Справа № 804/3398/18
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2018-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 червня 2018 року Справа № 804/3398/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ількова В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Криворізької місцевої прокуратури №2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,-
16.03.2018 ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Криворізької місцевої прокуратури №2, в якій просить:
- визнати протиправною бездіяльність Держави Україна в особі Криворізької місцевої прокуратури №2, яка виявилась у невжитті заходів до усунення причин, що породжують подання заяви (запиту) від 20.02.2018 року, з додержанням принципів, правових та організаційних засад державної служби ч.1, 2, 8 ст.11 Закону України "Про державну службу";
- зобов'язати Державу Україна в особі Криворізької місцевої прокуратури №2 протягом 15-ти днів прийняти постанову, рішення, яке приведе до вжиття заходів до усунення причин подання заяви (запиту) від 20.02.2018 року до установи, відповідно до ст.7,18,19 Закону України "Про звернення громадян";
-захистити права позивача бути присутньою при розгляді заяви (запиту) від 20.02.2018 року та права викривати недоліки в роботі Держави Україна в особі Криворізької місцевої прокуратури №2 для впливу на поліпшення роботи установи, для відстоювання своїх прав і законних інтересів шляхом їх визнання окремим пунктом рішення;
- стягнути з відповідача на корить ОСОБА_1 в рахунок відшкодування завданої їй моральної шкоди суму 105720 грн.;
Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що нею надіслано на адресу Криворізької місцевої прокуратури №2 заяву (запит) від 20.02.2018 р. в якому просила надати документи, а в разі їх відсутності зазначити причини, відповідь на яку вона не отримала, чим порушено право позивача на інформацію та спричинено їй моральну шкоду.
Заперечуючи проти позову, у відзиві відповідач зазначає про необґрунтованість позовних вимог, відсутність порушення Закону України "Про звернення громадян", оскільки звернення позивача розглянуто, про що ОСОБА_1 надано відповідь №65-28-15зв від 26.02.2018 року, яку того ж дня направлено на адресу позивача простою поштою.
Ухвалою суду від 11.05.2018 року відкрито провадження у справі № 804/3398/18 та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
Суд, розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, вивчивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі факти та відповідні до них правовідносини.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до Криворізької місцевої прокуратури №2 із письмовою заявою (запитом), в якій просила:
- копію зазначених заяв, скарг від 01.08.2016 р., 25.04.2017 р. і 20.11.2017 р.;
- рішення, розпорядження, постанови, накази, акти, звернення до установ вищого рівня поліції та Тернівського відділення поліції ГУ НП Дніпропетровської області з приводу заяв, скарг від 01.08.2016 р., 25.04.2017 р. і 20.11.2017 р.;
- вихідний номер і дату відправки заявниці повідомлення про день, час і місце розгляду заяв, скарг від 01.08.2016 р., 25.04.2017 р. і 20.11.2017 р. та поштове повідомлення, що вона таке повідомлення отримала;
- запрошення до Тернівського відділення поліції ГУ НП Дніпропетровської області та до Криворізької місцевої прокуратури № 2 м. Кривий Ріг для заявниці, з реєстраційним номером, датою її ознайомлення з ними з приводу розгляду заяв, скарг від 01.08.2016 р., 25.04.2017 р. і 20.11.2017 р.;
- поштове повідомлення чи інший документ, який підтвердить, що копії рішення, розпорядження, наказів, постанови, актів з приводу заяв, скарг від 01.08.2016 р., 25.04.2017р. і 20.11.2017 р. були надіслані і отримані заявником;
- документ, де зазначено особи, час, день, місце, де розглядалася заява, скарга від 01.08.2016 р., 25.04.2017 р. і 20.11.2017 р. і зазначити повноваження цих осіб;
- окремим листом пояснити при розгляді заяв, скарг від 01.08.2016 р., 25.04.2017 р. і 20.11.2017 р. вчинені Криворізькою місцевою прокуратурою № 2 дії були, на підставі якої статті Конституції України, чи враховані прокуратурою усі обставини, що мають значення для прийняття рішення, чи був дотриманий необхідний баланс між будь-якими несприятливими наслідками для її прав, свобод та інтересів і цілями, на досягнення яких спрямоване рішення (дія) і при цьому враховані права позивача на участь у процесі прийняття рішення;
- дати пояснення, яка установа виконавчої влади, крім Криворізької місцевої прокуратури № 2, при даних обставинах, мала повноваження забезпечити необхідні оперативно-розшукові заходи з метою виявлення ознак злочину осіб, що його вчинили і яким чином;
- зазначити вжиття Криворізькою місцевою прокуратурою № 2 заходів усунення причин, що породжують не забезпечення для заявниці гарантій держави, конституційне і законне право надане державною законодавчою владою на безоплатний відпуск лікарських засобів;
- забезпечити дисциплінарне стягнення слідчого та його заміну;
- окремо надати рішення по клопотанню від 05.04.2016 р.;
- надати ОСОБА_1 матеріали справи для ознайомлення, повідомивши про час, місце та день;
- окремо повідомити дані юридичного фахівця із Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я» та з фінансування онкохворих при амбулаторному лікуванні, залученого до справи.
Відповідно до адміністративного позову відповідь на зазначену заяву (запит) станом на момент судового розгляду позивач не отримав, у зв'язку з чим звернувся до суду з цим адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України "Про звернення громадян" під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.
Згідно ч. 3 ст. 3 вказаного Закону, заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України "Про звернення громадян" органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Згідно ст. 20 Закону України "Про звернення громадян" звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.
Позивач стверджує, що Криворізька місцева прокуратура №2, не надавши відповідь на її звернення, порушила вимоги Законів України "Про звернення громадян", "Про інформацію" та інших, та завдала їй моральних страждань.
Отже, суть позову полягає у протиправній, на думку позивача, бездіяльності відповідача щодо розгляду її звернення.
Відтак суть спору полягає у з'ясуванні належності виконання відповідачем обов'язку щодо розгляду звернення позивача та наявності або відсутності факту заподіяння позивачу моральної шкоди.
Щодо розгляду запиту позивача, надаючи оцінку тому, чи були дотриманні відповідачем вимоги Законів України "Про звернення громадян", "Про інформацію" при розгляді звернення позивача, суд виходить з такого.
За Законом України "Про інформацію" кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.
Праву особи на інформацію, кореспондує обов'язок розпорядника інформації забезпечення доступу запитувачів до інформації. При цьому, ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом.
Криворізькою місцевою прокуратурою №2 надано відповідь за вих. № 65-28-15зв від 26.02.2018, яку того ж дня направлено на адресу позивача простою поштою, тобто у межах місячного строку, визначеного Законом України "Про звернення громадян".
Відтак, суд дійшов висновку, що відповідачем надано позивачці відповідь на її звернення з дотриманням строку та порядку, встановленого Законами України "Про звернення громадян", "Про інформацію", та з боку відповідача відсутня протиправна бездіяльність, що полягає в ненаданні відповіді на запит від 20.02.2018 року.
Між тим, суд звертає увагу, що твердження позивача щодо ненадання відповідачем на її запит відповіді є не повними. У той час, як згідно наданих відповідачем доказів, останнім направлена позивачці інформація, про надання якої вона просила у запиті від 20.02.2018 року (стосовно розгляду її попередніх звернень до відповідача).
Наведене свідчить, що Криворізькою місцевою прокуратурою №2 було виконано обов'язок щодо надання відповіді на звернення позивача.
Щодо бездіяльності Держави Україна в особі Криворізької місцевої прокуратури №2, яка, як зазначає позивач, виявилась у не вжитті заходів для усунення причин, що породжують подання заяви (запиту) від 20.02.2018 року, то суд зазначає, що відповідно до статті 19 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.
Відповідно до п. 7,8 Розділу V Порядок вирішення звернень і запитів, надання відповідей, вказаної вище Інструкції за результатами розгляду звернень приймається одне з таких рішень:
задоволено - наведені у зверненні доводи визнано обґрунтованими і за результатами вжито заходів до поновлення прав і законних інтересів заявника (прийнято відповідне процесуальне рішення за результатами вирішення скарги на дії, рішення слідчого або прокурора; пред'явлено позов; здійснено вступ у справу, порушену за позовами інших осіб; внесено апеляційну, касаційну скарги або заяву про перегляд судового рішення; надано письмову вказівку відповідно до статті 26 Закону України «Про прокуратуру»);
відмовлено у задоволенні (відхилено) - вимоги заявника, викладені у зверненні, визнано необґрунтованими;
роз'яснено - надано роз'яснення щодо компетенції органів прокуратури, вимог законодавства.
Звернення вважається вирішеним, якщо розглянуто всі порушені у ньому питання, заявнику надано відповідь.
Як вже було встановлено судом позивачці надано відповідь у якій повідомлено, щодо розгляду попередніх звернень від 05.04.2016р., від 01.08.2016 р., від 25.04.2017 р. та 20.11.2017 року та з інших питань.
Зі змісту відповіді встановлено, що за результатами розгляду звернення (клопотання) позивача від 05.04.2016 р. Криворізькою місцевою прокуратурою №2 ха вих.№65-28-15зв від 07.04.2016р. на адресу ОСОБА_1 направлено письмову відповідь.
Крім того, відповідачем повідомлено позивача, що за наслідками звернення (скарги) ОСОБА_2 від 01.08.206 р., адресоване начальнику СВ Тернівського ВП КВП в інтересах ОСОБА_1, розглянуто слідчим СВ Тернівського ВП КВП, про що 01.08.2016 р. за вих.№28/8108 заявнику направлено письмову відповідь.
Звернення (скарга) ОСОБА_2 подана в інтересах ОСОБА_1, від 25.04.2017 року Криворізькою місцевою прокуратурою №2 повернуто заявнику 05.05.2017 року за вих. №44р на підставі п.6 ст.5 Закону України «Про звернення громадян».
Отже, судом не встановлено бездіяльності з боку відповідача, щодо не вжиття заходів для усунення причин, що породжують подання ще однієї заяви (запиту) від 20.02.2018 року, оскільки Криворізька місцева прокуратура №2 здійснила належним чином розгляд всіх поданих до неї запитів, заяв, клопотань позивача надала змістовні відповіді, про що зазначила у листі від 26.02.2018 р., в зв'язку з чим позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльність Держави Україна в особі Криворізької місцевої прокуратури №2, яка виявилась у не вжитті заходів до усунення причин, що породжують подання заяви (запиту) від 20.02.2018 року є безпідставними та задоволенню не підлягають.
Також, позивач просить суд, зобов'язати Криворізьку місцеву прокуратуру №2 протягом 15-ти днів прийняти постанову, рішення, яке приведе до вжиття заходів до усунення причин подання заяви (запиту) від 20.02.2018 року до установи, відповідно до ст.7,18,19 Закону України "Про звернення громадян", у даному випадку зазначена позовна вимога є похідною від основної позовної вимоги (про визнання протиправною бездіяльності відповідача, що виражена у не вжитті заходів до усунення причин, що породжують подання заяви (запиту) від 20.02.2018 року).
Отже, приймаючи до уваги відсутність підстав для задоволення позову в частині оскарження бездіяльності відповідача, відсутні підстави й для зобов'язання відповідача протягом 15-ти днів прийняти постанову, рішення, яке приведе до вжиття заходів до усунення причин подання заяви (запиту) від 20.02.2018 року до установи, відповідно до ст.7,18,19 Закону України "Про звернення громадян".
Стосовно вимог позивача захистити її право бути присутньою при розгляді заяви (запиту) від 20.02.2018 року та права викривати недоліки в роботі Держави Україна в особі Криворізької місцевої прокуратури №2 для впливу на поліпшення роботи установи, для відстоювання своїх прав і законних інтересів шляхом їх визнання окремим пунктом рішення, суд зазначає, таке.
У п. 4 заяві (запиті) ОСОБА_1 від 20.02.2018 р. надати їй запрошення до Тернівського відділення поліції ГУ НП Дніпропетровської області та до Криворізької місцевої прокуратури № 2 м. Кривий Ріг для заявниці, з реєстраційним номером, датою її ознайомлення з ними з приводу розгляду заяв, скарг від 01.08.2016 р., 25.04.2017 р. і 20.11.2017 р.
Відповідно до ст. 18 Закону України "Про звернення громадян" громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: бути присутнім при розгляді заяви чи скарги.
Відповідно до ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:
1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;
2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;
3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій;
4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії;
5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень;
6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.
Отже, суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Згідно преамбули Закону України «Про звернення громадян» цей Закон регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів.
Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.
Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Як встановлено судом позивачка, зверталася до відповідача із запитом про надання інформації та документів, а не із заявою про порушення чинного законодавства та пропозицією щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, в зв'язку з чим звернення не містить ознак заяви, скарги або пропозиції.
У статті 3 Закону України «Про звернення громадян» зазначено, що пропозиція (зауваження) - це звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.
Заява (клопотання) - це звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності.
Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.
Враховуючи, що звернення позивача не було ні заявою, ні пропозицією, скаргою у розумінні Закону України «Про звернення громадян», правових підстав вважати, що відповідачем було порушено право позивача бути присутнім при розгляді заяви чи скарги, передбачене ст. 18 вказаного Закону, не має.
Крім цього, позивачці була надана відповідь на її звернення.
Таким чином, позовні вимоги про захист права позивача бути присутньою при розгляді заяви (запиту) від 20.02.2018 року та права викривати недоліки в роботі Держави Україна в особі Криворізької місцевої прокуратури №2 для впливу на поліпшення роботи установи, для відстоювання своїх прав і законних інтересів шляхом їх визнання окремим пунктом рішення, задоволенню не підлягають.
Щодо вимог про стягнення моральної шкоди, то суд зазначає, що аналіз ст. 23 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що моральна шкода має полягати саме у: фізичному болю та стражданнях, у душевних стражданнях, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації.
Як було встановлено судом, позивач не надав жодних доказів на підтвердження факту завдання йому моральної шкоди та її ступеню, за яких обставин вони заподіяні, чому позивач оцінив моральну шкоду на таку суму та з чого він при цьому виходив, а також інші обставини, що мають значення для вирішення цієї вимоги.
Отже, приймаючи до уваги відсутність підстав для задоволення позову в частині оскарження бездіяльності відповідача, відсутні підстави й для відшкодування моральної шкоди.
Згідно з частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.
Згідно частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
За встановлених обставин справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1.
Згідно положень ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати із сплати судового збору не стягуються.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Держави України в особі Криворізької місцевої прокуратури №2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.
Позивач: ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1);
Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржена за правилами, встановленими в ст.ст. 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням положень п. 15.5 ч. 1 розділу VII "Перехідні положення" цього Кодексу.

Повний текст рішення суду складений 18 червня 2018 року.

Суддя В.В Ільков