Справа № 818/856/18
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2018-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2018 р. Справа № 818/856/18

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Шевченко І.Г.,

за участю секретаря судового засідання - Мельник О.П.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представників відповідача - Кулак М.І., Гордієнка Р.П.,

третьої особи - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_5 до Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області треті особи - ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 (далі - позивач, ОСОБА_5.) звернувся до суду з позовною заявою до Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області (далі - відповідач, Вирівська сільрада) про скасування рішення Вирівської сільради двадцятої сесії сьомого скликання від 22.12.2017 про надання дозволу ОСОБА_4 (далі - ОСОБА_4.), ОСОБА_6 (далі - ОСОБА_6.), ОСОБА_7 (далі - ОСОБА_7.). на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею у власність за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної власності (рілля) для ведення особистого селянського господарства розташованого в межах населеного пункту на території Вирівської сільради Білопільського району Сумської області.

Свої вимоги мотивував тим, що оскаржуваним рішенням відповідачем протиправно надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 для ведення особистого селянського господарства, розташованої в межах населеного пункту на території Вирівської сільради, оскільки рішенням 12 сесії Вирівської сільради Білопільського району від 03.06.2004 позивачу було передано цю ж земельну ділянку для ведення селянського особистого господарства із земель комунальної власності сільської ради загальною площею 2 га. З 2004 року позивач користується спірною земельною ділянкою та з 2017 року розпочав процедуру реєстрації права власності на вказану земельну ділянку шляхом розроблення технічної документації на неї та зверненням до державного реєстратора із заявою про внесення відомостей до Державного земельного кадастру.

Ухвалою суду від 09.03.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за даною позовною заявою, ухвалено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання. Крім іншого, даною ухвалою до участі у розгляді справи як третіх осіб, які не заявляються самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача були залучені ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7

06.04.2018 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (а.с.69-70), відповідно до якого відповідач просить відмовити у задоволенні позову, у зв'язку з тим, що в рішенні 12 сесії Вирівської сільради Білопільського району від 03.06.2004, на яке посилається позивач, не йде мова про те, що земельна ділянка передається у власність та не зазначено її місце розташування. Стверджує, що доводи позивача, стосовно того, що він з 2004 року користується земельною ділянкою, обробляє її та використовує для сільськогосподарських потреб жодним чином не підтверджено. Надані позивачем квитанції про сплату земельного податку також жодним чином не доводять того факту, за яку саме земельну ділянку сплачувався податок і на якій правовій підставі.

Вважає, що оскаржуване рішення прийнято у відповідності до Земельного кодексу України, оскільки підстав для відмови ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України, у Вирівської сільської ради не було і тому питання надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею по 2га кожному у власність за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної власності (ріллі) для ведення особистого селянського господарства розташованого в межах населеного пункту на території Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області було винесено на сесію сільської ради правомірно.

Третіми особами ОСОБА_4 та ОСОБА_7 надано пояснення (а.с.67,77), відповідно до яких вважають, що оскаржуване рішення прийняте відповідно до чинного законодавства, а тому у задоволенні позову просять відмовити за необґрунтованістю.

В підготовчому засіданні неодноразово оголошувалась перерва з метою надання часу сторонам для підготовки відзиву та для надання сторонами додаткових доказів у справі.

Ухвалою суду від 10.05.2018 закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті на 05.06.2018. Однак, враховуючи відсутність доказів вручення повістки третім особам, розгляд справи було відкладено на 20.06.2018.

В судове засідання 20.06.2018 треті особи - ОСОБА_6 та ОСОБА_7, повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, не з'явились.

Приймаючи до уваги вказане, з урахуванням ч.3 ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважав можливим судове засідання проводити у відсутності третіх осіб, що не з'явилися.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги з підстав, викладених у позові, підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представники відповідача заперечували проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві, та просили відмовити у задоволенні позову.

Третя особа ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, зазначив, що оскаржуване рішення прийняте відповідно до чинного законодавства, просив відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні матеріали справи, заяви по суті справи, з'ясувавши всі фактичні обставини справи та об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні було встановлено, що рішенням 12 сесії Вирівської сільради від 03.06.2004 «Розгляд заяв громадян» сільська рада вирішила надати земельні ділянки для ведення селянського особистого господарства із земель комунальної власності сільської ради громадянам, які подали заяви на виділення їм земельних ділянок, серед яких, ОСОБА_5 площею 2га. Землевпорядника Вирівської сільради було зобов'язано внести відповідні зміни в кадастрову книгу сільської ради. Вказане підтверджується копією архівного витягу від 15.02.2016 №46/1 (а.с.11).

31.08.2017 позивач звернувся до ПП «Сумиспецзем» з заявою про виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж спірної земельної ділянки в натурі (а.с.27).

Після виготовлення технічної документації (а.с.22-43), ОСОБА_5 13.12.2017 звернувся з заявою до державного кадастрового реєстратора про внесення відомостей до Державного земельного кадастру. Однак, рішенням №РВ-017 від 20.12.2017 було відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру з підстав невідповідності поданих документів вимогам, установленим Законом України «Про Державний земельний кадастр» і Порядком ведення Державного земельного кадастру (а.с.87-90).

В грудні 2007р. до відповідача звернулись треті особи з заявами від 20 грудня 2017р. про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею по 2га кожному у власність за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної власності (ріллі) для ведення особистого селянського господарства розташованої в межах населеного пункту на території Вирівської сільради.

22.12.2017 Вирівською сільрадою на двадцятій сесії сьомого скликання було прийнято рішення про надання дозволу ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею по 2га кожному у власність за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної власності (ріллі) для ведення особистого селянського господарства розташованого в межах населеного пункту на території Вирівської сільради Білопільського району Сумської області (а.с.12-14).

Обґрунтовуючи свою позицію, відповідач, з посиланням, в тому числі на запис в кадастровій книзі (а.с.21), стверджує те, що рішенням 12 сесії Вирівської сільради від 03.06.2004 «Розгляд заяв громадян» сільська рада надала земельну ділянку позивачу, яка розташована за межами населеного пункту, в той час як в оскаржуваному рішенні мова йде саме про земельні ділянки в межах населеного пункту.

Разом з тим, запис в тому вигляді, в якому він внесений до кадастрової книги Вирівської сільради «земельна ділянка площею 2га в тому числі за межами населеного пункту», на переконання суду, не може бути доказом того, що земельна ділянка, якою користується ОСОБА_5 знаходиться за межами населеного пункту.

Крім того, вказані доводи спростовуються копією інформації з публічної кадастрової карти України (а.с.71), яка була використана відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення, та копією викопіювання з кадастрової карти (плану) за підписом державного кадастрового реєстратора відділу у Білопільському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області (а.с.90) стосовно земельної ділянки, якою користується позивач, та з яких вбачається, що земельна ділянка, якою користується позивач на підставі рішення від 03.06.2004, входить до масиву земельних ділянок, дозвіл на розроблення проекту щодо відведення яких було надано оскаржуваним рішенням.

Також вказане підтверджується копією постанови про закриття кримінального провадження від 28.03.2018 (а.с.92-96), та копією акта прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 24.11.2017, де голова Вирівської сільради своїм підписом засвідчив, в тому числі той факт, що спірна земельна ділянка перебуває в межах с. Вири (а.с.35).

Доводи представника відповідача - голови Вирівської сільради про те, що він не знав, що підписує, суд вважає безпідставними та необґрунтованими, оскільки голова сільської ради несе персональну відповідальність за здійснення наданих йому законом повноважень (ст. ст.42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 №280/97-ВР (далі - Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні»), а тому підписуючи будь-які документи в межах своїх повноважень зобов'язаний був перевірити їх зміст.

Таким чином, досліджуючи зібрані докази в їх сукупності, та оцінуючи їх за своїм внутрішнім переконанням, суд визнає, що оскаржуваним рішенням було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення, в тому числі земельної ділянки, якою користується позивач, та право власності на яку має намір оформити.

Посилання представника відповідача на те, що рішення від 03.06.2004 прийнято Вирівською сільрадою з порушенням чинного законодавства, також не приймається судом до уваги, оскільки, дане рішення є чинним та не скасовано.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позову, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Тож суд має перевірити, чи прийняте оскаржуване рішення сільської ради, зокрема, в межах повноважень, на законних підставах та з дотриманням встановленої процедури на засадах розумності, добросовісності та пропорційності.

Так, повноваження Вирівської сільради в спірних правовідносинах, зокрема, регулюються Земельним кодексом України, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Відповідно до пункту 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» питання з приводу земельних відносин вирішується виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Згідно з пунктом «б» статті 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, крім іншого, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до статей 116 та 123 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності або права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Статтею 118 Земельного кодексу України визначений порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

Частиною першою статті 118 Земельного кодексу України встановлено, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 118 Земельного кодексу України рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Згідно з положеннями частини сьомої наведеної статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави суду дійти до висновку, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб'єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України, в тому числі відмовляти у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без наявності підстав, визначених цією статтею.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі № 545/808/17.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_5 оскаржує рішення двадцятої сесії сьомого скликання від 22.12.2017 про надання дозволу ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею по 2га у власність за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної власності (рілля) для ведення особистого селянського господарства розташованого в межах населеного пункту на території Вирівської сільради Білопільського району Сумської області. Проте, позивач не вказав на наявність підстав, визначених статтею 118 Земельного кодексу України, які б свідчили про неправомірність надання вказаним особам дозволу на розроблення проекту землеустрою. Крім іншого, оскаржуваним рішенням надавався дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 6га, в той час, як позивач претендує лише на 2га.

При цьому, суд акцентує увагу, що існування самого лише рішення про надання позивачу цієї ж земельної ділянки, право власності на яку не оформлено у встановленому законом порядку, не є законною підставою для відмови у наданні дозволу іншим особам на розроблення проекту землеустрою щодо відведення цієї ж земельної ділянки. Більш того, отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 13 грудня 2016 року в справі № 815/5987/14 та Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі № 545/808/17.

Посилання на те, що відповідач мав відмовити у наданні такого дозволу з підстав не надання третіми особами графічних матеріалів, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, як того вимагала ч.6 ст. 118 Земельного кодексу України, не приймаються судом до уваги, оскільки така підстава для відмовити у наданні дозволу, не передбачена приписами ч.7 ст. 118 Земельного кодексу України.

З огляду на це, суд визнає про відсутність підстав для визнання оскаржуваного рішення сільської ради неправомірним та його скасування.

Крім того, варто відмітити, що право на судовий захист гарантоване статтею 55 Конституції України. Відповідно до статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод та інтересів особи, про захист яких вона просить.

Отже, для того, щоб особа могла реалізувати своє право на судовий захист, необхідно встановити, що оскаржуваними рішенням чи діянням суб'єкта владних повноважень порушено права, свободи чи інтереси саме цієї особи або особи в інтересах якої вона звертається. Однак, судом не знайдено причинно-наслідкового зв'язку між оскаржуваним рішенням сільради та порушеним правом позивача.

При цьому, як зазначив Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Зважаючи на вказане, суд приходить до висновку про безпідставність посилання позивача на порушення його прав саме відповідачем, оскільки оскаржуване рішення не стосується його безпосередньо і жодним чином не впливає на його права.

Якщо порушення права й мало місце, то позивач обрав неналежний спосіб його захисту, оскільки, як вбачається із встановлених судом обставин справи, ОСОБА_5 не оскаржує рішення державного кадастрового реєстратора про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру.

Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини у справі та досліджені докази, суд не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення, та вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено, то відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 90, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 255, 295, 297, п.15.5 Розділу VІІ Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_5 (АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_1) до Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області (41850, Сумська область, Білопільсьський район, с. Вири вул. Шкільна, 1, ), треті особи - ОСОБА_4 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2), ОСОБА_6 (АДРЕСА_3, РНОКПП НОМЕР_3), ОСОБА_7 (АДРЕСА_4, РНОКПП НОМЕР_4) про скасування рішення Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області двадцятої сесії сьомого скликання від 22.12.2017 про надання дозволу ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 6га у власність за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної власності (рілля) для ведення особистого селянського господарства розташованих в межах населеного пункту на території Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області - відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 02.07.2018.

Суддя І.Г. Шевченко