Справа № 804/3407/18
Суддя: Коренев Андрій Олексійович
Дата ухвалення: 2018-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 червня 2018 року Справа № 804/3407/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіКоренева А.О.
за участі секретаря судового засіданняОСОБА_2
представника позивача ОСОБА_3 представника відповідача Армашової І.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії, -
10 травня 2018 року ОСОБА_5 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління Держземагенства у Дніпропетровській області, в якому позивачка просить:
визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області щодо відмови в наданні ОСОБА_5, дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Березнуватівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області;
зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_5, від 24.10.2017 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Березнуватівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області.
На думку позивача, зазначені дії посадових осіб ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області є протиправними.
Позивачка вважає, що відмовляючи у задоволенні клопотання, ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області порушило норми Земельного Кодексу України та принцип розсудливості, оскільки його дії, на думку позивача, спрямовані на перешкоджання позивачу в реалізації права отримати дозвіл на розробку проекту землеустрою.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 травня 2018 року відкрито провадження у справі до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов з урахуванням коригувань задовольнити у повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені в адміністративному позові.
Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечувала, з підстав, викладених у відзиві на позов, в якому зазначили, що земельна ділянка розташована на території Березиуватівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області на яку претендував позивач не увійшла до Переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які можуть бути передані у власність громадянам у IV кварталі 2017 на території Дніпропетровської області, сформованому відповідно до Постанови КМУ № 41.3 від 07.06.2017.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наступне.
ОСОБА_5 26 лютого 2018 року звернулася із запитом до відповідача, щодо наявності обмежень на земельну ділянку зазначену в клопотанні від 24.10.2017 року та зазначення конкретних нормативно-правових актів на які посилається ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області при відмові у наданні мені дозволу на розробку проекту землеустрою.
Листом від 01 березня 2018 року, ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області, повідомило про відсутності обмежень на зазначену земельну ділянку та повторно зазначило, що зазначена земельна ділянка не увійшла до вищезазначеного переліку, посилаючись на положення Постанови №413 щодо відмови для розробки проекту землеустрою.
Позивач, не погоджуючись з відмовою в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки у власність, вважаючи такі дії відповідача протиправними, звернувся із даним позовом до суду за захистом порушеного права.
Перевіряючи правомірність відмови управління Держгеокадастру позивачу, суд вважає за необхідне врахувати наступні обставини та приписи законодавства.
Відповідно до п. "б" ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства не більше 2,0 гектара.
Частиною 6 ст. 118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу.
За змістом положень п. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою для відмови особі в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах безоплатної передачі є невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Тобто, законодавець встановлює виключні підстави для відмови і така відмова повинна бути обґрунтованою.
Однак суд вважає, що в листі-відмові відповідач не довів невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів та нормативно-правових актів. Не включення цієї земельної ділянки до переліку ділянок, що підлягають приватизації, тільки з причин невиконання умови про реалізацію відповідачем права оренди на інші ділянки, - не може розглядатись як невідповідність місця розташування земельної ділянки в розумінні ст. 118 ЗК України.
Обґрунтування відповідачем у відзиві своєї відмови вимогами Постанови КМУ № 413 суд вважає неприйнятними.
Так, Постановою КМУ № 413 було затверджено Стратегію удосконалення механізму управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними. Метою цієї Стратегії є створення сучасної, прозорої і дієвої системи управління у сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності, спрямованої на забезпечення захисту інтересів суспільства (насамперед учасників антитерористичної операції), територіальних громад та держави, а також раціонального та ефективного функціонування сільськогосподарських регіонів з урахуванням потреб розвитку населених пунктів, запобігання деградації земель, необхідності забезпечення продовольчої безпеки держави.
Тобто, це є визначений алгоритм дій органів виконавчої влади в майбутньому, а тому вона не містить правових норм для врегулювання відносин, які склалися між позивачем та відповідачем щодо отримання/надання дозволу на розроблення проекту землеустрою. Процедура регулювання зазначених правовідносин чітко визначена в Земельному кодексі України. Більш того, в ній прямо зазначено, що "для реалізації Стратегії необхідно розробити проекти нормативно-правових актів".
Суд не заперечує факту того, що відповідач у своїй діяльності повинен керуватися актами Кабінету Міністрів, однак зазначає, що Стратегія не є нормативно - правовим актом, що врегульовує порядок надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо надання земельних ділянок у власність, на відміну від Земельного кодексу України.
Відмовляючи позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, відповідач не наводить жодних обгрунтованих підстав для такої відмови, передбачених п. 7 ст. 118 ЗК, а посилання на невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів є декларативним та надуманим.
Крім того, відповідач, займаючи таку позицію та застосовуючи вищезазначені норми земельного законодавства так як ним викладено у відзиві та відмові, фактично ставить перешкоди позивачу у реалізації, передбаченого ЗК України права на безоплатне отримання земельної ділянки, оскільки відповідач пов'язує це із настанням певних обставин (реалізація права оренди на торгах на інші земельні ділянки), які не залежать від волевиявлення позивача і на які він не може вплинути жодним чином.
Суд вважає, що відповідач зловживає своїми повноваженнями, посилаючись на підзаконний нормативний акт, за умови існування спеціального Закону, а саме Земельного кодексу України, який регулює ці правові відносини. Застосування та тлумачення відповідачем Постанови КМУ № 413 є таким, що суперечить безпосередньо прямим нормам ЗК України та свавільно порушує права позивача, надані цим Кодексом.
Суд звертає увагу, що згідно зі статтею 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.
За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Управління Держгеокадастру як орган державної влади своїх обов'язків щодо забезпечення права позивача як громадянина на безоплатне отримання земельної ділянки не виконало та не довело суду правомірності своєї відмови позивачу.
За таких обставин суд повністю задовольняє позовні вимоги.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи задоволення позовних вимог та керуючись ч. 1 ст. 139 КАС суд дійшов висновку про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру на користь ОСОБА_5 судовий збір у розмірі 705,00 грн.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 255 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_5 до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити у повному обсязі.
Визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області щодо відмови в наданні ОСОБА_5, дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Березнуватівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області.
Зобов'язати Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_5 від 24.10.2017 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.О. Коренев