Справа № 495/10070/17
Суддя: Шевчук Ю. В.
Дата ухвалення: 2018-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

№ провадження 2-а/495/58/2018
28 березня 2018 року м. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:
головуючої - судді Шевчук Ю.В.,
при секретарі Мамончик К.І.,
-представника позивача ОСОБА_1,
-представника відповідача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу за уточненим адміністративним позовом ОСОБА_3 до Білгород-Дністровської районної державної адміністрації про зобовязання субєкта владних повноважень вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_3 звернулась до суду з адміністративним позовом до Білгород-Дністровської районної державної адміністрації про зобовязання субєкта владних повноважень вчинити дії.
У судовому засідання представник позивачки підтримав первісні позовні вимоги, пояснив, що його клопотання про залишення без розгляду позову в частині визнання протиправними та незаконними відмови Білгород-Дністровської РДА просить не розгядати, тобто просить задовольнити первісний позов у повному обсязі.
Представник відповідача у судовому засіданні з позовом не погодилась, просила відмовити у його задоволенні.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників позивача, відповідача, та оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.
Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.
Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно із ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень(нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії) дій чи бездіяльності.
30 грудня 1996 року помер рідний брат позивачки - ОСОБА_4, якому за життя належало право на земельну частку (пай) члена колективного сільськогосподарського підприємства «Дружба народів» с. Руськоіванівка Білгород-Дністровського району Одеської області у землі яка перебувала у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Дружба народів» розміром 4,2 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості).
На підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД №0201536 виданого 16.01.1997 року Б ілгород-Дністровською районною державною адміністрацією, зареєстрований у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №534, державний нотаріус Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_5 23.08.2017 року видав позивачці Свідоцтво про право на спадщину за законом.
26 вересня 2017 року представник позивачки звернувся до відповідача з заявою про внесення змін у сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД №0201536 у роздіді «Зміни, які вносяться до сертифіката у звязку з передачею права на земельну частку (пай)».
30 жовтня 2017 року Білгород-Дністровська районна державна адміністрація за результатами розгляду звернення від 26.10.2017 року про внесення змін, які вносяться до серіифікату у звязку з передачею права на земельну частку (пай) серія ОД №0201536 повідомила наступне. Сертифікати на право на земельну частку (пай) видавались членам колишнього колективного сільськогосподарського підприємства «Дружба народів» на підставі розпорядження Білгород-Дністровської районної державної адміністрації від 30 грудня 1996 року №698/96. Згідно наявної в Білгород-Дністровській районній державній адміністрації Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), сертифікати на право на земельну частку (пай) членам колишнього КСГП «Дружба народів» видавались після прийняття відповідного розпорядження 16.01.1997 року, про що свідчать відповідні записи у Книзі. Факт отримання документу що посвідчував право на земельну частку (пай) особи посвідчували підписом. Підпис ОСОБА_4 про отримання сертифікіта в Книзі відсутній, вказаний факт позивачці не відомий. Враховуючи зазначене та те, що розпорядження Білгород-Дністровської районної державної адміністрації від 30 грудня 1996 року № 698/96 прийнято в день смерті ОСОБА_4, дана особа документ на право на земельну частку (пай), сертифікат, не отримував.
Відповідач посилається на ст.1 ЗУ «Про порядок виділенні в натурі (місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», згідно з якою право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) встановленому законодавством порядку.
На думку позивачки такі дії відповідача суперечать загально прийнятим нормам щодо захисту та непорушності права власності, свобод та інтересів особи, в своїх діях Білгород-Дністровська районна державна адміністрація вийшла за межі своїх повноважень, оспорює майнові права позивачки без правових підстав га повноважень на це, що є недопустимим, в звязку з чим звернулась до суд з вказаним адміністравним позовом.
02 квітня 1996 року, відповідно до рішення Руськоіваиівської сільської народних депутатів від 01.06.1995 року №504, КСП «Дружба народів» Руськоіванівською сільською радою був виданий Державний акт на право колективної власності на землю серії ОД-05-27, зареєстрований в Книзі за державних актів на право колективної власності на землю за № 27. Додатком Державного акту є Список громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, в якому під номером 535 значиться ОСОБА_4 ОСОБА_6 брат позивачки.
Також, збереглись інші документи 1996 року, які відображають весь процес проведення процедури розпаювання земель. Так, ОСОБА_7 Білгород- Дністровської районної державної адміністрації від 30.12.1996 року № 698/96 був затверджений розрахунок вартості земельної частки (паю) та її розмір в умовних кадастрових гектарах.
Після проведення необхідної роботи по розпаюванню земель, 16 січня 1997 року на імя ОСОБА_4 був виданий Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД №0201536 в розмірі 4,2 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі.
Доводи відповідача щодо відсутності у ОСОБА_4 права на земельну частку (пай) помилкові та порушують права спадкоємця ОСОБА_4.
Сам процес паювання земель, переданих у колективну власність КСП, можна поділити на декілька етапів: - утворення комісій для обчислення розміру земельних часток (паїв) ; - проведення підготовчих робіт: аналіз документів по видачі державних актів на право колективної власності на землю та уточнення грошової оцінки сільськогосподарських угідь переданих у колективну власність КСП після 01.07.1995 року; - уточнення списків осіб, які мають право на земельну частку (пай), відповідно до п.2 Указу Президента №720: члени колективного сільськогосподарського підприємства, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю; - визначення вартості земельної частки (паю). Обчислюється діленням грошової оцінки сільськогосподарських угідь, переданих у колективну власність КСГІ, на кількість осіб (906) які мають право на отримання паю; - визначення розміру земельної частки (паю); - затвердження вартості та розміру земельних часток (паїв) (розпорядження від 30.12.1996 року № 698/96); - оформлення та видача сертифікатів на право на земельну частку (пай).
Згідно з п.4 вищезгаданого Указу Президента від 08.08.1995 №720/95 розмір земельної частки (паю) обчислюються комісіями, утвореними у підприємствах, кооперативах, товариствах з числа їх працівників. Рішення щодо затвердження обчислених цими комісіями розмірів земельної частки (паю) по кожному підприємству, кооперативу, товариству окремо приймається районною державне адміністрацією.
Законодавцем не обумовлене збереження за членом КСП права власності на його земельну частку (пай) обовязковим врученням Сертифіката на право земельну частку (пай).
Тобто, право колективної власності на землю в колективного сільськогосподарського підприємства виникає з часу відведення йому землі в натурі (на місцевості) і видачі державного акту на землю. З цього ж моменту у членів КСП виникає право колективної власності, оскільки вони включаються до списку який додається до державного акта на землю КСП. Саме це є правовою підставою для виникнення права на земельну частку (пай). Усі подальші дії по приватизації землі виготовлення схеми розпаювання, визначення розміру та вартості частки землі, оформлення та видача сертифіката, яким документально фіксується право на ідеальну частку землі без реального виділення, - є технічними і здійснюються в різні строки після одержання державного акта на право власності на землю.
Таким чином, право ОСОБА_4 на отримання земельного паю було встановлене та передбачене Державним актом на право колективної власності на землю серії ОД-05-27 виданий КСП «Дружба народів» 02.04.1996 року, а саме Списком членів КСП, який є додатком до державного акту. Вказаний державний акт, як вище зазначалось, видавався на підставі рішення 1995 року, а Списки членів, які повинні отримати земельний пай, вже до квітня 1996 року були складені та затверджені. Тому, на момент смерті, 30.12.1996 року ОСОБА_4 повністю володів правом на отримання паю. Винесене в день його смерті ОСОБА_7 Білгород- Дністровської районної державної адміністрації від 30.12.1996 року № 698/96 лише затверджувало розрахунок вартості земельної частки (паю) та її розмір в умовних кадастрових гектарах для кожного члена КСП, а не підтверджувало та не створювало саме матеріальне право на пай.
Право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності в Україні охороняється законом.
Держава забезпечує стабільність правовідносин власності. Власність в Україні виступає в таких формах: приватна, колективна, державна. Усі форми власності є рівноправними (ст. 6 ЦК У PCP).
Відповідно до ч.2 ст.20 ЗУ «Про власність» від 07.02.1991 року№ 697-ХІІ, втрата чинності від 20.06.2007 року, суб'єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств.
На сьогоднішній день позивачка є єдиною спадкоємицею власника земельної частки - ОСОБА_4, яка прийняла цю спадщину, що збереглась без виділення паю в натурі.
Вказане Свідоцтво про право на спадщину не є скасованим або зміненим.
У відповідності до Закону України «Про нотаріат» в якому чітко встановлено, що право особи на земельний пай підтверджується Сертифікатом, який можна успадкувати. Після смерті ОСОБА_6 позивачка випадково серед його особистих речей, документів та фотокарток знайшла вказаний Сертифікат та прийняла спадщину, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом, серії НМТ № 168486 від 23.08.2017 року, реєстровий номер 1755. Нотаріусом не було встановлено жодних підстав для відмови у видачі свідоцтва про спадщину.
Таким чином, відповідача - Білгород-Дністровська районна державна адміністрація, як субєкт владних повноважень не вчинив належну дію, яка відноситься до його компетенції, та яка полягає у внесенні змін до Сертифікату та не ухвалив необхідне рішення. Внесення змін до Сертифікату на підставі заяви не є втручанням у дискреційні повноваження Білгород-Дністровської районної державної адміністрації.
Відповідно ч.1 ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ч.1,2 ст.73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Керуючись ст.ст. 7-9, 72-77, 241-248 КАС України, суд -
П О С Т А Н О В И В:
Адміністративний позов ОСОБА_3 до Білгород-Дністровської районної державної адміністрації про зобовязання субєкта владних повноважень вчинити дії - задовольнити.
Визнати протиправною відмову Білгород-Дністровської районної державної адміністрації щодо внесення змін до Сертифікату серії ОД № 0201536, згідно якого ОСОБА_4 Володимировчиу належить право на земельну частку (пай) У КСП «Дружба Народів» розміром 4, 2 умовних кадастрових гектара.
Зобовязати Білгород-Дністровську районну державну адміністрацію Одеської області, внести зміни до Сертифікату серії ОД №0201536 від 16.01.1997 рок, які вносяться до сертифікату у звязку з передачею права на земельну частку (пай) , на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, серії НМТ №168486 від 23.08.2017 року, реєстровий номер 1755.
Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня отримання копії постанови.
Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя