Справа № 404/1376/18(2-а/404/362/18)
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2018-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2018 року справа № 404/1376/18(2-а/404/362/18)
(суддя 1-ї інстанції - Варакіна Н.Б., м. Кропивницький)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді-доповідача Чередниченка В.Є.,

суддів: Іванова С.М. Панченко О.М. ,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Дніпро адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 квітня 2018 року у справі №404/1376/18(2-а/404/362/18) за позовом ОСОБА_2 до заступника командира роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції Заніздра Олександра Вікторовича, старшого інспектора ВМАЗ Управління патрульної поліції в Кіровоградській області Бурянського Андрія Сергійовича, третя особа - Управління патрульної поліції у м. Кропивницький про визнання протиправними та скасування постанов,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 12 березня 2018 року звернувся до суду з позовом до заступника командира роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції Заніздра Олександра Вікторовича, старшого інспектора ВМАЗ Управління патрульної поліції в Кіровоградській області Бурянського Андрія Сергійовича, згідно з яким, просить визнати незаконною та скасувати постанову серії ВР №044121 від 01.03.2018 року про накладення на позивача адміністративного стягнення за ч.2 ст. 122 КУпАП в розмірі 425 грн. та визнати незаконною та скасувати постанову серії БР №892412 від 01.03.2018 року про накладення на позивача адміністративного стягнення за ч.1 ст. 126 КУпАП в розмірі 425 грн.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 квітня 2018 року позов задоволено частково.

Суд, визнав протиправною та скасував постанову серії ВР №044121 від 01.03.2018 року про накладення на позивача адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. за адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП. Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності позивача за порушення ч. 2 ст. 122 КУпАП закрито.

У задоволенні позову щодо визнання протиправною постанови серії БР №892412 від 01.03.2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності позивача за порушення ч. 1 ст. 126 КУпАП відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині визнання протиправною та скасування постанови серії БР №892412 від 01.03.2018 року, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача за ч. 1 ст.126 КУпАП, оскільки останній порушив вимоги п. 2.1 ПДР України, що знайшло своє підтвердження в судовому засіданні.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову, позивач оскаржив його до апеляційного суду з підстав його незаконності та необґрунтованості. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити повністю.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що транспортний засіб позивача не зупинявся, а отже вимога працівника поліції про пред'явлення документів є протиправною. Вимога про пред'явлення документів ставиться в 05:08 в той час як у постанові зазначено, що позивач керував транспортним засобом о 04:16 год.

Згідно з відзивом на апеляційну скаргу, відповідач зазначаючи про її необґрунтованість, просить у задоволені скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно з постановою серії БР №892412 від 01.03.2018 року винесеною відповідачем, 01 березня 2018 року о 04:16 годині в м. Кропивницький позивач керуючи автомобілем ВАЗ 219010 д/н НОМЕР_1 не мав при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційного документу на транспортний засіб та полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чим порушив вимоги п. 2.1. (а), (б), (ґ) та ч.1 ст. 126 КУпАП (а.с.3).

Законність та обґрунтованість вищезазначеної постанови є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскарженої постанови, виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853 (далі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Частиною 1 статі 126 КУпАП встановлено, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 2.1. (а), (б), (ґ) Правил дорожнього руху України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі:

посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії;

реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної Гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв'язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон);

поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Згідно зі ст. 70 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Статтею 40 Закону України «Про національну поліцію» передбачено застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Так, частиною 1 цього Закону закріплено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

Як вбачається з візуальної інформації з відеозапису здійсненого під час оформлення адміністративного матеріалу відеокамера була розміщена на форменому одязі працівника національної поліції, відеокамера, якою зафіксовано факт вчинення правопорушення розміщена у службовому автомобілі відповідача, що відповідає вимогам ст. 40 Закону України «Про національну поліцію».

При відтворенні відеофіксації здійсненої відповідачем під час фіксування адміністративного правопорушення 01.03.2018 року відносно позивача (СД-диск наявний в матеріалах справи а.с.27) вбачається, що позивач на вимогу працівника поліції відмовився пред'являти документи, які посвідчують його особу, оскільки Конституція України не передбачає обов'язку мати при собі такі документи (05:08 хв. відеозапису).

При відтворенні відеофіксації здійсненої відповідачем під час фіксування адміністративного правопорушення 01.03.2018 року відносно позивача (СД-диск наявний в матеріалах справи а.с.27) вбачається, що працівник поліції запропонував позивачу надати документи, які підтверджують особу.

Однак, реєстраційний документ на транспортний засіб та поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності не є документами, які підтверджують особу. Документом, який підтверджує особу крім посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії може бути паспорт громадянина України.

Тобто, наданою відповідачем відеофіксацією адміністративного правопорушення не зафіксовано факт вимоги працівника поліції щодо надання позивачем посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційного документу на транспортний засіб та полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності та відмови позивача надати працівнику поліції зазначені документи.

Законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість, а тому, з урахуванням принципів і загальних засад Кодексу України про адміністративні правопорушення, практики Європейського Суду з прав людини, передбачається принцип презумпції невинності особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте, відповідач зазначеного обов'язку не виконав.

Таким чином, оскільки вина позивача не доведена належними та допустимими доказами, оскаржувана постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності є незаконною та підлягає скасуванню.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, постанову суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні позову та прийняти в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити.

Керуючись: пунктом 2 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 квітня 2018 року у справі №404/1376/18(2-а/404/362/18) скасувати в частині відмови у задоволенні позову та прийняти нову постанову у цій частині, якою позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову серії БР №892412 від 01.03.2018 року про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення за ч.1 ст. 126 КУпАП в розмірі 425 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ч. 3 ст. 272, ст. 286 КАС України не може бути оскаржена.

Головуючий В.Є. Чередниченко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: О.М. Панченко