Справа № 761/35862/16-а
Суддя: Коротких А. Ю.
Дата ухвалення: 2018-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Коротких А.Ю.,

суддів: Файдюка В.В.,

Чаку Є.В.,

при секретарі Козуб А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2017 року про залишення позовної заяви в частині без розгляду у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дії та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просив: визнати незаконною дію Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_3 провести перерахунок та виплати пенсії; зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити ОСОБА_3 перерахунок та виплату пенсії, як інваліду ІІ та ІІІ групи на 350 та 200 відсотків підвищення до пенсії, виходячи із мінімального прожиткового мінімуму розрахованого з поточного прожиткового мінімуму, затвердженого Законом України «Про прожитковий мінімум» за період, як інваліду війни 3-ї груп, з 13 липня 2010 року по 26 вересня 2012 року, а інваліду 2-ї групи - з 26 вересня по 06 жовтня 2016 року; зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснювати в подальшому ОСОБА_3 підвищення до пенсії, як інваліду війни ІІ та ІІІ групи на 350 та 200 відсотків підвищення до пенсії виходячи із мінімального прожиткового мінімуму, розрахованого з поточного прожиткового мінімуму, затвердженого Закону України «Про прожитковий мінімум».

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2017 року адміністративний позов ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дії та зобов'язання вчинити певні дії залишено без розгляду в частині вимог за період з 13 липня 2010 року по 07 квітня 2016 року включно.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції про залишення без розгляду в частині вимог за період з 13 липня 2010 року по 07 квітня 2016 року включно та постановити нову ухвалу, якою задовольнити позовні вимоги за період з 13 липня 2010 року по 07 квітня 2016 року включно (за текстом апеляційної скарги).

В судове засідання суду апеляційної інстанції з'явилась представник апелянта, вимоги апеляційної скарги підтримала та просила її задовольнити.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.99 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент вчинення процесуальної дії) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб'єкту владних повноважень право на пред'явлення передбачених законом вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об'єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов'язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем пропущено строк звернення до суду, встановлений для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи в частині вимог позову за період з 13 липня 2010 року по 07 квітня 2016 року включно, а тому підстави, якими позивач обґрунтовує пропуск строку звернення до суду в своєму позові та апеляційній скарзі, є неповажними підставами.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ст. 316 КАС України (в редакції, чинній на момент розгляду в суді апеляційної інстанції) суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 329, 331 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2017 року про залишення позовної заяви в частині без розгляду - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядок і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Головуючий суддя: Коротких А.Ю.

Судді: Файдюк В.В.

Чаку Є.В.

Повний текст виготовлено 22 червня 2018 року.