Справа № 164/2488/17
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2018-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2018 рокуЛьвів№876/3841/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,
суддів: Бруновської Н.В., Затолочного В.С.,
при секретарі судового засідання: Гелецькому П.В.

за участю представника третьої особи Дюка З.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 22 березня 2018 року у справі №164/2488/17 (винесене головуючим суддею Волдінер Ф.А. у м. Луцьку) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України треті особи Адміністрація Державної прикордонної служби України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Міністерства оборони України треті особи Адміністрація Державної прикордонної служби України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій про визнання протиправними дій Міністерства оборони України щодо відмови позивачу у розгляді питання про виплату йому одноразової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІІ групи внаслідок виконання ним обов`язків військової служби відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Порядку призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів від 25 грудня 2013 року №975; зобов`язання Міністерства оборони України розглянути заяву позивача щодо прийняття рішення про призначення йому одноразової грошової допомоги.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач під час проходження служби в Збройних силах України, при виконанні обов`язків військової служби отримав вогнепальне поранення (контузія), внаслідок чого у 2016 році йому встановлена ІІІ група інвалідності. Позивач у 2016-2017 роках неодноразово звертався із заявами до ІНФОРМАЦІЯ_2 та Адміністрації Державної прикордонної служби України про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із настанням інвалідності ІІІ групи внаслідок виконання ним обов`язків військової служби, однак отримував відмови.
В липні 2017 року позивач звернувся із аналогічною заявою та відповідними документами до Міністерства оборони України та 26 липня 2017 року отримав відмову з посиланням на те, що Міністерства оборони України не є правонаступником Прикордонних військ КДБ СРСР.
Дану відмову вважає протиправною з тих підстав, що за змістом статті 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ (далі Закон № 2011-ХІІ) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Така одноразова допомога призначається і виплачується також у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин.
За приписами частини шостої статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.
Однак, Міністерством оборони України, як головним розпорядником коштів, рішення про відмову у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги не приймалося, документи по питанню призначення одноразової грошової допомоги були повернуті позивачу з рекомендацією звернутися до Державної прикордонної служби України, оскільки позивач проходив службу у Прикордонних військах.
Проте, позивач зазначає, що відповідно до статті 16 Закону №2011-ХІІ і Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» від 25 грудня 2013 року №975, обов`язок для призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності внаслідок травми, покладено саме на Міністерство оборони України. Крім того, одноразову грошову допомогу має виплачувати саме Міністерство оборони України, як правонаступник всіх військових формувань колишнього СРСР. Позивач вважає, що дії відповідача щодо повернення документів та неприйняття їх до розгляду є протиправними.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 22 березня 2018 року позов задоволено. Визнано дії Міністерства оборони України щодо відмови позивачу у розгляді питання про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІІ групи внаслідок виконання ним обов`язків військової служби відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Порядку призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів від 25 грудня 2013 року №975. Зобов`язано Міністерство оборони України розглянути заяву позивача щодо прийняття рішення про призначення йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІІ групи внаслідок виконання ним обов`язків військової служби відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Порядку призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів від 25 грудня 2013 року № 975.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, оскільки судом неповно та неправильно встановлені обставини справи та порушено норми матеріального права, що призвело до винесення незаконного рішення. Зокрема апелянт посилається на те, що відповідно до п. 17 Порядку призначення і виплати грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, визначено, що особам, звільненим з військової служби, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється органом державної влади, який здійснював розрахунок під час звільнення з військової служби. Крім того, для осіб, які звільнялись з прикордонних військ, виплату одноразової грошової допомоги має здійснювати Державна прикордонна служба України. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник Адміністрації Державної прикордонної служби України проти апеляційної скарги заперечив, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Інші сторони в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату судового засідання. Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом встановлено та з матеріалів справи слідує наступне. ОСОБА_1 в 1986-1988 роках проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 у Збройних силах СРСР та України.
У 1987 році під час проходження військової служби, перебуваючи на території Республіки Афганістан, позивач отримав вогнепальне поранення (контузія).
Як вбачається з Витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 05 квітня 2016 року №1495 наявні у ОСОБА_1 захворювання пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
Позивачу встановлена ІІІ група інвалідності, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААА №745313 від 13 липня 2017 року та копією посвідчення інваліда війни серії НОМЕР_2 , виданого 14 липня 2017 року.
06 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 з заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності, яка пов`язана з виконанням обов`язків при проходженні військової служби. До заяви додано наступні документи: копія паспорта та ідентифікаційного коду; копія військового квитка; копія довідки МСЕК про встановлення інвалідності; копія довідки судмедексперта; номер рахунку «Ощадбанк»; копія витягу протоколу ВЛК; копія посвідчення УБД та ІВ; пояснення щодо ознайомлення.
Маневицький районний військовий комісаріат листом 17 листопада 2016 року №Б-208 повідомив позивача, що відповідно до повідомлення Департаменту фінансів Міністерства оборони України №248/3/6/4101 документи для виплати одноразової грошової допомоги повертаються, як такі, що надіслані не за належністю. Подані документи підтверджують проходження ОСОБА_1 військової служби та звільнення з Прикордонних військ Комітету державної безпеки СРСР. Згідно наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20 травня 2014 року №51 «Про організацію в Державній прикордонній службі України роботи з призначенням та виплати одноразової грошової допомоги» виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється особам, звільнених з прикордонних військ.
Враховуючи наведене, позивачу повернуто документи та рекомендовано звернутись для призначення одноразової грошової допомоги в органи Державної прикордонної служби України.
Листом від 21 лютого 2017 року №11/Б-669 Адміністрація Державної прикордонної служби України розглянула заяву позивача про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням у 2016 році ІІІ групи інвалідності та зазначила наступне.
За результатами розгляду заяви та інших документів встановлено, що ОСОБА_1 у 1986-1988 роках проходив строкову військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , що входила до складу Прикордонних військ КДБ СРСР. Прикордонні війська КДБ СРСР до 21 березня 1989 року були складовою частиною Збройних Сил СРСР. Водночас зазначає, що жодним іншим нормативно-правовим актом України не встановлено, що Прикордонні війська України або Державна прикордонна служба України є правонаступником військових частин і підрозділів Прикордонних військ КДБ СРСР, дислокованих за межами території України. Відсутні також і нормативні приписи, які зобов`язують або надають повноваження Адміністрації Держприкордонслужби України виплачувати одноразову грошову допомогу військовослужбовцям колишніх Прикордонних військ КДБ СРСР.
Враховуючи те, що призов ОСОБА_1 на строкову військову службу та звільнення цієї служби здійснювалися на підставі наказів Міністра оборони колишнього СРСР і згідно із законодавством він перебуває на військовому обліку у військовому комісаріаті Міністерства оборони України, і те, що причинний зв`язок поранення, отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби в період перебування в Афганістані, встановлена Центральною військово-лікарською комісією Міністерства оборони України, Адміністрація Держприкордонслужби України вважає, що питання стосовно виплати одноразової грошової допомоги має розглядати Міністерство оборони України.
17 липня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Міністерства оборони України із заявою про прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІІ групи.
Листом від 26 липня 2017 року №248/3/6/2600 Міністерство оборони України позивачу повідомлено, що згідно із статтею 23 Закону №2011-ХІІ фінансове забезпечення витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік для Міністерства оборони України, розвідувальних органів України та інших центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування та правоохоронні органи, інших джерел, передбачених законом.
Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що на Міністерство оборони України, як на головного розпорядника коштів, покладено обов`язок щодо прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги, в тому числі особам, які проходили військову службу у Прикордонних військах КДБ СРСР.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - це гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Пунктом 4 частини 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується, в тому числі, у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому.
Відповідно до п. 3 Порядку днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Згідно з ч. 1 п. 6 Порядку одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин.
Таким чином, право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає у тому разі, коли інвалідність настала після його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.
Крім того, п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України №975 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб», яка набрала законної сили з 24 січня 2014 року, встановлено, що допомога, яка не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Визначаючи сферу дії Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ч. 1 ст. 3 цього Закону містить положення позитивного регулювання, вказуючи на статус військовослужбовця (зокрема, у п.п. 2, 3 - без вказівки на військове формування), а ч.ч. 2 та 3 цієї ж статті - негативного (щодо деліктних діянь самого військовослужбовця або ж відсутності у нього громадянства).
Ст. 16 цього Закону, визначаючи право на отримання одноразової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності також вказує на необхідність статусу військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження військової служби у військовому резерві.
Судом встановлено, що документи позивача повернуто Міністерством оборони України без реалізації з підстав відсутності у позивача права на отримання вказаної допомоги, мотивуючи тим, що особам, які звільнилися з Прикордонних військ, виплата одноразової допомоги не здійснюється Міністерством оборони України.
Суд не погоджується з такими доводами апелянта з огляду на наступне.
Відповідно до постанови Верховної Ради України від 24 серпня 1991 року №1431-ХІІ «Про військові формування» підпорядковано всі військові формування, дислоковані на території республіки, Верховній Раді України. Утворено Міністерство оборони України. Уряд України приступив до створення Збройних сил України, республіканської гвардії та підрозділу охорони Верховної ради, Кабінету Міністрів України і Національного банку України.
Статтею 4 Закону України «Про правонаступництво України» від 12 вересня 1991 року №1543-ХІІ встановлено, що органи державної влади і управління, органи прокуратури, суди та арбітражні суди, сформовані на підставі Конституції (основного Закону) Української РСР, діють в Україні до створення органів державної влади і управління, органів прокуратури, судів та арбітражних судів на підставі нової Конституції України.
Згідно з пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 02 січня 1992 року №3 «Питання Державного комітету у справах охорони державного кордону» установлено, що Державний комітет у справах охорони державного кордону України є правонаступником колишнього Управління військ західного прикордонного округу КДБ СРСР.
Відповідно до пункту 1 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №671, Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.
Міноборони є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику з питань національної безпеки у воєнній сфері, сфері оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період. Міноборони є органом військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили.
Оскільки позивач проходив службу саме у Збройних силах СРСР, які на той час були підпорядковані та знаходились на фінансовому утриманні Міністерства оборони СРСР, правонаступником якого в подальшому стало Міністерство оборони України, перебував на обліку в установі Міністерства оборони, звідки його і звільнено, суд вважає, що обов`язком Міністерства оборони в даних правовідносинах є призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які отримали інвалідність внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії в розмірі встановленому статтею 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 06 лютого 2018 року (справа №825/551/16), а відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України суди зобов`язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду.
З 1991 року з набуттям незалежності України та прийняттям відповідного українського законодавства, відповідні правові інститути були реформовані в елементи забезпечення суверенітету незалежної України Збройні Сили України та загальний військовий обов`язок громадян України (згідно зі змінами до Конституції України Законом № 2480-12 від 19.06.1992 та у подальшому ст.ст. 17, 65 Конституції України від 28.06.1996).
Таким чином, проходження військової служби у лавах Збройних Сил СРСР є тотожним за своєю природою видом суспільної діяльності (державною службою особливого характеру на користь держави, правонаступництво за якою проголосила Україна) та тягне аналогічні правові наслідки в частині отримання соціального захисту, оскільки причиною такого ст.1 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначає особливий вид службової діяльності осіб, які проходять військову службу.
Слід зазначити, що хоча Угодою між державами - учасницями Співдружності Незалежних Держав про соціальні та правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей від 14.02.1992 не встановлено порядок отримання одноразової грошової допомоги, проте, зазначеним актом гарантується кожному військовослужбовцю, який проходив військову службу у військових частинах Збройних Сил, інших військах, військових формуваннях та органах колишнього Союзу РСР, право на отримання пільг, гарантій та компенсацій на території тієї держави Співдружності, на якій він проживає, зокрема, відповідно у ст.1 Протоколу до Угоди (ратифікованого Законом України від 07.06.2001 №2495), зроблено висновок про те, що незалежно від того, в якому військовому формуванні країн-учасниць Співдружності Незалежних Держав проходив службу громадянин, він має право на пільги, які встановлені законодавством України для військовослужбовців України.
У відповідності до п. 12 Порядку призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).
Пунктом 11 Порядку №975 встановлено перелік документів, які необхідно подати для виплати одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності.
Пунктом 13 Порядку № 975 встановлено, що керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.
Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
Розгляд документів щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби здійснюється постійно діючою комісією з розгляду питань, пов`язаних, із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, утвореною у відповідності до наказу Міністра оборони України від 12.04.2007 №168 «Про організацію роботи та призначення комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби».
Із вище наведених правових норм колегія суддів приходить до висновку, що розгляд заяви і доданих до неї документів, поданих військовослужбовцем для призначення і виплати одноразової грошової допомоги при інвалідності має наслідком прийняття відповідного рішення.
Судом встановлено, що позивачу одноразова грошова допомога не призначалася та не виплачувалася, цей факт сторонами не заперечується.
За наслідками розгляду питання про призначення одноразової грошової допомоги, документи позивача було розглянуто та прийнято рішення не про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, а про повернення документів без реалізації.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов правильно висновку, що відповідач відмовляючи позивачу в розгляді питання призначення останньому одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням йому IIІ групи інвалідності внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби з тих підстав, що дане питання не належить до компетенції Міністерства оборони України, діяв всупереч вимогам чинного законодавства України.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 22 березня 2018 року у справі №164/2488/17 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення, у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді Н. В. Бруновська
В. С. Затолочний
Повний текст постанови складено 23.06.2018р.