Справа № 308/10253/17
Суддя: Дергачова Н. В.
Дата ухвалення: 2018-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2018 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Дергачової Н.В., при секретарі судового засідання Меркуловій Ю.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді адміністративний ОСОБА_1 до прикордонної служби «Тиса» Чопського прикордонного загону регіонального управління Державної прикордонної служби України в особі т.в.о. начальника відділу ДПС - ОСОБА_2, про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та закриття провадження у справі, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду із адміністративним позовом до прикордонної служби «Тиса» Чопського прикордонного загону регіонального управління Державної прикордонної служби України в особі т.в.о. начальника відділу ДПС ОСОБА_2, про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та закриття провадження у справі.

Позивач в адміністративному позові зазначає, що в протоколі про адміністративне правопорушення ЗхРУ № 167812, інспектором прикордонної служби сержантом ОСОБА_3 04.10.2017 року, близько 21:30 год. складено протокол про те, що ОСОБА_1 на транспортному засобі марки Мазда МІ 232 DI, рухався на виїзд з України та порушив рядність руху На підставі протоколу майором відділу прикордонної служби «Тиса» ОСОБА_2 винесено Постанову про накладення адміністративного стягнення № 167812, згідно якої ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 202 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 170 гривень.

Позивач зазначає також, що, детальний опис порушення та інші важливі дані «вичитати» ні з Протоколу, ні з Постанови не вдалося, у звязку з нечитабельністю вписаного тексту.

У звязку з численними порушеннями при складенні протоколу та відсутності вини ОСОБА_4 з яким він не згідний, про що неодноразово заявляв в ході його складання представниками відділу прикордонної служби та про що написав у поясненнях в самому протоколі, та вважає протокол незаконним з наступних підстав.

По-перше, згідно п. 3.2 - 3.3 Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення, затвердженої Наказом МВС 18.09.2013р. № 898 (далі - Наказ), протокол про адміністративне правопорушення складається у двох примірниках на спеціальному бланку, який містить серію та номер, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Усі реквізити протоколу заповнюються державною мовою розбірливим почерком.

Як зазначалось вище, ні ОСОБА_1, ні його захисник не в змозі вичитати з протоколу ні суть правопорушення, ні посилання на пункт (статтю) нормативно-правового акта, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, як того вимагає п.3.4. Наказу.

Отже, в даному протоколі порушено вимоги щодо розбірливості почерку.

По-друге, згідно п.3.4 вищевказаного Наказу, у протоколі зазначається, зокрема, посада, прізвище, імя, по батькові особи, яка склала протокол. Як зазначено позивачем в поясненнях в протоколі, «Протокол складено не інспектором Стегура Т.М., який зазначений в даному протоколі». Даний протокол складався в присутності ОСОБА_1 особою жіночої статі в прикордонній формі. На прохання позивача представитись, дана особа покинула службове приміщення, де складався протокол. Тому прізвище, імя, по-батькові, військове звання даної особи та належність до відділу прикордонної служби «Тиса» позивачу не вдалося встановити на місці складення протоколу. Однак, з впевненістю можна сказати що це був не ОСОБА_3.

Отже, в протоколі порушено вимоги щодо зазначення особи, яка склала протокол, так як протокол складено однією особою, а підписано іншою.

По-третє, щодо самої суті правопорушення. Згідно складеного Протоколу та Постанови про накладення адміністративного стягнення, ОСОБА_1 звинувачено у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 202 КУпАП, а саме: порушення прикордонного режиму, режиму в пунктах пропуску через державний кордон України або режимних правил у контрольних пунктах вїзду - виїзду.

Згідно постанови, ОСОБА_1, порушив рядність руху, пересік суцільну смугу руху на транспортному мості, по якому проходить державний кордон між Україною та Угорщиною в пункті пропуску «Тиса».

З даним твердженням неможна погодитись, адже, як зазначив ОСОБА_1 в поясненнях в Протоколі, він «рухався в напрямку України з Угорщини. Суцільну смугу не перетинав». Його слова підтверджуються й поясненнями свідка ОСОБА_5 (копія заяви додається), який рухався позаду транспортного засобу, яким керував позивач, в той час, як один з прикордонників повідомив про вчинення ним нібито порушення режиму руху транспорту, що полягало в самовільній зміні напрямку руху. Згідно заяви ОСОБА_5, він «з упевненістю стверджує, що транспортні засоби (одним з яких керував ОСОБА_1, а пасажиром іншого був ОСОБА_5В.) - весь час рухались з території Угорської митниці в напрямку України і жодних пересікань суцільної смуги за цей час ОСОБА_1 не допускав».

Отже, позивач не порушував рядність руху та не пересікав суцільну смугу на транспортному мості, по якому проходить державний кордон між Україною та Угорщиною в пункті пропуску «Тиса».

На підставі вищенаведеного позивач просить суд скасувати постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 202 КУпАП, та закрити провадження у справі.

Позивач та його представник у судове засідання не прибули, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи були судом повідомлені належним чином, проте від представника позивача на адресу суду надійшла заява про можливість р озгляду справи без його участі.

Відповідач в судове засідання повторно не зявився, хоча про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Жодних заперечень щодо даного адміністративного позову ним надано не було. Проте у попередніх судових засідання представник відповідача заперечував проти задоволення позову.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтується позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що інспектором прикордонної служби сержантом ОСОБА_3 04.10.2017 року близько 21:30 год. складено протокол про те, що гр. ОСОБА_1 на транспортному засобі марки Мазда МІ 232 DI, рухався на виїзд з України та порушив рядність руху На підставі Протоколу майором відділу прикордонної служби «Тиса» ОСОБА_2 винесено Постанову про накладення адміністративного стягнення № 167812, згідно якої ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 202 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 170 гривень.

Відповідно до ч.1 ст. 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Як встановлено у ході розгляду справи, справа про адміністративне правопорушення розглянута в день складення протоколу про адміністративне правопорушення 04.10.2017 року. Судом встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не було розяснено право на оскарження зазначеної постанови, копію постанови не надали. Також позивачем зазначено, що йому його прав не пояснювали, йому не було запропоновано право на юридичну допомогу, дату розгляду справи з ним не узгоджували.

На підставі пояснень позивача, наданих ним в ході розгляду справи, суд вважає встановленим, що притягнення позивача до адміністративної відповідальності відбулась з порушенням вимог КУпАП, позивачу не були розяснені його права, не розяснено право звернутись за юридичною допомогою, не зясовано, чи згоден позивач на розгляд справи в день складення протоколу.

Як зазначив Європейський Суд з прав людини в рішенні у справі «Корнєв і Карпенко проти України» (Заява № 17444/04) 21.10.2010 року, вимоги п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод слід розглядати як конкретний аспект права на справедливий судовий розгляд, гарантований п.1 ст. 6 Конвенції, що передбачає право мати час та можливості, необхідні для підготовки свого захисту, що означає, що підготовка основного захисту в його інтересах охоплює все, що є «необхідним» для підготовки основного розгляду справи. Обвинувачений повинен мати можливість організувати свій захист належним чином і без обмежень можливості надання суду, який розглядає справу, всіх відповідних аргументів захисту і, таким чином, вплинути на результат провадження. Питання адекватності часу та можливостей, наданих обвинуваченому, слід вирішувати в контексті обставин кожної конкретної справи. Обмеження зазначених прав є порушенням п.3 ст.6 Конвенції, взятого в поєднанні з п.1 ст.6 Конвенції.

Крім того, відповідно до принципу 6 Рекомендації № R (91) 1 Комітету ОСОБА_6 Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій, ухваленої 13 лютого 1991 року, при застосуванні адміністративних санкцій, окрім сформульованих у Резолюції (77) 31 принципів справедливої адміністративної процедури, що звичайно застосовуються до адміністративних актів, слід керуватися такими особливими принципами:

1) особа, стосовно якої розглядається можливість застосування адміністративної санкції, попередньо інформується щодо фактів, які їй ставляться в вину;

2) вона має достатньо часу для підготовки свого захисту залежно від складності справи та суворості санкцій, що можуть бути застосовані;

3) вона або її представник інформується стосовно характеру доказів у справі, зібраних проти неї;

4) вона має можливість висловити свою думку перед оголошенням рішення про санкцію;

5) адміністративний акт про застосування санкцій містить мотиви, на яких вона ґрунтується.

Відповідно до п.п. 2.2 п. 2 рішення Конституційного Суду України від 25 травня 2015 року № 5-рп/2015 у наведених положеннях КУпАП визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об'єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Згідно п.2 ч.1 ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, як документ, що засвідчує факти неправомірних дій і є одним із основних джерел доказів, складається по встановленій формі й повинен містити поряд з іншими обов'язковими даними також час вчинення правопорушення.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 256 КУпАП протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

Згідно ч. 2 ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Суд приймає до уваги, що в оскаржуваній постанові ці дані взагалі відсутні.

Таким чином суд дійшов до висновку, що при притягненні позивача до адміністративної відповідальності відповідачем не були дотримані вимоги КУпАП, оскільки позивач не був ознайомлений з правами, визначеними ст. 268 КУпАП, та не мав можливості скористатись ними.

Згідно ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Частиною 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Проте відповідач жодного разу не зявився в судове засідання, та не надав суду жодних заперечень щодо вказаного адміністративного позову ОСОБА_7

Відповідно до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Як зазначено у ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення субєкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення субєкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення субєкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку про необхідність скасування оскаржуваної постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та закриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 20, 241 255, 286, 293, 295 КАС України, ст.ст. 293 КУпАП, суд, -

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Скасувати постанову Чопського прикордонного загону впс «Тиса» про накладення адміністративного стягнення № 167812, про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 202 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 170 грн.

Справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 202 КУпАП за вчинення адміністративного правопорушення від 04 жовтня 2017 року - закрити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Н.В. Дергачова