Справа № 235/4194/17
Суддя: Назаренко Г. В.
Дата ухвалення: 2018-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/235/9/18
Справа №235/4194/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2018 року м. Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

у складі: головуючого судді Назаренко Г.В.

за участю секретаря Муханової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до Покровського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Красноармійського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про зобовязання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що право громадян України, які постійно проживають за кордоном, на отримання ними пенсійних виплат, встановлено рішенням Конституційного суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009р., яким були визнані неконституційними положення Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», які забороняли виплату пенсій при виїзді на місце постійного проживання за кордон.

З метою реалізації свого права на поновлення пенсії він звернувся безпосередньо до відповідача з особистою відповідною заявою про поновлення йому пенсії, однак відповідач відмовив йому у такому поновленні з посиланням на те, що нібито представники заявника, які діють на підставі нотаріально посвідченої та апосильованої довіреності, не мають законних повноважень передати до органів Пенсійного фонду України його особисту заяву про поновлення пенсії, у нього відсутня реєстрація на території України за місцезнаходженням відповідача, його пенсійна справа не була передана до Управління, і її відсутність унеможливлює поновлення пенсії, відсутні тій законодавчій механізм для виплати пенсій громадянам, які мешкають за кордоном.

Позивач зазначив, що він є громадянином України. 1 березня 1998 року по досягненні пенсійного віку та наявності 36 років страхового стажу йому була призначена пенсія за віком, яка виплачувалась йому до виїзду за кордон, що посвідчується відповідним пенсійним посвідченням, трудовою книжкою, посвідченням ветерана праці.

Перед виїздом за кордон він мешкав за адресою: АДРЕСА_1. 29 листопада 2000 року він виїхав з України до ОСОБА_2 на постійне місце проживання, де був прийнятий на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі ОСОБА_2.

Починаючи з 2000 року і по теперішній день призначеної по закону пенсії він не отримує.

Відповідно до листів Пенсійного фонду України № 691/02-22 від 12.01.2017р. та № 554/Р-11 від 15.02.2017р. Красноармійське об1єднане УПФУ Донецької області визначене уповноваженим для розгляду її особистої заяви про поновлення пенсії. Пенсійний фонд України направив до відповідача його заяву про поновлення пенсії з доданими необхідними документами та відповідною вказівкою про розгляд по суті та прийняття рішення.

15 лютого 2017 року відповідач прийняв рішення про відмову в поновленні пенсії з підстав, вказаних вище, яке він отримав 27 лютого 2017 року.

Крім того, 11 липня 2017 року з метою сприяння відповідачу у виконанні покладених на нього обовязків його представник по довіреності особисто прибула до Управління разом із всіма необхідними оригіналами документів, які надавалися для огляду та засвідчення копій та оригіналом його особистої заяви про поновлення пенсії нотаріально посвідченим та апосильованим. Проте, після огляду всіх вищевказаних документів начальник Управління повідомила, що заява про поновлення пенсії по суті вже розглянута та винесене відповідне рішення, всі необхідні для цього документи відповідач має, оригінали оглянув, а тому відмовляється приймати привезені документи позивача.

Позивач вважає дії відповідача щодо відмови в поновленні пенсії неправомірними та такими, що суперечать Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», рішенню Конституційного суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009р.

На підставі наведеного, позивач просив зобовязати Управління провести поновлення та виплату йому пенсії за віком з 7 жовтня 2009 року, тобто з дати набрання чинності рішення Конституційного суду України, шляхом призначення її знову відповідно до норм Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, на підставі документів, що знаходяться в його пенсійній справі, з проведенням індексації та компенсації втрати частини доходів.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України» від 08.11.2017р. № 821 були реорганізовані деякі територіальні органи Пенсійного фонду України шляхом злиття окремих органів Пенсійного фонду України, в тому числі й Красноармійське обєднане управління Пенсійного фонду України шляхом злиття з Управлінням Пенсійного фонду України в м. Димитрові у Покровське обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі Покровське обєднане УПФУ Донецької області).

Позивач та його представник ОСОБА_3 в судове засідання не зявились, надали заяву, в якій позов підтримали, просили справу розглянути за їх відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності.

У відзиві на позовну заяву відповідач поси лається на те, що відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. № 22-1, заява про поновлення пенсії подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до Управління за місцем проживання.

Законними представниками є опікуни, піклувальники, представники закладів, які виконують функції опікунів і піклувальників за місцем їх проживання у разі, якщо особа визнана недієздатною.

Разом із заявою про поновлення пенсії була надіслана довіреність № 254/2016 від 10.08.2016р. на представництво інтересів ОСОБА_1, яка не прийнята до уваги, оскільки зазначені в ній особи не є законними представниками.

Раніше позивач перебував на обліку і отримував пенсію в Управлінні Пенсійного фонду м. Донецька Ворошиловського району.

Відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України від 12.05.2015р. № 9-1 «Про здійснення повноважень з обслуговування страхувальників» на Красноармійське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області покрадено виконання обовязків Управління ПФУ в Ворошиловському та Київському районах м. Донецька, але лише в частині обслуговування страхувальників. Тобто, повноваження наданні не в повному обсязі: Управління не має права виконувати обовязки УПФУ в Київському та Ворошиловському районах м. Донецьк відповідно до Положення «Про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про обєднання в містах».

Оскільки м. Донецьк є тимчасово непідконтрольною Україні територією, пенсійна справа позивача залишилась в Управлінні Пенсійного фонду Ворошиловського району та до Красноармійського УПФУ не надходила, Управління не в змозі поновити пенсію позивачу, оскільки взагалі відсутня пенсійна справа та всі необхідні документи для призначення пенсії.

Відповідно даних Центральної бази отримувачів пенсійних виплат ОСОБА_1 не значиться.

Позивачем не були надані оригінали документів про стаж, вік та заробітну плату, документ, що посвідчує місце проживання особи, паспорт громадянина України або довідка відповідних органів з місця проживання, оригінали або нотаріально посвідчені копії документів, необхідних для призначення пенсії.

Враховуючи, що відсутній двосторонній договір про соціальне забезпечення між Україною та ОСОБА_2, а також, що позивачем не дотримано встановленого порядку звернення за призначенням пенсії, оскільки він не звернувся до Управління із необхідним пакетом документів, що визначає право на даний вид пенсії.

Надавши додатково відзив на позовну заяву, відповідач зазначив, що позивач є громадянином ОСОБА_2, який не проживає на території України, не надав відомостей що до виїзду на постійне місце проживання в ОСОБА_2, він перебував на обліку в Красноармійському обєднаному УПФУ. На теперішній час позивач продовжує проживати за межами України в ОСОБА_2. Позивач не перебував на обліку в Управлінні та пенсія йому не призначалась. Відповідач позбавлений можливості припинити виплату пенсії у разі смерті позивача, який проживає та перебуває за межами України.

Таким чином, на думку відповідача, підстав для поновлення виплати йому пенсії немає.

Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлені такі обставини та зміст спірних правовідносин.

ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України для виїзду за кордон (а.с.33-49 т.1), який проживає в ОСОБА_2.

Позивач є отримувачем пенсії за віком з 1 березня 1998 року, що підтверджується копію посвідчення № 42943/50, виданого 13 березня 1998 року Ворошиловським райсоцбесом м. Донецька та копією посвідчення серія АІ № 044704, виданого 17.07.1996р. Ворошиловським УСЗН (а.с.52-54, 76, 77 т.1).

З 2000 року виплата пенсії позивачу органами Пенсійного фонду України припинена у звязку з виїздом за кордон.

10 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до уповноваженого Управління Пенсійного фонду України із заявою про поновлення йому пенсії (а.с.92 т.1).

На виконання постанови Печерського районного суду міста Києва від 21.11.2016р. у справі за № 757/51878/16-а, якою зобовязано Пенсійний фонд України передати заяву ОСОБА_1 про поновлення пенсії листом Департаменту пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України від 12.01.2017р. № 691/02-22 передано Головному управлінню Пенсійного фонду України в Донецькій області для розгляду по суті, направлено заяву ОСОБА_1 та додані до неї документи у зверненні до Пенсійного фонду України від 23.09.2016р., для подальшого спрямування до Красноармійського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області для розгляду по суті та прийняття рішення згідно з законодавством (а.с.78, 79, 80-82 т.1).

Юридичним офісом ОСОБА_3 від імені ОСОБА_1 до заяви про призначення/перерахунок пенсії від 10.08.2016р. була надані наступні документи: копія довіреності від 10.08.2016 №254/2016, копія апостилю від 11.08.2016р., копію закордонного паспорта АМ 719556, копія довідки про присвоєння ідентифікаційного номера від 13.01.2000р, копія пенсійного посвідчення № 42943/50 від 13.03.1998р., копію посвідчення ветерана праці серія АІ № 044704 від 17.07.1996р., копія трудової книжки від 18.09.1958р.

Рішенням Красноармійського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 15 лютого 2017 року в поновленні виплати пенсії ОСОБА_1 відмовлено з наступних підстав: заява про поновлення пенсії подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, додана до заяви довіреність № 254/2016 від 10.08.2016р. на представництво інтересів ОСОБА_1 не може бути взята до уваги, оскільки зазначені в ній особи не є законними представниками заявника, відповідно до даних Центральної бази отримувачів пенсійних виплат ОСОБА_1, 01.06.1936р.н., не значиться, копія пенсійного посвідчення та трудової книжки містять інформацію про призначення пенсії Ворошиловським райсоцбесом м. Донецька, м. Донецьк відноситься до населених пунктів, на території яких органи державної влади України тимчасово не виконують свої повноваження (а.с.84-86 т.1).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 49 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» № 1058-1У від 09.07.2003р. виплата пенсії за рішенням територіальних органів пенсійного фонду України або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно ст.51 цього Закону у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед виїздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України.

Рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009р. № 25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону № 1058-1У щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними). Зазначені положення Закону № 1058-1У втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Як зазначено в Рішенні № 25-рп/2009 оспорюваними нормами Закону № 1058-1У держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадян на одержання призначеної йому пенсії не може повязуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобовязана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

Отже, позивач як громадянин України має право на виплату призначеної йому пенсії.

Відповідно до п.1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України, заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у звязку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сімї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополі і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України.

Отже, передбачена можливість подачі заяви як особисто пенсіонером, так і його уповноваженими представниками, при цьому відсутні вказівки на те, що останній повинен звертатися до органу Пенсійного фонду України особисто та позбавлений можливості надіслати заяву та належні документи поштою.

Відсутність позивача в Центральній базі отримувачів пенсійних виплат не може бути підставою для відмови в поновленні йому гарантованих рішенням Конституційного суду України права на поновлення виплати пенсії.

Згідно п.2.8 Порядку при поновленні виплати пенсії та переведенні з одного виду пенсії на інший до наявних документів особа може додати:

1)документи про страховий стаж за період роботи до 1 січня 2004 року, який не врахований у пенсійній справі, у тому числі після призначення пенсії. За період роботи, починаючи з1 січня 2004 року, відділ персоніфікованого обліку подає довідку із бази даних реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 1 до Положення, а у разі необхідності за формою згідно з додатком 3 до Положення;

2)довідку про заробітну плату відповідно до абзаців другого і третього підпункту 3 пункту 2.1 цього розділу;

3)документи про обставини, що впливають на розмір пенсії (наприклад, зміна кількості членів сімї, які перебували на утриманні пенсіонера чи померлого годувальника, виникнення (втрата) права на надбавку на непрацездатних членів сімї і надбавку на догляд за ними, визнання заявника одиноким і таким, що потребує сторонньої допомоги, визнання заявника інвалідом або учасником війни тощо).

Суд звертає увагу, що додаткові документи можуть надаватися, а не є обовязком пенсіонера.

Отже, позивач має право на поновлення йому пенсії з дати набрання законної рішенням Конституційного Суду України 7 жовтня 2009 року.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Відповідно до п.4-1 Прикінцевих положень Закону мінімальний розмір пенсії за віком, передбачений абзацом першим частини першої статті 28 цього Закону, встановлюється за наявності у чоловіків 25 років, а у жінок 20 років страхового стажу. Збільшення пенсії, передбачене абзацом другим частини першої статті 28 цього Закону, встановлюється за кожний повний рік страхового стажу понад 25 років чоловікам і 20 років жінкам.

Враховуючи, що страховий стаж позивача є понад 36 років, що підтверджується копією його трудової книжки, він має право на пенсію за віком більшу за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність.

Згідно ч.2 ст.42 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» для забезпечення індексації пенсії щороку проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.

Частиною 2 ст.46 Закону передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Отже, при поновленні пенсії органами Пенсійного фонду України має бути проведена її індексація та компенсація втрати частини пенсії у звязку з порушенням строків її виплати.

Частиною 2 ст.49 Закону передбачена можливість поновлення виплати пенсії за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати, яка проводиться в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

В ч.3 ст.35 Закону йде мова про можливість призначення пенсії знову на загальних підставах якщо минуло більше пяти років. Такого поняття як поновлення виплати пенсії шляхом її призначення Закон не містить, у звязку з чим суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Позивач звернувся до суду з позовом лише про зобовязання відповідача вчинити певні дії, тоді як судом було встановлено, що саме рішенням субєкта владних повноважень про відмову в поновленні пенсії від 15.02.2017р. порушуються права позивача, а тому суд, керуючись положеннями ч.2 ст.9 КАС України, для ефективного захисту прав позивача, вважає за можливе вийти за межі заявлених позовних вимог та також визнати протиправним і скасувати рішення Красноармійського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 15 лютого 2017 року про відмову в поновленні виплати пенсії ОСОБА_1

Згідно ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову стороні, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступив відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступила його посадова чи службова особа.

З огляду за зазначене, витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 640 грн. підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Покровського обєднаного управління пенсійного фонду України Донецької області (а.с.1 т.1).

Відповідно до ст.ст.28, 42, 46, 49, 51 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» № 1058-1У від 09.07.2003р., керуючись ст.ст.5, 9, 19, 77, 244-246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати рішення Красноармійського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 15 лютого 2017 року про відмову в поновленні виплати пенсії ОСОБА_1.

Зобовязати Покровське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 7 жовтня 2009 року відповідно до норм Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» в розмірі не меншому за прожитковий мінімуму для осіб, які втратили працездатність, на підставі документів, що знаходяться в його пенсійній справі, з проведенням індексації та компенсації втрати частини доходів.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, до Донецького апеляційного адміністративного суду Донецької області через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 КАС України.

Позивач: ОСОБА_1, ОСОБА_2, м. Карміель, ЯсминАДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідач: Покровське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області, м. Мирноград Донецької області, вулиця Центральна, 13, .

Вступна та резолютивна частини рішення проголошені у судовому засіданні негайно після входу суду з нарадчої кімнати 11 червня 2018 року. Повне рішення суду складено 21 червня 2018 року.

Суддя Г.В. Назаренко