Справа № 805/2982/18-а
Суддя: Ястребова Любов Вікторівна
Дата ухвалення: 2018-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2018 року справа №805/2982/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді доповідача Ястребової Л. В., суддів Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 02 травня 2018 року про відмову у відкритті провадження у справі № 805/2982/18-а (головуючий І інстанції - Кочанова П.В.) за позовом ОСОБА_2 до Прокуратури Донецької області про визнання протиправною та скасування постанови Прокуратури Донецької області від 12.04.2002 року та зняття майна з арешту,-

ВСТАНОВИВ:

27 квітня 2018 року ОСОБА_2 (надалі позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Прокуратури Донецької області (надалі відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови відповідача від 12.04.2002 року серії та номер 1773 166 та зняття арешту, накладеного на все майно позивача на підставі постанови відповідача від 12.04.2002 року серії та номер 1773 166 згідно Інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта ( номер інформаційної довідки 113896661 від 13.02.2018 року (а.с. 5-6).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 02 травня 2018 року у відкритті провадження за вказаною позовною заявою відмовлено у звязку з тим, що спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства (а.с. 1-2).

Відповідач із такою ухвалою суду першої інстанції не погодився, звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції, при винесенні ухвали про відмову у відкритті провадження дійшов помилкового висновку, що відносини, які виникли між сторонами, регулюються кримінальним судочинства, посилаючись, серед іншого, на Постанову Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і Кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», де зазначено, що за наявності кримінального провадження власник чи інший володівець майна може звернутись до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності в загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обовязків чи законних інтересів, у порядку, передбаченими Кримінально-процесуальним кодексом України, який наклав арешт чи ухвалив вирок не врахував, що арешт на все майно позивача накладено не судом, а саме прокуратурою. Апелянт зазначає, що вироком Київського районного суду м. Донецька від 06 березня 2003 року позивач виправданий із-за відсутності в його діях складу злочину, що свідчить про відсутність станом на час подання даного позову кримінальних чи цивільних справ, на підставі яких можливо було б накласти арешт на майно позивача, а тому, на переконання апелянта, відносини, які виникли між позивачем та відповідачем мають характер саме публічно-правового спору, який випливає із здійснення субєктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій щодо позивача, а отже, такий спір має розглядатися в порядку адміністративного судочинства, посилаючись, при цьому, на Постанову Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і Кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», де зазначено, що за відсутності кримінального провадження власник чи інший володівець майна може звернутись до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності в загальному порядку (а.с. 10-13).

Сторони у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду судового засідання, тому, у відповідності п.2 ч. 1 ст.311 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

На підставі ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній доказами в межах та доводів апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

Приймаючи ухвалу про відмову у відкритті провадження, суд першої інстанції дійшов до висновку, що відносини, які виникають між позивачем ОСОБА_2 та Прокуратурою Донецької області регламентовані Кримінальним процесуальним кодексом України, а тому, вимоги позивача про скасування постанови Прокуратури Донецької області від 12.04.2002 року, про накладення арешту на майно, серія та номер 1773 166 повинні розглядатись у межах кримінального, а не адміністративного судочинства.

Суд апеляційної інстанції погоджується із такими висновками суду першої інстанції та зазначає про наступне.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи; справа адміністративної юрисдикції переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, в якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

При цьому, згідно п. 2 ч. 2 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства.

Тобто, законодавцем передбачено різновиди публічно-правових спорів, які належить розглядати не лише в адміністративному провадженні, а й у порядку кримінального судочинства.

В адміністративному позові позивач зазначає, що постановою Прокуратури Донецької області від 12 квітня 2002 року, серія та номер 1773 166 накладено арешт на все майно позивача.

Разом з тим, постановою Київського районного суду м. Донецька від 07 квітня 2003 року встановлено, що вироком Київського районного суду м. Донецька від 06 березня 2003 року позивач виправданий із-за відсутності в його діях складу злочину.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, у вищевказаній постанові зазначено, що у процесі досудового слідства слідчими органами були прийняті міри до можливої конфіскації майна і було накладено арешт на майно, яке належало Позивачу, а також про те, що при винесенні вироку не була вирішена доля приналежного Позивачу майна. Також, позивач вказує на те, що постановою від 7 квітня 2003 р. Київський районний суд м. Донецька постановив зняти арешт з переліченого у постанові рухомого майна Позивача.

16 лютого 2018 року позивач звернувся до відповідача з клопотанням про зняття майна з арешту, але отримав відмову.

Таким чином, предметом даної справи є скасування постанови Прокуратури Донецької області про зняття арешту з майна позивача від 12 квітня 2002 року, серія та номер 1773 166.

Суд апеляційної інстанції вважає вірним посилання суду першої інстанції на рішення Конституційного суду України №6рп/2001 від 23 травня 2001 року, де роз'яснено, що кримінальне судочинство - це врегульований нормами КПК України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод і законних інтересів. Захист прав і свобод людини не можуть бути надійним без надання їй можливості при розслідуванні кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури. Але таке оскарження може здійснюватись у порядку, встановленому КПК України, оскільки діяльність посадових осіб, як і діяльність суду, має свої особливості та не належить до управлінської сфери. Із цього слідує, що органи дізнання, слідства та прокуратури під час здійснення ними досудового розслідування виконують не владні управлінські функції, а владні процесуальні функції. Такі дії не є способом реалізації посадовими особами органів прокуратури та досудового розслідування своїх владних управлінських функцій, а є наслідком виконання ними функцій, обумовлених завданнями кримінального судочинства.

Відповідно до вищевикладеного слідує, що органи дізнання, слідства та прокуратури під час здійснення ними досудового розслідування виконують не владні управлінські функції, а владні процесуальні функції. Такі дії не є способом реалізації посадовими особами органів прокуратури та досудового розслідування своїх владних управлінських функцій, а є наслідком виконання ними функцій, обумовлених завданнями кримінального судочинства.

Крім того, слід зазначити, що 15 грудня 2017 року прийнятий у новій редакції Кримінальний процесуальний кодекс України, статтею 1 якого визначено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України, цього кодексу та інших законів.

Частиною 1 ст. 24 КПК України, встановлено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Апелянт обґрунтовує апеляційну скаргу тим, що при прийнятті спірної ухвали про відмову у відкритті адміністративного провадження суд першої інстанції неправомірно застосував до спірних правовідносин постанову Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і Кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», в якій зазначено, що за наявності кримінального провадження власник чи інший володівець майна може звернутись до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності в загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обовязків чи законних інтересів, у порядку, передбаченими Кримінально-процесуальним кодексом України, який наклав арешт чи ухвалив вирок та не врахував, що арешт на все майно позивача накладено не судом, а саме прокуратурою.

На переконання апелянта, спір, що виник між сторонами, має розглядатися в порядку адміністративного судочинства, посилаючись, при цьому, на Постанову Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і Кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», де зазначено, що за відсутності кримінального провадження власник чи інший володівець майна може звернутись до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності в загальному порядку.

Суд апеляційної інстанції вищевказаний довід апелянта до уваги не приймає з огляду на наступне.

Матеріали справи свідчать, що спірна постанова Прокуратури Донецької області від 12.04.2002 року про накладення арешту на майно позивача прийнята в порядку Кримінально-процесуального кодексу України та в рамках кримінального провадження, у звязку з чим, позивач повинен звернутись із відповідною позовною за правилами КПК України.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що спірні правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачем регламентовані КПК України, бо прокуратурою Донецької області при прийнятті постанови про накладення арешту на майно позивача не виконувались функції суб'єкта владних повноважень у розумінні КАС України, а виконувались дії на підставі та в порядку, визначеному КПК України, а тому, що вимоги позивача про визнання протиправною та скасування постанови Прокуратури Донецької області від 12.04.2002 року та зняття майна з арешту повинні розглядатись у межах кримінального, а не адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, вказавши, що дана справа підлягає розгляду слідчим-суддею у порядку, визначеному КПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що ухвала суду першої інстанції про відмову у відкритті адміністративного провадження прийнята з дотриманням норм процесуального права, а тому, відсутні підстави для її скасування.

Згідно ч. 1 ст. 325 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Повний текст постанови складений 19 червня 2018 року.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 02 травня 2018 року про відмову у відкритті провадження у справі № 805/2982/18-а - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л.В. Ястребова

Судді Е.Г. Казначеєв

ОСОБА_3