Справа № 817/584/18
Суддя: Друзенко Н.В.
Дата ухвалення: 2018-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

29 травня 2018 року м. Рівне №817/584/18
Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Друзенко Н.В. за участю секретаря судового засідання Єрмошкіна Л.І. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі: позивача: представник ОСОБА_1, відповідача: представник ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_3
доГоловного управління ДФС у Рівненській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення про застосування штрафних санкцій, вимоги про спрлату боргу,
В С Т А Н О В И В:

22.02.2018 відкрито спрощене провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 08.02.2018 №, №, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 08.02.2018 № та вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 08.02.2018 №Ф-06. Розгляд справи по суті призначено на 20.03.2018 без виклику сторін.

Ухвалою від 20.03.2018, за клопотанням представника позивача, вирішено провести судове засідання в справі №817/584/18 за правилами спрощеного позовного провадження з викликом осіб у судове засідання, яке призначити на 10.04.2018.

Розгляд справи з 10.04.2018 відкладено на 08.05.2018 та з 08.05.2018 на 22.05.2018 у звязку з тим, що суд визнав причини неприбуття позивача в судове засідання поважними.

21.05.2018 позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, за якою він додатково просив визнати протиправним та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07.03.2018 №Ф-4447-17 (а.с.142-143).

В судовому засіданні на 22.05.2018 заяву про збільшення позовних вимог прийнято, оголошено перерву до 29.05.2018 для надання можливості стороні відповідача ознайомитись з додатково поданими документами та для визначення позиції щодо збільшених позовних вимог.

В судовому засіданні 29.05.2018 проголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Позовні вимоги, згідно з позовною заявою та усними поясненнями представника позивача наданими в судовому засіданні, ґрунтуються на тому, що під час складання акту перевірки податковим органом порушено вимоги щодо його оформлення. Зокрема, не зазначено конкретно господарську операцію, в результаті якої виникли вищевказані порушення в частині правильності визначення витрат та чистого оподатковуваного доходу, та не зазначено період (місяць), в якому така господарська операція мала місце. Ревізором не вказано жодного первинного документа, на підставі якого було здійснено таку господарську операцію. Не вказано жодного доказу, що достовірно підтвердив би висновки відповідача про неправомірність включення платником курсових різниць, що виникли при придбанні валюти, до витрат. Висновки відповідача в акті перевірки про вчинення позивачем порушень в частині завищення суми витрат за 2014 та 2016 року, та заниження чистого оподатковуваного доходу за ці ж періоди, не ґрунтуються на аналізі суті та наслідків господарських операцій, які мали місце у перевіряємому періоді, що, в свою чергу, не є безумовною підставою для висновків про відсутність права у позивача на включення до витрат за 2014 рік 71355,18 грн. та за 2016 рік 9453,00 грн. Стороною позивача зауважено, що у відповідності до вимог статей 138, 153 Податкового кодексу України позивач мав право на включення до витрат грошових сум у вигляді курсових різниць, що були понесені ним при придбанні іноземної валюти для закупівлі сільськогосподарської техніки та устаткування. Як наслідок, податковий орган дійшов помилкового висновку щодо заниження позивачем сум чистого оподатковуваного доходу в 2014 та 2016 роках, та безпідставно донарахував платнику податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування. Враховуючи правомірність включення таких сум до витрат, та правильність нарахування платником чистого оподатковуваного доходу в 2014 та 2016 роках, відповідачем безпідставно донараховано зобов'язання позивачу з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та військового збору. За наведеного, представник позивача просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Сторона відповідача згідно з відзивом на позовну заяву (а.с.50-51) та усними поясненнями представника відповідача наданими в судовому засіданні, заперечила проти позову, вказуючи, що перевіркою правильності визначення витрат, відображених у податковій декларації про доходи з даними про суми витрат, визначеними в ході перевірки за період діяльності з 01.01.2014 по 31.12.2016, встановлено розбіжність на загальну суму 80808,18 грн., в тому числі за 2014 рік в сумі 71335,18 грн. та за 2016 рік в сумі 9453,00 грн. При цьому, до складу витрат ФОП ОСОБА_3В за 2014 рік ревізорами не прийнято витрати в сумі 71355,18 грн. у вигляді курсових різниць (інші витрати) понесені на придбання іноземної валюти для закупівлі сільськогосподарської техніки та устаткування. Також до складу витрат ФОП ОСОБА_3 за 2016 рік не прийнято витрати в сумі 9453,00 грн. в звязку з тим, що до складу валових витрат підприємцем включені витрати, які відсутні в переліку витрат передбачених п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України, а саме: курсові різниці (інші витрати) понесені на придбання іноземної валюти для закупівлі сільськогосподарської техніки та устаткування. Перевіркою встановлено, що витрати у вигляді курсових різниць ФОП ОСОБА_3 списує у складі собівартості придбаних товарів. Відповідач зазначає, що прибуток (позитивне значення курсових різниць) ураховується у складі доходу платника податку, а збиток (відємне значення курсових різниць) ураховується у складі витрат податку. Отже, із переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів відсутні витрати у вигляді курсових різниць. Таким чином, ФОП ОСОБА_3 завищено валові витрати на загальну суму 80808,18 грн. Крім того, за результатами перевірки правильності визначення оподатковуваного доходу позивача, що відображено в книзі обліку доходів та витрат №13634/1 від 12.02.2014 встановлено розбіжність за період 2014 року в сумі 49211,19 грн.,за період 2016 року в сумі 9453 грн. Відповідно до результатів перевірки та порушень відображених в акті перевірки, чистий оподатковуваний дохід ФОП ОСОБА_3 за 2014 рік становить 49211,19 грн., що на 71355,18 грн. більше ніж задекларовано, за 2016 рік становить 13716,59 грн., що на 9453,00 грн. більше ніж задекларовано. А це є включенням в податкову декларацію про доходи перекручення даних, що привело до заниження чистого оподатковуваного доходу за 2014 рік на 49211,19 грн. та за 2016 рік на 9453,00 грн. Донарахована за результатами перевірки сума податку на доходи фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю становить 9082,23 грн., в т.ч. за 2014 рік - 7381,68 грн. та за 2016рік -1700,55 грн. Відповідно поданої декларації про майновий стан і доходи підприємцем самостійно визначено суму військового збору на доходи фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю за 2016 рік в розмірі 63,95 грн. Оскільки в ході перевірки збільшено суму чистого оподаткованого доходу на який нараховується військовий збір на суму 9453,00 грн. за 2016 рік, то сума військового збору за 2016 рік становить 141,80 грн. За наведеного, представник відповідача просила відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю.

Заслухавши учасників справи, повно і всебічно з'ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд встановив наступне.

ОСОБА_3 зареєстрований як фізична особа-підприємець виконавчим комітетом Рівненської міської ради 28.09.2010; взятий на облік як платник податків 29.09.2010; зареєстрований платником ПДВ відповідно до свідоцтва від 12.10.2010 №100305065; види діяльності за КВЕД: оптова торгівля сільськогосподарськими машинами й устаткуванням, про що зазначено безпосередньо в акті перевірки та сторонами не заперечується (а.с.10-11).

З матеріалів справи встановлено, що в період з 10.01.2018 по 23.01.2018 на підставі наказу №2227 від 29.12.2017 та направлення №6/17-00-13-05 від 09.01.2018, відповідно до ст.75, ст.77, ст.82 Податкового кодексу України уповноваженою особою Головного управління ДФС в Рівненській області проведена перевірка діяльності ФОП ОСОБА_3, РНОКПП НОМЕР_1, з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2014 по 31.12.2016, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2016 та правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 по 31.12.2016.

За результатами перевірки складено акт №224/17-00-13-05/НОМЕР_1 від 30.01.2018 (арк.с.10-21), відповідно до висновків якого перевіркою встановлено порушення:

1) включення в декларації про доходи перекручення даних призвело до заниження оподатковуваного доходу за 2014 рік на 49211,19 грн. та за 2016 рік на 9453,00 грн., чим порушено п.164.1 ст.164, п.177.2, п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України. У відповідності до п.138.1, п.138.5, пп.138.10.4 п.138.10, пп.138.12.1 п.138.12 ст.138, пп.153.1.2, пп.153.1.3 п.153.1 ст.153, п.164.1, п.164.3 ст.164, п.167.1 ст.167, п.177.2, п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України донарахована за результатами перевірки сума податку на доходи фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю становить 9082,23 грн., в т.ч. за 2014 рік - 7381,68 грн. та за 2016 рік - 1700,55 грн.;

2) п.2 ч.1 ст.7, ч.11 ст.8, п.8 ст.9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" донарахована сума єдиного внеску становить 19637,73грн., в т.ч. за 2014 рік 17642,80 грн. та за 2016 рік - 1994,93 грн.;

3) пп.1.1, 1.2, 1.3, 1.4, 1.5 п.161 підрозд.10 розділу .ХХ Податкового кодексу України, в результаті чого донарахована за результатами перевірки сума військового збору в розмірі 141,80 грн. за 2016 рік.

Головним управління ДФС у Рівненській області на підставі акта перевірки №224/17-00-13-05/НОМЕР_1 від 30.01.2018 прийнято:

податкове повідомлення-рішення від 08.02.2018 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем - військовий збір, в розмірі 177,25 грн., в тому числі 141,80 грн. - за податковими зобов'язаннями та 35,45 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) (а.с.23);

- податкове повідомлення-рішення від 08.02.2018 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем - податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування в розмірі 11352,79 грн., в тому числі 9082,23 грн. - за податковими зобов'язаннями та в розмірі 2270,56 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) (а.с.25);

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 08.02.2018 №, яким до позивача застосовано штрафні санкції в розмірі 7456,11 грн. (а.с.27);

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 08.02.2018 №Ф-06, якою позивача зобов'язано сплатити недоїмку з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 19637,73 грн. (а.с.29).

21.02.2018 ОСОБА_3 звернувся в суд з адміністративним позовом про визнання протиправними і скасування, зокрема і рішення про застосування штрафних санкцій і - вимоги про сплату недоїмки з ЄСВ. Ухвалою від 22.02.2018 відкрито провадження у такій адміністративній справі.

А 07.03.2018 Головним управління ДФС у Рівненській області позивачу виставлено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-4447-17, якою ОСОБА_3 зобов'язано сплатити недоїмку з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 17618,67 грн. та штрафні санкції в розмірі 7456,11 грн., а разом 25074,78 грн. (а.с.144).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Як встановлено з акта перевірки у періоді, що перевірявся з 01.01.2014 по 31.12.2016, ФОП ОСОБА_3 здійснював зовнішньоекономічну діяльність.

Перевіркою правильності визначення витрат, відображених у податковій декларації про доходи з даними про суми витрат, визначеними в ході перевірки за період діяльності з 01.01.2014 по 31.12.2016, встановлено розбіжність на загальну суму 80808,18 грн., в т.ч. за 2014 рік в сумі 71355,18 грн. та за 2016 рік в сумі 9453,00 грн., а саме: до складу витрат ФОП ОСОБА_3 за 2014 рік не прийнято витрати в сумі 71355,18 грн., у вигляді курсових різниць (інші витрати) понесені на придбання іноземної валюти для закупівлі сільськогосподарської техніки та устаткування; до складу витрат ФОП ОСОБА_3 за 2016 рік не прийнято витрати в сумі 9453,00 грн. в звязку з тим, що до складу валових витрат підприємцем включені витрати, які відсутні в переліку витрат передбачених п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України, а саме: (курсові різниці (інші витрати) понесені на придбання іноземної валюти для закупівлі сільськогосподарської техніки та устаткування).

Перевіркою встановлено, що витрати у вигляді курсових різниць ФОП ОСОБА_3 списує у складі собівартості придбаних товарів.

Розрахунок вартості курсових різниць наведено в додатку 2 "Розрахунок витрат ФОП ОСОБА_3В." до акта перевірки (а.с.22).

Сума витрат у вигляді курсових різниць документально підтверджена позивачем: копіями банківських виписок, імпортними вантажно-митними деклараціями та накладними на продаж (а.с.73-141) і відповідачем не оспорюється. На переконання відповідача позивач взагалі не мав права відносити суму таких курсових різниць до складу витрат відповідних періодів.

Складом правопорушення є помилкове на думку відповідача визначення позивачем складу витрат, які враховуються при формуванні бази оподаткування податком на доходи фізичних осіб відповідно до пункту 138.4, пунктів 138.6 - 138.9, підпунктів 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пункту 138.11 статті 138, пункту 167.1 статті 167, пунктів 177.1, 177.2, 177.4 статті 177 Податкового кодексу України (у редакціях, що діяли у відповідний проміжок часу).

За правилами пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу (в редакції, що діяла впродовж 2014 року, тобто першого спірного періоду), до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Наявність такої відсилочної норми зумовлювала необхідність здійснення системного тлумачення змісту статей 138 - 140 Податкового кодексу України, які до складу витрат з метою визначення чистого оприбуткованого доходу серед іншого, відносять операційні витрати.

Так, за правилами пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу (в редакції, що діяла впродовж 2014 року) витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

В свою чергу, за підпунктом 138.1.1. цього пункту, витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку; витрати банківських установ, до яких відносяться: а) процентні витрати за кредитно-депозитними операціями, в тому числі за кореспондентськими рахунками та коштами до запитання, цінними паперами власного обігу; б) комісійні витрати, в тому числі за кредитно-депозитними операціями, розрахунково-касове обслуговування, інкасацію та перевезення цінностей, операціями з цінними паперами, операціями на валютному ринку, операціями з довірчого управління; в) від'ємний результат (збиток) від операцій з купівлі/продажу іноземної валюти та банківських металів; г) від'ємне значення курсових різниць від переоцінки активів та зобов'язань у зв'язку зі зміною офіційного курсу національної валюти до іноземної валюти відповідно до підпункту 153.1.3 пункту 153.1 статті 153 цього Кодексу; ґ) суми страхових резервів, сформованих у порядку, передбаченому статтею 159 цього Кодексу; д) суми коштів (зборів), внесені до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; е) витрати з придбання права вимоги на виконання зобов'язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги (факторинг); є) витрати, пов'язані з реалізацією заставленого майна; ж) інші витрати, прямо пов'язані зі здійсненням банківських операцій та наданням банківських послуг; з) інші витрати, передбачені цим розділом.

При цьому, за правилами пункту 138.4 цієї статті, витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

В силу прямої норми підпункту 138.10.4 пункту 138.10 статті 138 Податкового кодексу (в редакції, що діяла впродовж 2014 року), інші операційні витрати включають витрати за операціями в іноземній валюті, втрати від курсової різниці, визначені згідно зі статтею 153 цього Кодексу.

В свою чергу, підпункт 153.1 статті 153 Податкового кодексу (в редакції, що діяла впродовж 2014 року) визначав порядок оподаткування операцій з розрахунками в іноземній валюті.

Так, відповідно до підпункту 153.1 цього пункту, доходи, отримані/нараховані платником податку в іноземній валюті у зв'язку з продажем товарів, виконанням робіт, наданням послуг, у частині їхньої вартості, що не була сплачена в попередніх звітних податкових періодах, перераховуються в національну валюту за офіційним курсом національної валюти до іноземної валюти, що діяв на дату визнання таких доходів згідно з цим розділом, а в частині раніше отриманої оплати за курсом, що діяв на дату її отримання.

А за підпунктом 153.1.2. - витрати, здійснені (нараховані) платником податку в іноземній валюті у зв'язку з придбанням у звітному податковому періоді товарів, робіт, послуг, у встановленому порядку включаються до витрат такого звітного податкового періоду шляхом перерахування в національну валюту тієї частини їх вартості, що не була раніше оплачена, за офіційним курсом національної валюти до іноземної валюти, що діяв на дату здійснення операції з такого придбання, а в частині раніше проведеної оплати - за таким курсом, що діяв на дату здійснення оплати.

В силу вимог підпункту 153.1.3., визначення курсових різниць від перерахунку операцій, виражених в іноземній валюті, заборгованості та іноземної валюти здійснюється відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку. При цьому прибуток (позитивне значення курсових різниць) ураховується у складі доходів платника податку, а збиток (від'ємне значення курсових різниць) ураховується у складі витрат платника податку.

Згідно з абзацом 2 підпункту 153.1.4 - у разі придбання іноземної валюти до складу відповідно витрат або доходів звітного періоду включається позитивна або від'ємна різниця між курсом іноземної валюти до гривні, за яким придбавається іноземна валюта, та курсом, за яким визначається балансова вартість такої валюти.

За наведеного, суд вважає, що протягом 2014 року до складу витрат з метою визначення чистого оподаткованого доходу фізичних осіб і, відповідно, бази оподаткування податком на доходи фізичних осіб, повинні включатися операційні витрати, на підставі положень статей 138 - 140, 177 Податкового кодексу України.

А відтак, висновок податкового органу про заниження позивачем податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за 2014 рік внаслідок врахування при визначенні чистого оподаткованого доходу витрат у вигляді курсових різниць, понесених на придбання іноземної валюти для закупівлі сільськогосподарської техніки та устаткування, які є сумою операційних витрат, є безпідставним.

З 01 січня 2015 року Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" N 71-VIII від 28.12.2014, змінено редакцію пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України.

За правилами пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу (в такій редакції, тобто в редакції, що діяла впродовж 2016 року другого спірного періоду), до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать:

177.4.1. витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат;

177.4.2. витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов'язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов'язкове страхування життя або здоров'я працівників у випадках, передбачених законодавством;

177.4.3. суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом;

177.4.4. інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

При цьому, за правилами пункту 177.2 статті 177 (у відповідній редакції), об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Таке формулювання вказаної норми, за яким відсутнє, як пряме відсилання до пункту 177.4 статті 177 для визначення складу витрат, так і вказівка про те, що при визначенні обєкта оподаткування враховується виключно ті витрати, які "безпосередньо пов'язані з отриманням доходів", дозволяє стверджувати, що до складу витрат підприємців у 2016 році включалися також інші витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України.

Оскільки ж на той час Податковий кодекс України не визначав переліку витрат, які не включаються до складу витрат підприємця, то підприємець наділявся правом при визначенні оподатковуваного доходу враховувати всі свої витрати, які пов'язані з його господарською діяльністю та документально підтверджені.

Оскільки позивач в повній мірі документально підтвердив свої витрати, зумовлені від'ємним значенням курсових різниць від переоцінки активів та зобов'язань у зв'язку зі зміною офіційного курсу національної валюти до іноземної валюти і такі зобовязання безпосередньо повязані з основним видом його господарської діяльності оптовою торгівлею сільськогосподарськими машинами та устаткуванням, який він провадить шляхом імпорту такої техніки з подальшою реалізацією на території України, то він правомірного відніс їх до складу своїх витрат.

Відповідно донарахування позивачу контролюючим органом податку на доходи фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю в сумі 9082,23грн., в тому числі за 2014 рік - 7381,68 грн. та за 2016 рік - 1700,55грн. є протиправним, а податкове повідомдення-рішення від 08.02.2018 № підлягає скасуванню.

підприємців базою нарахування єдиного внеску є чистий оподаткований дохід,

Оскільки чистий оподатковуваний дохід отриманий від діяльності за результатами календарного року і зазначений у податковій декларації за відповідний рік, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб є базою нарахування єдиного внеску, то є протиправними і підлягають скасуванню також вимога про сплату боргу (недоїмки) від 08.02.2018 №Ф-06, виставлена позивачу на донараховану за результатами перевірки суму єдиного соціального внеску на рівні 19637,73 грн. та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 08.02.2018 №.

З аналогічних підстав підлягає скасуванню і податкове повідомлення-рішення від 08.02.2018 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем - військовий збір.

Вимога про сплату боргу від 07.03.2018 №Ф-4447-17 є похідною від прийняття спірних рішень, якими донарахований єдиний внесок та застосовані штрафні санкції, протиправність яких обумовлює відсутність підстав формування вимоги згідно з частиною четвертою статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування" №2464-VI від 08.07.2010.

Частиною першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не доведено помилковість визначення позивачем бази оподаткування податком на доходи фізичних осіб, єдиного внеску та військового збору, а відтак і під ставність оскаржуваних рішень.

За результатами судового розгляду справи, суд дійшов висновку, що при прийнятті оскаржуваних рішень субєкт владних повноважень діяв неправомірно, необґрунтовано, без урахування всіх обставин, що мали значення для прийняття рішень, а тому адміністративний позов підлягає до задоволення в повному обсязі.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору в силу Закону, то підстави застосування частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1, вул.Лермонтова, 4а, м.Рівне, 33028) до Головного управління ДФС у Рівненській області (, вул.Відінська,12, м.Рівне, 33023) задовольнити повністю.

Визнати протиправними і скасувати: податкове повідомлення-рішення № від 08.02.2018, податкове повідомлення-рішення № від 08.02.2018, рішення про застосування штрафних санкцій № від 08.02.2018, вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-06 від 08.02.2018 та вимогу про сплату бору (недоїмки) №Ф-4447-17 від 07.03.2018.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складено 06 червня 2018 року.

Суддя Друзенко Н.В.