Справа № 308/7042/18
Суддя: Світлик О. М.
Дата ухвалення: 2018-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/7042/18
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження у справі

25.06.2018 місто Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Світлик О.М., ознайомившись з позовною заявою ОСОБА_1 до Голови Національного банку України - ОСОБА_2, Генерального прокурора України ОСОБА_3, невстановленої особи відповідача 3 про притягнення до кримінальної відповідальності Голови Національного банку України - ОСОБА_2, Генерального прокурора України ОСОБА_3, інших осіб, якими створена та підтримувалася система обкрадання вкладників комерційних банків України та не виконувалися судові рішення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до слідчого судді з позовною заявою до Голови Національного банку України - ОСОБА_2, Генерального прокурора України ОСОБА_3, невстановленої особи відповідача 3 про притягнення до кримінальної відповідальності Голови Національного банку України - ОСОБА_2, Генерального прокурора України ОСОБА_3, інших осіб, якими створена та підтримувалася система обкрадання вкладників комерційних банків України та не виконувалися судові рішення.

Позовну заяву зареєстровано канцелярією суду та за допомогою автоматизованого розподілу справ визначено головуючого суддю в порядку КАС України.

Водночас, як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою, в якій просить суд:

1. Отримати від СУ ТУ НПУ інформацію про стан розгляду кримінального провадження №0001617, в якому він визнаний потерпілим, (якщо це необхідно), та вжити заходи по поверненню йому вкрадених в нього коштів його вкладів, що призначені йому до повернення, згідно рішення Ужгородського міськрайонного суду від 07.03.2013 року у справі № 308/535/13-ц, що набуло законної сили 18.03.2013 року з врахуванням часу не повернення коштів, та вимог чинного законодавства при поверненні коштів.

2. Притягнути до кримінальної відповідальності осіб, у відповідності до санкції статті 382 ККУ, за невиконання ними судового рішення у справі № 308/535/13 .

3. Вжити заходи по притягненню до кримінальної відповідальності осіб, якими були створені та підтримувались умови по обкраданню вкладників ПАТ «Банк «Таврика», що завдало шкоду вкладникам цього банку на суму біля 2,48 млрд.грн.

4. Вжити заходи по притягненню до кримінальної відповідальності керівників НБУ Арбу зова, Гонтарєву, ОСОБА_2 за підтримування ними режиму банківської діяльності, що створила умови для обкрадання вкладників комерційних банків України (ст.ст. 1164,1165,1166 ЦКУ), не вжиття ними заходів по усуненню загрози майну фізичної особи, діяльність на шкоду економічній безпеці громадян України (ст.131 КУ).

5. Зобовязати (запропонувати) НБУ надати йому висновок встановленого змісту та зразку розгляду поданої ним пропозиції, впровадження якої унеможливлює обкрадання вкладників комерційних банків України, дає ряд інших позитивних ефектів. (При необхідності деякі елементи цієї пропозиції можуть бути подані ним повторно.)

6. Врахувати ту обставину, що для нього не має значення з яких фондів йому будуть повернені кошти вкрадених його вкладів: з коштів злочинців, чи з державного бюджету.

7. ОСОБА_4 України «Про Фонд гарантування вкладів фізичних осіб», ОСОБА_4 України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» такими, що не захищають прав вкладників, а створили умови для безкарного і безперешкодного обкрадання вкладників комерційних банків України і тому вони повинні бути скасовані та переглянуті.

8. Пропонувати НБУ разом з Мін.фіном створити Комітет вкладників комерційних банків України (КВБУ), та заборонити НБУ, ФГВФО, іншим відомствам приймати закони, що стосуються вкладів вкладників банків України без погодження з КВБУ.

9. При необхідності залучити до розгляду цього позову інші структури, органи, отримати від них необхідну інформацію, документи.

10. У випадку відмови в розгляді цього позову аргументуванням того, що він має бути поданий ним до «належного» суду, у відповідності до чинного законодавства України (ст. 116 ЦКУ), 34 стаття КПКУ передати цю справу на розгляд іншого суду, повідомивши про це його письмово, та не пропонувати йому самому відшукувати «належні» суди та звертатися до них.

11. Вжити інші заходи реагування на цей позов, враховуючи його особливу актуальність, інформацію, що викладена в ній, при необхідності звернутися до найвищих правозахисник органів та посадових осіб в Україні. Суд повинен захищати в першу чергу права людини. Це неприпустимо, що обкрадені сотні тисяч вкладників, пограбовані більше 180-ти банків, вкладники обкрадені більше 500 млрд.грн., і за це до відповідальності не притягнутий ні один злочинець.

12. У випадку необхідності надання додаткових документів, необхідних для розгляду цього позову, повідомити його, які конкретні документи чи інформацію потрібно надати.

13 Зобовязати ГПУ повідомити коли йому нарешті будуть повернуті вкрадені в нього кошти його вкладів з ПАТ «Банк «Таврика».

14. На підставі ч. 6 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнити його від сплати судового збору.

Ознайомившись зі змістом поданої позовної заяви та доданими до неї документами приходжу до висновку про те, що у відкритті провадження за даною позовною заявою необхідно відмовити, виходячи з наступного.

Статтею 2 КАС України визначено, що завданнями адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 4 КАС України визначено, що адміністративна справа це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України, це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у звязку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобовязує надавати такі послуги виключно субєкта владних повноважень, і спір виник у звязку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є субєктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у звязку із порушенням її прав у такому процесі з боку субєкта владних повноважень або іншої особи;

Субєкт владних повноважень орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший субєкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 7 КАС України).

За правилами ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій субєкта владних повноважень протиправними та зобовязання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності субєкта владних повноважень протиправною та зобовязання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) субєкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - субєкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема:

1) спорах фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;

3) спорах між субєктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень;

4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів;

5) за зверненням субєкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому субєкту законом;

6) спорах щодо правовідносин, повязаних з виборчим процесом чи процесом референдуму;

7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації;

8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності;

9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обовязковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб;

10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб;

11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони», за винятком спорів, повязаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю;

12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень»;

13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років».

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи:

1) що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України;

2) що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства;

3) про накладення адміністративних стягнень, крім випадків, визначених цим Кодексом;

4) щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) громадського обєднання, саморегулівної організації віднесені до його (її) внутрішньої діяльності або виключної компетенції, крім справ у спорах, визначених пунктами 9, 10 частини першої цієї статті.

Адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Згідно з ч. 6 ст. 21 КАС України не допускається обєднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Аналіз характеру правовідносин, які випливають з вимог позивача, заявлених у прохальній частині позовної заяви, свідчить, що позивач не звернувся до суду із вимогою про захист його прав, свобод або законних інтересів, жодним із можливих шляхів, передбачених ч. 1 ст. 5 КАС України для вирішення публічно-правових спорів, окрім того, заявлені вимоги позивачем не дають можливість встановити характер публічно-правового спору, що виник між позивачем та відповідачами у відповідності до ст. 19 КАС України.

Відповідно до ст. 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Статтею 214 КПК України передбачений порядок внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявами, повідомленнями про вчинення кримінального правопорушення.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, зокрема:

1) бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобовязаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування;

2) рішення слідчого, прокурора про зупинення досудового розслідування - потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження;

3) рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником;

4) рішення прокурора про закриття кримінального провадження та/або провадження щодо юридичної особи - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження;

5) рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою;

6) рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора при застосуванні заходів безпеки - особами, до яких можуть бути застосовані заходи безпеки, передбачені законом;

7) рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником;

8) рішення слідчого, прокурора про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39 цього Кодексу, - підозрюваним, його захисником чи законним представником, потерпілим, його представником чи законним представником;

9-1) рішення прокурора про відмову в задоволенні скарги на недотримання розумних строків слідчим, прокурором під час досудового розслідування - особою, якій відмовлено у задоволенні скарги, її представником, законним представником чи захисником;

10) повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником.

Відповідно до ч. 1 ст. 306 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.

Аналізуючи в сукупності наведені норми чинного законодавства України в контексті обставин виниклого спору та заявлених позовних вимог, приходжу до висновку, що оскільки Кримінальним процесуальним кодексом України передбачений порядок оскарження бездіяльності слідчого, прокурора щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, то позовні вимоги щодо притягнення осіб до кримінальної відповідальності не підлягають розгляду в порядку адміністративного та цивільного судочинства та повинні бути подані в порядку кримінального судочинства.

Також, як вбачається з позовної заяви, позивач посилається на норми Цивільного кодексу України.

Ч. 1 ст. 2 ЦПК України визначено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За правилами ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 20 ЦПК України не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Крім того, як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 3 постанови «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» № 3 від 01.03.2013 року, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України , Господарським процесуальним кодексом України, Кримінальним процесуальним кодексом України або Кодексом України про адміністративні правопорушення віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження а адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З урахуванням викладеного приходжу до висновку про необхідність відмови у відкритті провадження у даній справі, оскільки позовні вимоги не підлягають розгляду в суді у порядку адміністративного судочинства.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 170, ст. ст. 256, 294, 295 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Голови Національного банку України - ОСОБА_2, Генерального прокурора України ОСОБА_3, невстановленої особи відповідача 3 про притягнення до кримінальної відповідальності Голови Національного банку України - ОСОБА_2, Генерального прокурора України ОСОБА_3, інших осіб, якими створена та підтримувалася система обкрадання вкладників комерційних банків України та не виконувалися судові рішення.

Роз'яснити позивачеві, що повторне повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Ухвала щодо відмови у відкритті провадження у справі може бути оскаржена окремо від рішення суду в апеляційному порядку безпосередньо до Львівьского апеляційного адміністративного суду протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15 розділу VII Перехідних положень КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області ОСОБА_5