Справа № 825/2151/17
Суддя: Безименна Н.В.
Дата ухвалення: 2018-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 825/2151/17 Суддя (судді) першої інстанції: Клопот С.Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Аліменка В.О. та Кучми А.Ю.

за участю секретаря судового засідання Цюпка Ю.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2018 року (повний текст складено 26 лютого 2018 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання звільнення незаконним, поновлення на службі,-

в с т а н о в и л а:

Позивач звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, в якому просив визнати звільнення його з УПП у м.Києві ДПП незаконним і зобов'язати керівника Департаменту патрульної поліції поновити його на службі, визнати процедуру скорочення його з посади інспектора роти №1 батальйону №1 УПП у м.Києві ДПП незаконною та такою, що відбувалася з грубим порушенням чинного законодавства.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2018 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позовні вимоги. На думку апелянта, судом першої інстанції неповно досліджено обставини, що мають значення для справи. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що скорочення його з посади інспектора роти №1 батальйону №1 УПП у м.Києві ДПП відбулось незаконно, призначення на нову посаду здійснено всупереч небажання позивача служити в м.Києві та не виконавши п.3 ст.68 Закону України «Про Національну поліцію» представники відділу комплектування змусили ОСОБА_2 написати рапорт щодо звільнення за власним бажанням №26495 від 18 жовтня 2017 року, вказавши посаду, на яку його призначили незаконно, та відповідно рапорт позивача на звільнення зі служби за власним бажанням та наказ на звільнення №425 о/с від 19 жовтня 2017 року слід вважати недійсними.

Відповідач заперечень на апеляційну скаргу не подавав. В суді першої інстанції позиція відповідача обґрунтовувалась тим, що звільнення позивача відбулось відповідно до вимог чинного на момент звільнення законодавства на підставі п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію», а саме за власним бажанням.

Сторони у судове засідання не з'явились. Про день, час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином.

Позивачем було подано до суду клопотання про проведення розгляду справи за його участю, однак він двічі не з'являвся у судові засідання, подавав клопотання, в яких зазначав, що у день призначення першого судового засідання на 12 червня 2018 року він перебуватиме у відрядженні, а після відкладення справи на 20 червня 2018 року в день судового засідання подав клопотання про перенесення розгляду справи у зв'язку з перебуванням на лікарняному, однак жодних доказів наявності відповідних обставин надано не було, у зв'язку з чим суд вирішив розглядати справу за його відсутності.

Враховуючи, що відповідно до ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін.

Згідно з ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач проходив службу в Національній поліції України на посаді інспектора роти №1 батальйону №1 УПП у м.Києві ДПП Нацполіції України, в званні старшого лейтенанта поліції.

17 серпня 2017 року Національною поліцією України видано наказ №873 «Про організаційно-штатні зміни в Національній поліції», відповідно до якого посада позивача підлягала скороченню.

18 серпня 2017 року позивачем було подано рапорт (а.с.47), яким, у зв'язку з організаційно-штатними змінами він просив призначити його на посаду інспектора роти №1 батальйону №1 полку №1 (з обслуговування правого берега) УПП у м.Києві ДПП.

Наказом Департаменту патрульної поліції від 21 серпня 2017 року №309 о/с (а.с.20) призначено по УПП у м.Києві по полку №1 (з обслуговування правого берегу) по батальйону №1 по роті №1 старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 - інспектором, на підставі його рапорту від 18 серпня 2017 року та наказу Національної поліції України від 17 серпня 2017 року №873.

26 вересня 2017 року позивач звернувся до начальника ДПП із рапортом (а.с.12), в якому просив перемістити його на рівнозначну посаду інспектора до УПП у м.Чернігові ДПП, або іншого підрозділу за місцем його постійного проживання та просив, у зв'язку з майбутньою реорганізацією УПП в м.Києві ДПП і можливим його звільненням, запропонувати йому іншу посаду та подав рапорт (а.с.13) про згоду з тимчасовим виконанням обов'язків за вакантною посадою інспектора роти батальйону УПП у м.Чернігові ДПП.

28 вересня 2017 року позивач подав рапорт (а.с.14) про анулювання (просив вважати недійсним) та повернення його рапорту щодо призначення його на посаду інспектора роти №1 батальйону №1 полку №1 (з обслуговування правого берега) УПП у м.Києві ДПП, мотивуючи це тим, що вказаний рапорт був фактично написаний 27 вересня 2017 року та до ознайомлення ОСОБА_2 з наказом Національної поліції України « 873 від 17 серпня 2017 року і просив у подальших діях керуватись п.3 ст.68 Закону України «Про Національну поліцію» та звільнити його з посади (зі служби в поліції) на підставі п.4 ч.1 ст.77 цього Закону.

03 жовтня 2017 року позивачем подано рапорт (а.с.16) про звільнення його зі служби в УПП у м.Києві ДПП з 17 жовтня 2017 року у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Рапортом від 12 жовтня 2017 року (а.с.16) позивачем було повідомлено, що жодна із запропонованих йому посад в системі патрульної поліції йому не підходить та просив звільнити його зі служби в УПП у м.Києві ДПП з 17 жовтня 2017 року у зв'язку із скороченням штатів на підставі п.4 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію».

18 жовтня 2017 року ОСОБА_2 подав начальнику ДПП рапорт (а.с.45), яким просив звільнити його зі служби в поліції за власним бажанням з 20 жовтня 2017 року з причин відсутності власного житла і незадовільною заробітною платою та режимом роботи.

Наказом Департаменту патрульної поліції від 19 жовтня 2017 року №425 о/с (а.с.21) старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 інспектора роти №1 батальйону №1 полка №1 (з обслуговування правого берега) УПП у м.Києві звільнено зі служби в поліції відповідно до п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» з 20 жовтня 2017 року на підставі його рапорту від 18 жовтня 2017 року.

20 жовтня 2017 року позивачем було отримано трудову книжку, військовий квиток (приписне посвідчення), припис для постановки на військовий облік, обхідний лист, витяг з наказу про звільнення, в день звільнення на лікарняному, у відпустці не перебував, претензій щодо звільнення не має, що підтверджується копією розписки позивача (а.с.46).

Вважаючи незаконним процедуру скорочення та звільнення, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, дійшов висновку, що при звільненні позивача зі служби в Нацполіції, порушень норм чинного законодавства відповідачем допущено не було.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про Національну поліцію», який визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами 1-3 ст.68 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що у разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення.

Поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров'я, ставлення до виконання службових обов'язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті.

Поліцейський, посада якого була скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції відповідно до частини другої цієї статті, після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі пункту 4 частини першої статті 77 цього Закону.

Отже, у випадку скорочення посад, внаслідок здійснення реорганізації на підставі відповідного наказу, поліцейського персонально письмово попереджують про його можливе наступне звільнення за 2 місяці та такого звільнення, однак він може бути призначений за його згодою на іншу посаду і у випадку не призначення на іншу посаду поліцейського, посада якого скорочена, після закінчення двомісячного строку з дня відповідного попередження, його має бути звільнено зі служби в поліції на підставі п.4 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію».

Відповідно до п.4 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

В матеріалах справи наявні 2 попередження позивача про його можливе звільнення із займаної посади у зв'язку зі зміною в організаційній структурі поліції, структурних підрозділах УПП у м.Києві ДПП, а також на виконання наказу Національної поліції України від 17 липня 2017 року №873, датовані 17 серпня 2017 року та 07 вересня 2017 року.

Враховуючи, що позивач заперечує підписання ним попередження датованого 17 серпня 2017 року і стверджує, що фактично його було попереджено про можливе звільнення 07 вересня 2017 року, враховуючи, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених тверджень позивача та не доведено, що на попередженні від 17 серпня 2017 року міститься підпис саме ОСОБА_3, колегія суддів вважає, що відповідне попередження письмове позивача відбулось саме 07 вересня 2017 року.

В той же час, наслідком попередження позивача про майбутнє звільнення через скорочення штатів 07 вересня 2017 року має наслідком, що на підставі п.4 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (скорочення штатів) його може бути звільнено не раніше 07 листопада 2017 року - лише після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції.

Таким чином, у відповідача були відсутні підстави для задоволення рапортів позивача від 28 вересня 2017 року, від 13 жовтня 2017 року та від 12 жовтня 2017 року в частині звільнення його зі служби в поліції на підставі п.4 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію», оскільки визначений ч.3 ст.68 наведеного Закону строк не сплинув.

В той же час, наказом Департаменту патрульної поліції від 21 серпня 2017 року №309 о/с позивача було призначено інспектором роти №1 батальйону №1 полка №1 (з обслуговування правого берега) УПП у м.Києві, на підставі його рапорту від 18 серпня 2017 року та наказу Національної поліції України від 17 серпня 2017 року №873.

Колегія суддів зазначає, що рапорт позивача від 28 вересня 2017 року, яким відкликався рапорт щодо призначення його на посаду інспектора роти №1 батальйону №1 полку №1 (з обслуговування правого берега) УПП у м.Києві ДПП був поданий позивачем вже після реалізації відповідного рапорту та видання наказу від 21 серпня 2017 року №309 о/с про його призначення на відповідну посаду.

Згідно з п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється за власним бажанням.

Наказом Департаменту патрульної поліції від 19 жовтня 2017 року №425 о/с позивача було звільнено зі служби в поліції з посади інспектора роти №1 батальйону №1 полка №1 (з обслуговування правого берега) УПП у м.Києві, відповідно до п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» з 20 жовтня 2017 року на підставі його рапорту від 18 жовтня 2017 року.

Колегія суддів зазначає, що накази Департаменту патрульної поліції від 21 серпня 2017 року №309 о/с та від 19 жовтня 2017 року №425 о/с є чинними та не оскаржувались позивачем.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна особа повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

Твердження позивача, що рапорт від 18 жовтня 2017 року про звільнення його за власним бажанням був написаний ним під тиском та всупереч його небажанню не підтверджено жодними належними та допустимими доказами. Позивачем не надано жодних доказів що ним подавались рапорти про відкликання (анулювання) його рапорту від 18 жовтня 2017 року та не підтверджено наявності будь-яких звернень до правоохоронних органів щодо протиправних дій, які на думку ОСОБА_2 були вчинені службовими особами відповідача.

За таких обставин, враховуючи, що звільнення позивача відбулось у відповідності до вимог Закону України «Про Національну поліцію», при цьому, ОСОБА_2 не заявлено позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування наказу про звільнення №425 о/с о/с від 19 жовтня 2017 року, або наказу Департаменту патрульної поліції від 21 серпня 2017 року №309 о/с, яким його було призначено на посаду інспектора роти №1 батальйону №1 полку №1 (з обслуговування правого берега) УПП у м.Києві ДПП, відсутні правові підстави для зобов'язання відповідача поновити його службі.

З наявної в матеріалах справи розписки від 20 жовтня 2017 року вбачається, що позивачем було отримано трудову книжку, військовий квиток (приписне посвідчення), припис для постановки на військовий облік, обхідний лист, витяг з наказу про звільнення та зазначено про відсутність претензій щодо його звільнення.

З огляду на викладені обставини за результатами розгляду апеляційної скарги, з урахуванням наведених норм права, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання протиправною процедури скорочення позивача, неправомірним звільнення ОСОБА_2 за служби в поліції та поновлення його на службі.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст.243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена, з урахуванням положень ст.329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 23 червня 2018 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді В.О.Аліменко

А.Ю.Кучма