Справа № 823/2371/18
Суддя: Л.В. Трофімова
Дата ухвалення: 2018-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

19 червня 2018 року справа № 823/2371/18

м. Черкаси

Суддею Черкаського окружного адміністративного суду Трофімовою Л.В. перевірено матеріали адміністративного позову у справі № 823/2371/18

за позовом Арбітражного керуючого ОСОБА_1

до Міністерства юстиції України, Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області,

про визнання незаконним акту та довідки, прийнято ухвалу.

19.06.2018 арбітражний керуючий ОСОБА_1, звернувшись до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України, Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, просить:

- визнати незаконним та скасувати акт позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого від 04.05.2018 № 23 та визнати незаконним та скасувати довідку про результати позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого від 23.05.2018 № 23 як підставу для складення акту про перевірку.

Вивчивши матеріали позовної заяви варто зазначити, що вона не відповідає вимогам ст.160, 161 КАС України, а тому повинна бути залишена без руху для усунення недоліків, з огляду на таке.

КАС України (ч.1 ст.43) встановлено, що здатність мати процесуальні права та обов'язки у адміністративному судочинстві (адміністративна процесуальна правоздатність) визнається, зокрема за громадянами України.

Згідно ч.2 ст.26 КАС України позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.25 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об'єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч.4 ст.161 КАС України позивач зобов'язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Позивачем до матеріалів позовної заяви не надано доказу зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання (перебування, знаходження) позивача за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно ст.25 КАС України у контексті підсудності справ за вибором позивача йдеться про акти індивідуальної дії субєкта владних повноважень, якими не є акт перевірки та довідка комісії про результати перевірки.

Відповідно до ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Актом державного чи іншого органу є юридична форма рішень органів офіційний письмовий документ, що породжує наслідки, спрямовані на регулювання тих чи інших відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів відносин. Рішення суб'єкта владних повноважень у контексті положень КАСУ необхідно розуміти як нормативно-правові акти, так і правові акти індивідуальної дії. Згідно п.19 ч.1 ст.4 КАС України правові акти індивідуальної дії рішення, що є актом одноразового застосування норм права і дію яких поширено на конкретних осіб або які стосуються конкретної ситуації, за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, скеровані окремим особам, застосовуються одноразово, після реалізації вичерпують дію. Усі рішення суб'єкта владних повноважень мають підзаконний характер, тобто повинні бути прийняті на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законом. Оскаржувані у даній справі акт та довідка фіксують певні обставини та не є остаточними документами, зобов'язуючим до вчинення будь-яких дій, не породжують певних правових наслідків, висновки акта не мають обов'язкового характеру для позивача. Оскаржувані у даній справі акт та довідка не можна визначити як документи, що містять норми права загальної або індивідуальної дії. Вони не створюють нових правових норм та не мають обов'язкового характеру для суб'єкта, до якого вони адресовані і не набувають статусу рішення, у т.ч. акту індивідуальної дії ненормативного характеру у розумінні КАС України.

У рішенні Конституційного Суду України від 23.06.1997 № 2-зп (справа 3/35-313) передбачено, що за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію. Акти індивідуальної дії мають породжувати (породжують) права і обов'язки конкретних осіб, на яких спрямована така дія шляхом впливу на права і обов'язки позивача. Індивідуальні акти можуть бути оскаржені лише особами, безпосередні права, свободи чи охоронювані законом інтереси яких такими актами порушені. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного суду України від 28.02.2017 у справі № 21-3829а16.

Конституцією України (ч.1 ст.55) передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Право на захист це самостійне субєктивне право, що зявляється у володільця регулятивного права в момент порушення, не визнання чи оспорення останнього.

Відповідно до офіційного тлумачення ч.1 ст.55 Конституції України, наданого у рішенні Конституційного Суду України від 25.12.1997 № 9-зп: ч.1 ст.55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Позивачем не зазначено, про захист якого порушеного права позивача у сфері здійснення публічно - владних функцій кожного із визначених позивачів йдеться.

Згідно із п.6.7 Порядку контролю за діяльністю арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27.06.2013 №1284/5 у разі виявлення під час перевірки порушень у діяльності арбітражного керуючого орган контролю на підставі акта перевірки за наявності відповідних підстав виносить припис про недопущення повторних порушень та (або) розпорядження про усунення виявлених порушень.

Стосовно твердження позивача щодо порушення його прав шляхом висвітлення недостовірної інформації про його діяльність варто зазначити, що справи про захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації не підсудні адміністративним судам.

У прохальній частині позовної заяви не сформовано вимоги до кожного із відповідачів.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Натомість, суд зазначає, що у матеріалах справи відсутні відомості щодо наявності стосовно позивача подання, припису чи розпорядження будь-кого із визначених відповідачів.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі Zand проти Австрії зазначив, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, що регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у ч.1 ст.6 ЄКПЛ передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з &?к;…&?у; питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів» (п.п.24-25 рішення у справі Сокуренко і Стригун проти України).

З матеріалів позову досліджено, що у акті перевірки зазначено: в ході перевірки виявлені порушення щодо яких буде винесено розпорядження, є підставою для внесення державним органом з питань банкрутсва до Дисциплінарної комісії подання.

Суд зазначає, що відповідно до КАС України у конкретній справі вирішується спір, предмет якого існує на час розгляду справи, і суд не може приймати рішення на майбутнє.

Законом України «Про судовий збір» передбачено (ст.9), що суд перед відкриттям провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. КАС України встановлено (ч.3 ст.161), що до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до адміністративного суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У разі коли в позовній заяві обєднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Позовна заява містить дві вимоги немайнового характеру: «визнати незаконним і скасувати акт» і «визнати незаконною і скасувати довідку». Судовий збір за подання даної позовної заяви становить (704,80х2) 1409 грн. 60 коп. Належними реквізитами для сплати судового збору є: отримувач коштів - УДКСУ у м.Черкасах Черкаської області; код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38031150; банк отримувача ГУДКСУ у Черкаській області; код банку отримувача (МФО) - 854018; рахунок отримувача 4002; код класифікації доходів бюджету 22030101; призначення платежу *;101;__________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомив про це відповідний орган Міністерства доходів і зборів України і має відповідну відмітку у паспорті); судовий збір, за позовом ___________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), Черкаський окружний адміністративний суд (назва суду, де розглядається справа).

Позивачем надано доказ сплати судового збору за одну вимогу немайнового характеру.

Обовязковою умовою провадження діяльності арбітражного керуючого є наявність у субєкта господарської діяльності ліцензії, що у додатках до позову не зазначена.

Порядок контролю за діяльністю арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), який затверджено наказом Міністерства юстиції України від 27.06.2013 № 1284/5 «Про затвердження Порядку контролю за діяльністю арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів)», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 03.07.2013 за № 1113/23645 (далі Порядок контролю), розроблено з метою належної реалізації положень статей 106-109 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції Закону № 4212-VI від 22 грудня 2011 р. (далі Закон).

Позивачем не зазначено про оскарження акта перевірки до Дисциплінарної комісії Мінюсту та / або до комісії з проведення позапланової перевірки діяльності арбітражного керуючого. У позові йдеться про незгоду позивача з висновками акта перевірки, натомість не вказано дати і номеру припису чи розпорядження будь-кого із визначених відповідачів.

Сам по собі Акт перевірки не встановлює відповідальності для особи, яка допустила недоліки чи порушення, встановлені під час проведення перевірки, та не породжує правових наслідків для позивача.

Суд зазначає, що у прохальній частині позовної заяви позивач, зокрема просить визнати незаконним та скасувати акт позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого від 04.05.2018 № 23, проте не надає зазначений акт у додатках до позовної заяви (у додатках наявна копія акту від 04.06.2018 № 23).

Позовна заява не відповідає вимогам ст. 160 ст.161 КАС України, що на підставі ч.1 ст.169 КАС України є передумовою для залишення позовної заяви без руху.

Керуючись статтями 2, 4, 6-14, 19, 160, 161, 169, 241, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву за позовом Арбітражного керуючого ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про визнання незаконним акту та довідки залишити без руху.

Надати позивачеві для усунення вказаних вище недоліків позовної заяви десять днів з моменту отримання копії даної ухвали.

У разі невиконання вимог, зазначених в ухвалі, позовна заява буде повернута позивачеві.

Копію ухвали надіслати позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту прийняття та не оскаржується.

Суддя Л.В. Трофімова