Справа № 805/851/18-а
Суддя: Голуб В.А.
Дата ухвалення: 2018-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2018 р. Справа№805/851/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Голуб В.А., розглянувши в порядку письмового провадження матеріали адміністративної справи № 805/851/18-а за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора Центру надання адміністративних послуг міста Покровськ Левченко Світлани Григорівни про скасування рішення № 38229944 від 20.11.2017 року та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (85300, АДРЕСА_1) звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до державного реєстратора Центру надання адміністративних послуг міста Покровськ Левченко Світлани Григорівни (85300, АДРЕСА_2) про скасування рішення № 38229944 від 20.11.2017 року та зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог, позивачем заначено, 14 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Підставою для звернення до відповідача була ухвала Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 19 жовтня 2017 року, якою затверджено мирову угоду, укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання договору дарування. 20 листопада 2017 року державний реєстратор Левченко Світлана Григорівна прийняла рішення № 38229944 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень на підставі не відповідності поданих документів вимогам ч. 4 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 01.07.2004 року, а саме: державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. На підставі пред'явленої позивачем ухвали Красноармійського міськрайонного суду Донецької області по справі № 235/4620/17 від 19 жовтня 2017 року державний реєстратор не зареєстрував право власності на квартиру за ОСОБА_1. Позивач вважає рішення про відмову у державній реєстрації права власності неправомірним та просить його скасувати, а також просить суд зобов'язати відповідача провести державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1, що належить позивачу на підставі ухвали Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 19 жовтня 2017 року по справі № 235/4620/17.

В матеріалах справи наявний відзив відповідача на позовну заяву, в якому зазначено, що нормами чинного законодавства, встановлена необхідність вчинення певних та послідовних дій від заявника, а саме звернення позивача до відповідного нотаріуса, яким проведено нотаріальну дію, для повернення відчужувачу майна документа про право власності на нерухоме майно до укладення договору дарування, який розірвано на підставі рішення суду. Отже, позивач вважає рішення про відмову у державній реєстрації прийнятим відповідно до вимог чинного законодавства, а тому просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 12.02.2018 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до державного реєстратора Центру надання адміністративних послуг міста Покровськ Левченко Світлани Григорівни про скасування рішення № 38229944 від 20.11.2017 року та зобов'язання вчинити певні дії, та відкрито провадження по справі № 805/851/18-а. Призначено підготовче засідання по адміністративній справі № 805/851/18-а за правилами загального позовного провадження на 10 годину 30 хвилин 28 лютого 2018 року.

Ухвалою суду від 28.02.2018 року витребувано у ОСОБА_1 копію мирової угоди від 19.10.2017 року, копію заяви про визнання судом мирової угоди від 19.10.2017 року, копію ухвали Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 19.10.2017 року, копію паспорту позивача, копію картки платника податків позивача, копію договору дарування квартири від 22.03.2016 року засвідчені належним чином, відповідно до чинного законодавства. Витребувано у державного реєстратора Центру надання адміністративних послуг міста Покровськ Левченко Світлани Григорівни рішення № 38229944 від 20.11.2017 року, засвідчене належним чином, а також оголошено перерву у підготовчому засіданні до 12:30 год. 13.03.2018 року.

Ухвалою суду від 13.03.2018 року продовжено строк підготовчого провадження по адміністративній справі № 805/851/18-а строком на тридцять днів - з власної ініціативи. Повторно витребувано у ОСОБА_1 копію мирової угоди від 19.10.2017 року, копію заяви про визнання судом мирової угоди від 19.10.2017 року, копію ухвали Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 19.10.2017 року, копію паспорту позивача, копію картки платника податків позивача, копію договору дарування квартири від 22.03.2016 року засвідчені належним чином, відповідно до чинного законодавства. Оголошено перерву у підготовчому засіданні до 14:00 год. 23.04.2018 року.

Ухвалою суду від 23.04.2018 року повторно витребувано у ОСОБА_1 вищевказані документи, засвідчені належним чином, відповідно до чинного законодавства та оголошено перерву у підготовчому засіданні до 14:00 год. 10.05.2018 року.

Pозгляд справи № 805/851/18-а перенесено з 10 травня 2018 року на 14 травня 2018 року о 09:45 у зв'язку з відрядженням судді Голуб В.А.

Ухвалою суду від 14.05.2018 року закінчено підготовче провадження по адміністративній справі № 805/851/18-а та призначено судовий розгляд по суті на 10 годину 00 хвилин 06 червня 2018 року.

Pозгляд справи № 805/851/18-а перенесено з 06 червня 2018 року на 13 червня 2018 року о 09:00 у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю судді Голуб В.А.

Представники сторін, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явились.

Згідно з частиною четвертою статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 22.03.2016 року укладено договір дарування квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.60-61).

14 вересня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_3 про розірвання договору дарування житлової однокімнатної квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка належала їй на підставі свідоцтва про право власності на житло за НОМЕР_2 від 02.06.1993 року.

19 жовтня 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулись до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з заявою про визнання судом мирової угоди. Зі змісту вказаної мирової угоди вбачається, що сторони домовились про наступне:

1. Розірвати договір дарування квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу Донецької області 22.03.2016 року під реєстром 897, який було укладено між ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

2. Позивач компенсує відповідачу витрати, понесені у зв'язку з оформленням договору дарування квартири АДРЕСА_1, в розмірі 15 000, 00 грн. в момент підписання цієї мирової угоди.

3. Відповідач передає позивачу оригінал договору дарування квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу Донецької області 22.03.2016 року під реєстром 897, який було укладено між ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

4. Право власності на квартиру АДРЕСА_1 після розірвання договору дарування квартири переходить до ОСОБА_1.

5. Сторони не порушують права та інтереси третіх осіб, підписавши мирову угоду на вищевказаних умовах.

6. Сторони ознайомлені з наслідками закриття провадження у справі, передбаченими ст. 205 та ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України (а.с.54-56). Вказана мирова угода затверджена ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 19.10.2017 року (а.с.57).

За результатами звернення позивача до державного реєстратора Центру надання адміністративних послуг міста Покровськ Левченко Світлани Григорівни від 14.11.2017 року відповідачем прийнято рішення про відмову у державній реєстрації № 38229944 від 20.11.2017 року. Вказане рішення прийнято через не відповідність поданих документів вимогам ч. 4 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 01.07.2004 року, а саме: державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Згідно з пп. 7.6 - 7.7 п.7 гл.1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 07.04.2017 року, у разі одержання рішення суду про визнання нотаріально посвідченого договору недійсним нотаріус проставляє про це відмітку на примірнику договору, який зберігається в матеріалах нотаріальної справи, долучивши до нього копію рішення суду, а також проставляє відмітку в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій і, при можливості на всіх інших примірниках договору. Документ, що посвідчує право власності та подавався для вчинення нотаріальної дії, повертається відчужувачу майна. На підставі пред'явленої ухвали Красноармійського міськрайонного суду Донецької області, справа № 235/4620/17 від 19 жовтня 2017 року, не вбачається зареєструвати право власності на квартиру за ОСОБА_1 (а.с.43).

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, суд вважає позовну заяву такою, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулює Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 року № 1952-IV (далі - Закон № 1952-IV), який спрямований на забезпечення визнання та захист державою таких прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частинами 2, 3 статті 3 Закону № 1952-IV передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації.

У відповідності до ч. 3 ст. 10 Закону № 1952-IV державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема, відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; 2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; 3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов'язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником. Органи державної влади, підприємства, установи та організації зобов'язані безоплатно протягом трьох робочих днів з моменту отримання запиту надати державному реєстратору запитувану інформацію в паперовій та (за можливості) в електронній формі; 4) під час проведення реєстраційних дій обов'язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень; 5) відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів таких прав; 6) присвоює за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна у випадках, передбачених цим Законом; 7) виготовляє електронні копії документів, поданих у паперовій формі, та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені під час прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав); 8) формує за допомогою Державного реєстру прав документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав; 9) формує реєстраційні справи у паперовій формі; 10) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав (ч.1 ст.11 Закону № 1952-IV).

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (ч.2 ст.18 Закону № 1952-IV).

Відповідно до ч. 4 ст. 18 Закону № 1952-IV державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Заява про державну реєстрацію прав подається окремо щодо кожного об'єкта нерухомого майна.

Пунктом 10 частини 1 статті 27 Закону № 1952-IV визначено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав здійснюється на підставі ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 1952-IV у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; 7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; 9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; 11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав; 12) заявника, який звернувся із заявою про державну реєстрацію прав, що матиме наслідком відчуження майна, внесено до Єдиного реєстру боржників.

Згідно частини другої статті 24 Закону № 1952-IV передбачено, що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.

Зміст процитованих правових норм вказує, що за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державний реєстратор може прийняти одне із рішень: про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або про відмову в державній реєстрації; у свою чергу рішення про державну реєстрацію прав приймається за умови подання заявником достатніх та належним чином оформлених документів, відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно, а також підстав для відмови у державній реєстрації.

Відповідно до Вимог до оформлення рішень державними реєстраторами прав на нерухоме майно, які затверджені наказом Міністерства юстиції України від 21.11.2016 року № 3276/5 рішення містить відомості про підставу прийняття відповідного рішення з обов'язковим посиланням на Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інші нормативно-правові акти, прийняті відповідно до нього, а також вичерпний та обґрунтований перелік обставин, які стали передумовою для зупинення розгляду заяви, відмови у проведенні реєстраційних дій (у разі прийняття рішення про зупинення розгляду заяви, відмови у проведенні реєстраційних дій).

Як вбачається з рішення про відмову у державній реєстрації № 38229944 ОСОБА_1 було відмовлено у державній реєстрації права власності на підставі ч. 4 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-ІУ від 01.07.2004 року, а саме: державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Однак, згідно з пп. 7.6 - 7.7 п.7 гл.1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 07.04.2017 року, у разі одержання рішення суду про визнання нотаріально посвідченого договору недійсним нотаріус проставляє про це відмітку на примірнику договору, який зберігається в матеріалах нотаріальної справи, долучивши до нього копію рішення суду, а також проставляє відмітку в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій і, при можливості на всіх інших примірниках договору. Як встановлено судом, позивач ОСОБА_1 не зверталась до нотаріуса для вчинення вищевказаних дій.

Проте, вказані дії мають бути вчинені лише у разі визнання договору недійсним. Відповідно до матеріалів справи ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області, затверджено мирову угоду зі змістом: розірвати договір дарування квартири № 26, а також право власності на квартиру АДРЕСА_1 після розірвання договору дарування квартири переходить до ОСОБА_1 (пункти 1, 4 мирової угоди).

В Листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 грудня 2011 року вказані обов'язкові для всіх судів України правові позиції Верховного Суду України і висновки, які підлягають обов'язковому врахуванню судами зокрема: в п. 3 частини «Зобов'язання, що виникають із договорів та інших правочинів» зазначено: «Висновок суду про те, що мирова угода, затверджена судом, не може вважатися зобов'язанням у цивільно-правовому розумінні, оскільки її укладення, затвердження і виконання регламентовано положеннями процесуального законодавства та Закону України «Про виконавче провадження», тому відсутні підстави для застосування статті 625 Цивільного кодексу України є необґрунтованим».

Виходячи з вищезазначеного, мирова угода є різновидом зобов'язання, яке виникає на підставі договору, укладеного за взаємною згодою сторін у письмовій формі та затвердженого судовим рішенням (ухвалою).

Правові наслідки зміни чи розірвання договору та момент з якого настають такі зміни визначенні у статті 653 Цивільного кодексу України, яка поширює свою дію на вказані правовідносини. Так, відповідно до вказаної статті Цивільного кодексу України, у разі якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Поряд з цим, суд зауважує, що наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги (п.5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9).

Посилання відповідача у відзиві на позовну заяву на неподання позивачем документа, що підтверджує право власності на нерухоме майно, який подавався для вчинення нотаріальної дії до укладення договору дарування, суд не приймає до уваги, оскільки вказана підстава не зазначена у рішенні про відмову у державній реєстрації № 38229944 від 20.11.2017 року, яке оскаржує позивач.

Враховуючи вищенаведене, оскільки пунктом 10 частини 1 статті 27 Закону № 1952-IV передбачено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав здійснюється на підставі ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди, суд вважає що рішення державного реєстратора Центру надання адміністративних послуг міста Покровськ Левченко Світлани Григорівни про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 38229944 від 20.11.2017 року прийнято з порушенням вимог чинного законодавства. Отже, позовна вимога ОСОБА_1 про скасування зазначеного рішення відповідача як неправомірного підлягає задоволенню.

Проте, стосовно вимоги позивача щодо зобов'язання відповідача провести державну реєстрацію права власності, суд вважає, що вона не підлягає задоволенню, оскільки вказані повноваження відносяться до дискреційних повноважень суб'єкта владних повноважень.

Так, дискреційне повноваження суб'єкта владних повноважень може полягати у виборі діяти, чи без діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору із будь-ким.

Дискреційне повноваження надається у спосіб його закріплення в оціночному понятті, відносно-визначеній нормі, альтернативній нормі, нормі із невизначеною гіпотезою. Для позначення дискреційного повноваження законодавець використовує, зокрема, терміни «може», «має право», «за власної ініціативи», «дбає», «забезпечує», «веде діяльність», «встановлює», «визначає», «на свій розсуд». Однак наявність такого терміну у законі не свідчить автоматично про наявність у суб'єкта владних повноважень дискреційного повноваження.

При реалізації дискреційного повноваження суб'єкт владних повноважень зобов'язаний поважати основоположні права особи, додержуватися: конституційних принципів; принципів реалізації відповідної владної управлінської функції; принципів здійснення дискреційних повноважень; змісту публічного інтересу; положень власної компетенції; вказівок, викладених у інтерпретаційних актах; фахових правил, закріплених у нормативних актах; адміністративної практики; судової практики; процедурних вимог.

Комітетом Міністрів Ради Європи розроблено принципи здійснення дискреційних повноважень, а саме - мета дискреційного повноваження; об'єктивність та неупередженість; рівність перед законом; пропорційність; розумний час; застосування вказівок; відкритість вказівок; відступ від вказівок; характер контролю; утримання правоохоронного органу від дій; повноваження контрольних органів щодо отримання інформації тощо. Ці принципи з огляду на членство України у Раді Європи зобов'язані повною мірою дотримуватися також і вітчизняні суб'єкти публічної адміністрації.

З огляду на вищевказане, суд зазначає, що вказані позовні вимоги є дискреційним повноваженням. Проте, у будь-якому випадку суб'єкт владних повноважень має діяти керуючись ст. 2 КАС України, а саме справедливо, неупереджено та своєчасно, з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Отже, на підставі викладеного, з урахуванням вимог частини другої статті 9 КАС України, з метою ефективного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне, задовольнити частково позовні вимоги позивача, шляхом скасування рішення відповідача № 38229944 від 20.11.2017 року про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень на квартиру № 26, розташовану у будинку № 34 на м-ні Лазурний, м. Покровськ Донецької області.

Проте, щодо зобов'язання відповідача провести державну реєстрацію права власності, суд вважає за необхідне відмовити, з огляду на те, що вказані повноваження відносяться до дискреційних. Разом з тим, суд вважає на необхідне зобов'язати відповідача вирішити питання щодо повторного розгляду заяви ОСОБА_1 про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем сплачено судовий збір у розмірі 704, 80 грн., що підтверджується квитанцією від 30.01.2018 року № 22 ( а.с.3).

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Отже, оскільки позовна вимога ОСОБА_1 про скасування рішення підлягає задоволенню, а вимога про зобов'язання відповідача провести державну реєстрацію права власності - частковому задоволенню, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 528, 60 грн.(704,80*75%).

Згідно з ч. 3 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України у виняткових випадках залежно від складності справи складення рішення, постанови у повному обсязі може бути відкладено на строк не більш як десять, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п'ять днів з дня закінчення розгляду справи.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 2-15, 19-21, 72-79, 90, 94, 122, 123, 132, 159-161, 164, 192-194, 224-228, 241-247, 253-263, 293-295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, 85300, АДРЕСА_1) до державного реєстратора Центру надання адміністративних послуг міста Покровськ Левченко Світлани Григорівни (85300, АДРЕСА_2) про скасування рішення № 38229944 від 20.11.2017 року та зобов'язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Центру надання адміністративних послуг міста Покровськ Донецької області Левченко Світлани Григорівни № 38229944 від 20 листопада 2017 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень на квартиру АДРЕСА_1.

Зобов'язати відповідача вирішити питання щодо повторного розгляду заяви ОСОБА_1 про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень на квартиру АДРЕСА_1, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

В решті заявлених позовних вимог, - відмовити.

Стягнути Центру надання адміністративних послуг міста Покровськ Донецької області (за рахунок бюджетних асигнувань) на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 528,60 грн. (п'ятсот двадцять вісім гривень шістдесят копійок).

Повний текст рішення складено 23 червня 2018 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Голуб В.А.