач визнав, що сплачував грошові зобовязання дещо пізніше через погіршення фінансового стану підприємства (а.с.6).

А посилання представника позивача про своєчасність сплати грошових зобовязань, проте зарахування контролюючим органом перерахованих позивачем коштів в рахунок погашення податкового боргу, не можуть бути визнані судом своєчасною сплатою грошових зобовязань по земельному податку за наведений період, оскільки згідно до вимог п.87.9 ст.87 ПК України, контролюючий орган зобовязаний був зараховувати кошти позивача в рахунок погашення податкового боргу позивача незалежно від напряму сплати, визначеного позивачем, а відповідно, суми грошових зобовязань залишалися несвоєчасно сплаченими.

Не можуть бути прийняті і до уваги доводи представника позивача про своєчасну сплату ним грошового зобовязання, визначеного за податковим повідомленням-рішенням № від 22.02.2017р., а саме: сплату 21.03.2017р. за платіжним дорученням №5021 та №5020, з огляду на те, що строки сплати його встановлені нормами податкового законодавства до 11.03.2017р., що не спростовано представником позивача. При цьому, за наявності у позивача податкового боргу (доказів його відсутності не надано), вказані суми були зараховані в рахунок погашення такого податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму його сплати, визначеного позивачем у наведених платіжних дорученнях у відповідності до вимог п.87.9 ст.87 ПК України.

Таким чином, за умови встановлення судом фактів порушення позивачем строків сплати грошових зобовязань по сплаті земельного податку за січень 2017р., лютий 2017р. за податковою декларацією на 2017р. № від 17.02.2017р., уточнюючої декларації № від 17.03.2017р., які не спростовані позивачем, суд приходить до висновку про те, що оспорюване податкове повідомлення-рішення № у наведеній частині є правомірним та обґрунтованим, прийнятим відповідно до вимог ст. 126, 287 ПК України.

Разом з тим, що стосується застосування штрафу до позивача за затримку сплати грошового зобовязання по земельному податку за березень 2017р., нарахованого за податковим повідомленням-рішенням № у сумі 21483,27 грн., то у цій частині вказане рішення підлягає визнанню протиправним та скасуванню, виходячи з того, що згідно поданої позивачем податкової декларації по земельному податку на 2017р. № від 17.02.2017р. була визначена сума грошового зобовязання за березень 2017р. - 107416,35 грн., проте, 18.08.2017р. позивачем була подана до контролюючого органу уточнююча податкова декларація на 2017р. №, у якій позивачем була зменшена сума грошового зобовязання за березень 2017р. зі 107416,35 грн. до 71355,41 грн., тобто вірною є сума грошового зобовязання до сплати за березень 2017р. 71355,41 грн., що вбачається у тому числі і з пояснень самого представника відповідача (а.с.73-74).

Проте, зі змісту розрахунку штрафних санкцій до податкового повідомлення-рішення № від 25.10.2017р., а також і пояснень представника відповідача, вбачається, що контролюючий орган застосував штраф до позивача за березень 2017р. як на суму боргу у розмірі 107416,35 грн. у розмірі 21483,27 грн., так і на суму 71355,41 грн. у розмірі 14271,08 грн., тобто розрахунок і застосування штрафу відповідачем було здійснено без урахування поданої позивачем уточнюючої податкової декларації від 18.08.2017р., якою була зменшена сума грошового зобовязання позивачем за березень 2017р. та вірно зазначена сума грошового зобовязання у розмірі 71355,41 грн. з якої і підлягало нарахування штрафу у розмірі 14271,08 грн.

Таким чином, контролюючим органом помилково та безпідставно нараховано штраф за березень 2017р. на суму боргу 107416,35 грн. у розмірі 21483,27 грн., з урахуванням того, що за березень 2017р. сума грошового зобовязання становила 71355,41 грн. та контролюючим органом із вказаної суми боргу нарахований штраф у розмірі 14271,08 грн.

Факт нарахування контролюючим органом двічі штрафу за затримку сплати позивачем грошового зобовязання за березень 2017р. на дві суми, які наведені вище, підтверджується у тому числі і даними наведеними у відповідному розрахунку штрафних санкцій до податкового повідомлення-рішення (а.с.11).

Однак нарахування штрафних санкцій двічі за один і той же період (березень 2017р.) та на різні суми податкового боргу, які були уточнені позивачем, не відповідає вимогам податкового законодавства та суперечать ст.61 Конституції України, якою передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Таким чином, суд приходить до висновку, що застосування до позивача штрафу двічі за один і той же період березень 2017р. у розмірі 14271,08 грн. та у розмірі 21483,27 грн. за податковим повідомленням-рішенням № від 25.10.2017р. з урахуванням того, що позивачем уточнюючою декларацією була зменшена сума зобовязання до сплати за вказаний період з 107416,35 грн. до 71355,41 грн., є протиправним та таким, що підлягає скасуванню саме в частині нарахування штрафу із суми боргу 107416,35 грн. 20% із якого становить 21483,27 грн.

Що стосується застосування до позивача штрафу за податковим повідомленням-рішенням № від 25.10.2017р. за затримку сплати грошового зобовязання у розмірі 21023,42 грн. за лютий 2016р.у розмірі штрафу 10%, що складає 2102,35 грн., то в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню взагалі, виходячи з того, що матеріалами справи встановлено, а позивачем не спростовано факту того, що термін сплати вказаного грошового зобовязання у сумі 21023,42 грн. за лютий 2016р. встановлено до 30.03.2016р. згідно до вимог п.287.3 ст.287 ПК України.

Разом з тим, вказана сума грошового зобовязання була сплачена (погашена) позивачем 11.04.2016р. шляхом укладення договору про розстрочення податкового боргу з 11.04.2016р., а, відповідно, строк прострочки (затримки) складає 12 днів за період з 31.03.2016р. по 11.04.2016р., що підтверджується копією відповідного розрахунку та копією оспорюваного податкового повідомлення-рішення (а.с.8-9).

Вказаний факт затримки сплати грошового зобовязання за лютий 2016р. по терміну сплати до 30.03.2016р., фактично було сплачено 11.04.2016р. не спростований представником позивача жодними належними та допустимими доказами згідно до вимог ст.ст.72-77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Є безпідставними також і посилання представника позивача на своєчасність сплати грошових зобовязань по земельному податку позивачем за розстроченими за договором про розстрочення від 11.04.2016р. грошових зобовязань за період жовтень, листопад, грудень 2016р., оскільки відповідних доказів позивачем щодо своєчасності сплати грошових зобовязань за вказаний період суду не надано, а посилання позивача на те, що своєчасно сплачені ним кошти зараховувалися відповідачем в рахунок погашення податкового боргу, незалежно від їх напряму, визначеного позивачем, не можуть бути підставами для звільнення позивача від нарахування штрафних санкцій, оскільки обовязок контролюючого органу зараховувати сплачені платником кошти в рахунок погашення податкового боргу незалежно від напряму сплати, визначеного платником відповідають вимогам п.87.9 ст.87 ПК України.

За викладених обставин, у адміністративного суду відсутні будь-які правові підстави для визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення № від 25.10.2017р. та податкового повідомлення-рішення № в частині застосування штрафу до позивача у розмірі 222946,43 грн.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з тим, ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обовязок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.

Так, представником позивача у ході судового розгляду справи не було надано суду жодних доказів та не наведено обґрунтованих підстав достатніх для визнання протиправними оспорюваних податкових повідомлень-рішень з урахуванням обставин, встановлених у справі, окрім тих, які свідчать про протиправність податкового повідомлення-рішення № щодо застосування штрафу за затримку сплати грошового зобовязання у сумі 107416,35 грн. за березень 2017р. у розмірі 21483,27 грн.

Є безпідставними доводи представника позивача про те, що при винесенні оспорюваних рішень та складанні акту камеральної перевірки від 11.10.2017р. відповідачем не було враховано погіршення фінансового становища підприємства, наявність дебіторської та кредиторської заборгованості станом на 01.01.2017р., оскільки вказані позивачем обставини не є підставами для звільнення позивача від відповідальності за несвоєчасну сплату, затримку у сплаті самостійно визначених грошових зобовязань по земельному податку згідно до норм податкового законодавства.

Також судом критично надається оцінка твердженням позивача про те, що позивачем своєчасно здійснювалася сплата грошових зобовязань по земельному податку згідно договору розстрочення від 11.04.2016р., оскільки договір розстрочення було укладено лише 11.04.2016р., тоді як строк сплати грошових зобовязань за лютий 2016р. був встановлений п.287.3 ст.287 ПК України до 30.03.2016р., тобто строк з 31.03.2016р. по 11.04.2016р. є затримкою терміну сплати на 12 календарних днів. Є безпідставними і доводи позивача про своєчасну сплату грошових зобовязань за жовтень, листопад та грудень 2016р., оскільки вони не підтверджені доказами, а наявність податкового боргу на погашення якого були зараховані контролюючим органом сплачені позивачем кошти, не може свідчити про своєчасну сплату позивачем грошових зобовязань за спірний період з урахуванням вимог п.87.9 ст.87 ПК України.

Не обґрунтованими є і доводи позивача про те, що з боку позивача порушення строків сплати грошових зобовязань взагалі не було та ним сплачувався земельний податок вчасно, з огляду на те, що судом встановлено, що позивач мав податковий борг та сплачені кошти спрямовувались на погашення такого податкового боргу контролюючим органом незалежно від напряму його сплати, визначеного позивачем, вказані факти позивачем не спростовані належними доказами, навіть на вимогу суду позивач не зміг надати відповідних доказів, при цьому, позивач не спростував, а навпаки, підтвердив наявність у нього податкового боргу та не навів жодних доказів, які б дозволяли позивачеві спрямовувати та визначати самостійно напрями погашення податкового боргу з урахуванням норм п.87.9 ст.87 ПК України.

Разом з тим, представником відповідача надані достатні докази та наведені обґрунтовані розрахунки, які свідчать про правомірність прийняття оспорюваних податкових повідомлень-рішень, окрім податкового повідомлення-рішення № в частині застосування штрафу у розмірі 21483,27 грн. за березень 2017р., який нараховано безпідставно та з порушенням ст.61 Конституції України.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши оспорювані податкові повідомлення-рішення з урахуванням вимог ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку, що приймаючи 25.10.2017р. податкове повідомлення-рішення № в частині застосування до позивача штрафу за затримку сплати суми грошового зобовязання по земельному податку у розмірі 107416,35 грн., виходячи із розрахунку 20%, який складає 21483,27 грн., відповідач діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, необґрунтовано та без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, у звязку з чим позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню лише, що стосується визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № у вказаній частині.

В іншій частині позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № про застосування штрафу на суму 222946,43 грн. та податкового повідомлення-рішення № від 25.10.2017р. задоволенню не підлягають з вищенаведених обставин.

Приймаючи до уваги викладене, адміністративний позов позивача підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із наступного.

У відповідності до вимог ч.3 ст.139 вказаного Кодексу при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

В той же час, ч.8 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

У відповідності до п.3 ч.9 ст. 139 наведеного Кодексу, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує поведінку сторони під час розгляду справи, що призвели до, зокрема, безпідставного твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо.

Так, судом у ході судового розгляду справи, зокрема, в ухвалі суду від 19.03.2018р. зобовязано було позивача надати суду докази в обґрунтування позову щодо своєчасної сплати розстрочених сум земельного податку згідно до вимог ст.ст.72-77 Кодексу адміністративного судочинства України, однак відповідні вимоги ухвали суду без поважних причин не були представником позивача виконані, що потягло перенесення розгляду справи на іншу дату шляхом оголошення перерви в судовому засіданні та зобовязання позивача вдруге надати відповідні докази своєчасної сплати земельного податку.

Проте, достеменно знаючи, що строки сплати зобовязання за лютий 2016р. згідно ст.287 ПК України встановлені саме до 30.03.2016р. та, знаючи, що сплата відбулася за лютий 2016р. лише 11.04.2016р. шляхом укладення договору про розстрочення уже податкового боргу за лютий 2016р., тобто уже з простроченням з 31.03.2016р. по 11.04.2016р. на 12 календарних днів, а також те, що позивачем у позові самостійно визнано несвоєчасну сплату грошових зобовязань (зазначено про сплату дещо пізніше) представник позивача без будь-якого обґрунтування та доказів все рівно наполягав на відсутності порушення, не обґрунтовуючи вказаного твердження жодними нормами матеріального права. Окрім того, і за матеріалами справи встановлено, що нарахування штрафу двічі за один і той же період та на різні суми відбулося внаслідок невірного зазначення саме позивачем сум грошових зобовязань за певний період та подальше уточнення таких сум шляхом подання позивачем неодноразово уточнень до декларації на 2017р. зокрема 17.03.2017р. та 18.08.2017р.

За викладених обставин та враховуючи вищевказані дії позивача, не надання позивачем у встановлений судом строк витребуваних доказів своєчасної сплати грошового зобовязання за ухвалою суду від 19.03.2018р., те, що даний спір виник внаслідок у тому числі і неправомірних дій позивача (затримка сплати грошових зобовязань по земельному податку), суд вважає за необхідне покласти на позивача судові витрати по сплаті судового збору у цій справі повністю, незалежно від результатів вирішення спору.

Таким чином, всі судові витрати, понесені позивачем у цій справі покладаються повністю на позивача у відповідності до вимог ч.8, п.3 ч.9 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11,12, 47, 72-77,94,122,132,139,193,241-246,250,251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Комунального виробничого підприємства Камянської міської ради «Міськводоканал» до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №, № від 25.10.2017р. задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати прийняте Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області податкове повідомлення-рішення № від 25.10.2017р. в частині застосування штрафу у розмірі 21483 грн. 27 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Судові витрати у повному обсязі покласти на Комунальне виробниче підприємство Камянської міської ради «Міськводоканал» з урахуванням вимог ч.8, ч.9 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, або протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення ( у разі оголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини рішення) відповідно до вимог ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України та у порядку, встановленому п.п.15.1 п.15 Розділу УІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 23.04.2018р.

Суддя ОСОБА_1