Справа № 320/5001/15-а(2-а/320/158/15)
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2018-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

07 червня 2018 рокусправа № 320/5001/15-а(2-а/320/158/15)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Дурасова Ю.В.

судді: Лукманова О.М. Божко Л.А.

за участю секретаря судового засідання: Сонник А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу Запорізької митниці ДФС

на постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03.11.2017 (суддя Купавська Н.М.)

у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Заступника начальника Запорізької митниці ДФС Шила Богдана Володимировича про визнання дій протиправними та скасування постанови по справі про порушення митних правил,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся з позовом до Заступника начальника Запорізької митниці ДФС Шила Богдана Володимировича про визнання дій протиправними та скасування постанови по справі про порушення митних правил.

Позов обґрунтовано тим, що 05.10.2014 року в зоні діяльності митного поста «Ягодин» Ягодинської митниці Міндоходів по смузі руху «зелений коридор», ним був ввезений автомобіль «RENAULT LAGUNA» держ. номер GDV, № кузова НОМЕР_1, з метою особистого користування. Однак, 07.04.2015 року відносно нього був складений протокол, згідно якого ввезений ним на територію України автомобіль «RENAULT LAGUNA» був в митному режимі «транзит», але порушив вимоги та обмеження, встановлені розділом V Митного кодексу України (глава 17. Транзит), шляхом використання товарів (автомобіля «RENAULT LAGUNA»), стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги, відповідальність за яке передбачене ст. 485 МК України та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 253563 грн. 03 коп. Вважає, що вказана постанова є безпідставною, оскільки він не розпоряджався вказаним автомобілем, керував ним на території України з метою особистого користування. Громадянин України ОСОБА_3 є його родичем. 24 лютого 2015 року під час поїздки м.Запоріжжям він знаходився у салоні вказаного транспортного засобу, сидів поряд із ним на сидінні біля водія. Під час перевірки документів співробітниками ВДАІ він з ОСОБА_3 надали документи (паспорти, водійські посвідчення, технічний паспорт на актівку) та після їх перевірки повернули їм документи, і вони продовжили рух. При перетині кордону України вищезазначений автомобіль був ввезений на митну територію України як транспортний засіб у режимі «тимчасового ввезення» по смузі «зелений коридор» та постійно використовувався ним на території України в особистих цілях. Він громадянин України, однак не є резидентом України, так як з квітня 2014 року отримав вид на мешкання у країні Литві, тому, на підставі ч.1 ст. 380 МК України, має гарантоване законом право перебувати на території України, керуючі транспортним засобом до 1 року. Вважає, що в його діях відсутня мета на скоєння правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України, а тому в його діях відсутній склад вказаного правопорушення. Зазначає, що його дії при в'їзді на територію України на вказаному авто з метою особистого користування по смузі «зелений коридор» не були протиправними, і вони не були спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, про що, на його думку, свідчить і пропуск автомобіля в Україну посадовими особами на пункті пропуску. Автомобіль перебував у його особистому користуванні. Вважає, що вищезазначена постанова не відповідає вимогам ст. 380 МК України, оскільки не було досліджено всі вищевказані докази, які б підтверджували винуватість у скоєні правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України. Крім того, Запорізькою митницею ДФС України відносно нього був складений протокол від 12 березня 2015 року, за ознаками, передбаченими ст.485 МК України в його відсутність, постанова в справі про порушення митних правил винесена 07 квітня 2015 року без нього, при цьому своєчасно про місце і час розгляду справи його сповіщено не було. Про складений протокол він дізнався одночасно з отриманням оскаржуваної постанови 29 травня 2015 року.

Постановою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03.11.2017 позов задоволено повністю.

Визнано протиправними дії та скасовано постанову №0062/11200/15 від 07 квітня 2015 року винесену заступником начальника Запорізької митниці Державної фіскальної служби Шило Богданом Володимировичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення порушення митних правил, передбаченого ст. 485 МК України та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 253563 грн. 03 коп.

Постанова суду першої інстанції обґрунтована тим, що постанова про накладення адміністративного стягнення винесена за відсутності належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт наявності у позивача мети на ухилення від сплати податків та зборів, зменшення їх розміру чи використання автомобіля в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги. Також судом першої інстанції встановлено, що позивач є громадянином-нерезидентом, оскільки з квітня 2004 року отримав вид на мешкання в Литві, а тому в силу ч. 1 ст. 380 МКУ має гарантоване законом право ввозити автомобіль на територію України з метою особистого користування у митному режимі «тимчасове ввезення», керуючи транспортним засобом в Україні строком на 1 рік. Помилковий вибір митного режиму транзит замість режиму тимчасове ввезення не є ознакою об'єктивної сторони правопорушення, передбаченого ст. 485 МКУ.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Запорізькою митницею ДФС подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вважає, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що за порушення митних правил, передбачених ст. 485 МКУ на позивача накладено штраф у розмірі 253563грн. 03 коп. Зазначає, що транзит - це митний режим відповідно до якого товари/транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома митними органами України або в межах зони діяльності одного митного органу без будь-якого використання цих товарів без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності. Строк транзитного перевезення для автомобільного транспорту 10 днів. За порушення переміщення товарів транзитом перевізник притягується до адміністративної відповідальності. Вважає, що громадянин ОСОБА_1 порушив вимоги та обмеження, встановлені МКУ, шляхом використання автомобілю в режимі «транзит», стосовно якого надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях (особисте користування понад строки встановлені ст. 95 МКУ, 10 днів) ніж ті, якими було надано пільги щодо сплати митних платежів (перевезення транспортного засобу в режимі «транзит»). Зазначає, що посилання суду першої інстанції на те, що з квітня 2014 року громадянин ОСОБА_1 отримав вид на мешкання у країні Литві та має посвідку на проживання в Литві, а тому є громадянином-нерезидентом, суперечить законодавству та матеріалам справи. Вказує, що виходячи з положень МКУ, громадянин ОСОБА_1 повинен мати постійне місце проживання за межами України не менше 1 року та не мати постійного місця проживання на території інших держав. Громадяни при перетині кордону самостійно обирають митний режим, в якому бажає перетинати кордон. Спірний автомобіль станом на 01. 12. 1017 року до митного органу призначення не доставлено, за межі митної території України не вивезено, у інший митний режим не поміщено. Тим самим позивач продовжує порушення митного законодавства України.

Матеріали справи місять відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що автомобіль перебуває у особистому користуванні позивача. Транспортні засоби особистого користування, що тимчасово ввозяться на територію України громадянами-нерезидентами, не підлягають письмовому декларуванню та звільняються від подання документів, що видаються державними органами уповноваженими здійснювати контроль; пропуск таких транспортних засобів через митний кордон України здійснюється без застосування до них заходів гарантування, передбачених розділом Х цього Кодексу. Митний орган вказує як на порушення - заявлення в митній декларації неправдивої інформації з метою ухилення від сплати митних платежів, однак ніякої митної декларації позивач не заповнював, оскільки вибав спрощений порядок проїзду кордону.

Учасники процесу в судове засіданні не з'явилися, про час і місце судового засідання повідомлені належним чином. В силу ч.4 ст. 229 КАС України судове засідання не фіксувалося технічними засобами.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 07.04.2015 року заступником начальника Запорізької митниці ДФС Шилом Богданом Володимировичем було складено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності позивача на підставі ст.485 МК України в справі про порушення митних правил №0062/11200/15 та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 253 563 грн. 03 коп.

З постанови №0062/11200/15 від 07.04.2015 року вбачається, що 24.02.2015 року до Запорізької митниці ДФС надійшов рапорт співробітника ВДАІ з обслуговування м.Запоріжжя, відповідно до якого 24.02.2015 року в м.Запоріжжя було зупинено транспортний засіб «RENAULT LAGUNA» держ. номер GDV, № кузова НОМЕР_1, під керуванням громадянина України ОСОБА_3 (а.с. 9 т. 1).

Даний транспортний засіб на митну територію України було ввезено ОСОБА_1 05.10.2014 року в зоні діяльності м/п «Ягодин» Ягодинської митниці Міндоходів по смузі руху «зелений коридор» в митному режимі «транзит», з метою особистого користування (а.с. 9 т. 1).

Статтею 95 МК України встановлено строки транзитних перевезень - 10 днів. Таким чином, ОСОБА_1, відповідно до ст. 95 МК України, повинен був вивезти вищевказаний автомобіль в строк до 16.10.2014 року. Однак, згідно бази даних ЄАІС, станом на 12.03.2015 року, транспортний засіб «RENAULT LAGUNA» не вивезено за межі митної території України.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції до даних правовідносин правильно застосував норми Митного кодексу України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно із ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини.

Так, відповідно до статті 90 МК України транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Отже, зазначена стаття чітко визначає транспортні засоби комерційного призначення для розуміння визначення транзит.

При цьому, в силу транзиту здійснюється переміщення між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів. Водночас, таке переміщення дозволено без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що статтею 284 МКУ передбачене умовне повне звільнення від оподаткування митом. За умови дотримання вимог та обмежень, встановлених розділом V цього Кодексу, застосовується умовне повне звільнення від оподаткування:

1) ввізним митом - до товарів, поміщених у митні режими транзиту, тимчасового ввезення, митного складу, вільної митної зони, безмитної торгівлі, переробки на митній території, знищення або руйнування;

2) вивізним митом - до товарів, поміщених у митні режими транзиту, тимчасового вивезення.

Отже, до товарів, поміщених у митні режими транзиту, тимчасового вивезення застосовується умовне повне звільнення від оподаткування митом.

Статтею 95 МК України (пункт 1 частини 1) передбачено, що встановлюються такі строки транзитних перевезень залежно від виду транспорту: для автомобільного транспорту - 10 діб.

Слід звернути увагу, що згідно з пунктом 4 частини 1 статті 276 МК України до платників мита віднесена, зокрема, особа, яка використовує товари, митне оформлення яких було здійснено з умовним звільненням від оподаткування, не за цільовим призначенням та/або всупереч умовам чи цілям такого звільнення згідно з цим Кодексом, іншими законами України, а також будь-які інші особи, які безпідставно використовують звільнення від оподаткування митом (податкову пільгу).

Зазначена норма вказує на те, що в разі порушення певних митних правил, як то, використання товару не за цільовим призначенням та/або всупереч умовам чи цілям звільнення від оподаткування, особа стає платником мита, хоча щодо неї було раніше застосовано умовне повне звільнення від оподаткування митом.

Натомість, зазначені порушення не знайшли свого підтвердження відносно ОСОБА_1, тому відсутні підстави для визначення ОСОБА_1 платником мита.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 292 МК України митні платежі не сплачуються у разі, якщо відповідно до цього Кодексу, Податкового кодексу України, інших законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України щодо товарів надано звільнення або повне умовне звільнення від сплати митних платежів - у період дії такого звільнення і при дотриманні умов, у зв'язку з якими його надано.

Таким чином, строк транзитного перевезення для автомобільного транспорту (протягом якого діє умовне звільнення від сплати митних платежів) становить 10 діб.

Згідно ст.485 МК України заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги, передбачає адміністративну відповідальність у вигляді штрафу в розмірі до 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Виходячи з аналізу зазначеної норми, стаття 485 МК України обумовлює наявність в діях декларанта особливої мети - ухилення від сплати податків та зборів, зменшення їх розміру, або використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги.

Отже, диспоцизія цієї статті передбачає спеціальну протиправну мету дій декларанта щодо заявлення неправдивих відомостей - неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру або використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги.

Наявність спеціальної протиправної мети однозначно вказує на те, що праворушення може бути вчинено тільки з умисною форми формою вини, оскільки особа повинна усвідомлювати факт заявлення неправдивих відомостей та умисно бажати, щоб заявлені ним неправдиві дані вплинули на розмір митних платежів, які йому доведеться сплатити за митне оформлення задекларованого ним товару.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що в даному випадку, митний орган ставить позивачу у вину заявлення в митній декларації неправдивої інформації з метою ухилення від сплати митних платежів.

При цьому, у витязі з електронного журналу обліку транспортних засобів в пунктах пропуску для автомобільного сполучення, зазначено лише, що вищевказаний автомобіль було ввезено по смузі руху «зелений коридор» з метою особистого користування, що підтверджує посилання самого позивач щодо мети ввезення вказаного автомобіля.

Таким чином, автомобіль ввезений з метою особистого користування не може відповідати розумінню визначення транзит, який передбачає транспортні засоби комерційного призначення.

Матеріали справи містять копії:

- трудовий договір між індивідуальним підприємством «L.IVANOV» (республіка Литва) та ОСОБА_3 від 08.12.2014 № 057;

- договір на представництво фірми від 08.12.2014, укладеному між індивідуальним підприємством «L.IVANOV» (республіка Литва) та ОСОБА_3;

- договір про безоплатне користування транспортним засобом від 08.12.2014, укладеному між індивідуальним підприємством «L.IVANOV» (республіка Литва) та ОСОБА_3;

- договір-дорученням від 08.12.2014 № А02014/12/08, укладеному між індивідуальним підприємством «L.IVANOV» (республіка Литва) та ОСОБА_3;

- довіреність індивідуального підприємства «L.IVANOV» (республіка Литва) від 08.12.2014.

На думку представника Запорізької митниці вказані докази підтверджують вину позивача у використанні автомобіля в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано пільги.

Однак, на думку колегії суддів апеляційної інстанції суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вказані докази не можуть бути визнані як належні та допустимі докази вини позивача у скоєнні правопорушення, оскільки у вказаних документах відсутній підпис ОСОБА_3

При цьому, зазначені копії документів вказують на певні юридичні факти з боку ОСОБА_3 та не зазначають жодних юридичних фактів щодо позивача ОСОБА_1

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що представником Запорізької митниці ДФС не доведено, що позивач мав на меті вчинити дії щодо неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру або в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги.

Навпаки, судом першої інстанції досліджено та встановлено, що метою ввезення зазначеного автомобіля на територію України було особисте користування, що повністю узгоджується з даними встановленими диспетчером ЗМК.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується, що факт використання позивачем належного на праві приватної власності автомобіля на території України не може являтися доказом того, що його дії були направлені на умисну несплату чи недоплату податків та зборів.

Крім того, згідно ст. 380 МК України тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року. Цей строк може бути продовжено органами доходів і зборів з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли такі транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більш як на 60 днів. Обов'язковою умовою допуску зазначених транспортних засобів до тимчасового ввезення на митну територію України є реєстрація цих транспортних засобів в уповноважених органах іноземних держав, що підтверджується відповідним документом. Транспортні засоби особистого користування, що тимчасово ввозяться на митну територію України громадянами-нерезидентами, не підлягають письмовому декларуванню та звільняються від подання документів, що видаються державними органами, уповноваженими здійснювати види контролю, зазначені у статті 319 цього Кодексу. Пропуск таких транспортних засобів через митний кордон України здійснюється без застосування до них заходів гарантування, передбачених розділом Х цього Кодексу.

Таким чином, вимоги митного законодавства надавали позивачу, відповідно до статті 380 Митного кодексу України, підстави вибрати смугу руху, позначену символами зеленого кольору («зелений коридор»), призначену для переміщення товарів в обсягах, що не підлягають оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території і не підлягають письмовому декларуванню.

Матеріалами справи підтверджено, що у користуванні та розпорядженні позивача ОСОБА_1 на території України перебував транспортний засіб «RENAULT LAGUNA» держ. номер GDV, № кузова НОМЕР_1, який належить на праві приватної власності Індивідуальному підприємству «Іванов», розташованому на території країни Литва, що підтверджується його свідоцтвом про реєстрацію.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач ОСОБА_1 є громадянином-нерезидентом, оскільки з квітня 2014 року отримав вид на мешкання у країні Литві, має посвідку на проживання у Литві, а тому на підставі ч.1 ст. 380 МК України має гарантоване законом право з метою особистого користування ввозити автомобіль на територію України у митному режимі «тимчасове ввезення», керуючі транспортним засобом на Україні строком до 1 року.

Також, матеріали справи містять копію витягу з бази ЄАІС Міністерства доходів та зборів України. Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що в витязі зазначено лише тип зони митного контролю «зелений коридор», який обраний позивачем. Разом з тим, при перетинанні кордону транспортним засобом у режимі транзит обов'язково призначається митний орган, через який особа повинна вивезти автомобіль, або митний орган у якому необхідно постановити транспортний засіб на тимчасовий облік, однак зазначеного не було зроблено, отже позивача не зобов'язали стати на облік у будь-якому митному органі на тимчасовий облік, не призначали митного органу, через який позивач повинен був вивезти вказаний автомобіль.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується, що помилковий вибір митного режиму «транзит» замість режиму «тимчасове ввезення» не є ознакою об'єктивної сторони правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України.

Положеннями ст.486 МК України, визначено, що завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

У відповідності до ст. 486 МК України, посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов'язана з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Митним законодавством України встановлено, що адміністративне стягнення за порушення митних правил не може бути застосовано інакше, як на підставі та в порядку, що встановлені цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ст. 531 МК України підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил є, в тому числі, відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил; необ'єктивність або неповнота провадження у справі або необ'єктивність її розгляду; невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи; обмеження прав учасників провадження у справі про порушення митних правил та її розгляду; неправильна або неповна кваліфікація вчиненого правопорушення.

На підставі викладеного, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що відповідачем не було доведено правомірності прийнятого ним рішення, оскільки висновок про виявлення факту порушення митних правил, що відповідно до ст. 360 МК України, є підставою для порушення справи про порушення митних правил, повинен робитись виключно за умови достатності даних, що вказують на наявність складу правопорушення, елементом якого є вина суб'єкта.

При таких обставинах постанова в справі про порушення митних правил, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 485 МК України не відповідає вимогам закону, а саме ст.ст. 3, 255, 485, 486, 494 МК України, вказана постанова не підтверджує наявність вказаного в ній адміністративного правопорушення та інші обставини, що мають значення для прийняття рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності. Постанова винесена за відсутності належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт наявності у позивача мети на ухилення від сплати податків та зборів, зменшення їх розміру чи використання автомобіля в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги.

Отже, виходячи з викладених доводів, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи відповідача спростовуються доводами, викладеними позивачем.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції, виходячи з обставин справи та норм законодавства України, що регулює дані правовідносини, права, свободи та інтереси позивача захищені.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Запорізької митниці ДФС на постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03 листопада 2017 р. - залишити без задоволення.

Постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03 листопада 2017 р. - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили 07.06.2018 та відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України оскарженню не підлягає, оскільки в силу ч. 6 ст. 12 КАС дана справа є справою незначної складності.

В силу п. 2 частини 5 ст. 328 КАС постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів в порядку та строки, встановлені ст. 328, 329 КАС України.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 07.06.2018.

В повному обсязі постанова виготовлена 11.06.2018.

Головуючий суддя: Ю.В. Дурасова

Суддя: О.М. Лукманова

Суддя: Л.А. Божко