Справа № 813/3846/17
Суддя: Рибачук Андрій Іванович
Дата ухвалення: 2018-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2018 рокуЛьвів № 876/3054/18

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Рибачука А. І.,

суддів Багрія В. М., Старунського Д. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 813/3846/17 (рішення ухвалене о 15:23 год. у м. Львові судом у складі головуючого судді Кухар Н. А., повний текст рішення виготовлено 13 лютого 2018 року) за адміністративним позовом Головного управління ДФС у Львівській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДФС у Львівській області (далі ГУ ДФС у Львівській області) звернулося до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1, в якому просило стягнути з відповідача податковий борг в сумі 70790.27 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що ОСОБА_1 у встановлений законом строк не сплатила суму узгодженого грошового зобовязання, а відповідно така набула статусу податкового боргу та підлягає стягненню в судовому порядку.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2018 року вказаний позов задоволено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, відповідач подала апеляційну скаргу, в якій, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує посиланням на те, що дохід отриманий від надання послуг з організації гарячого харчування для установ освіти був помилково задекларований нею в податковій декларації платника єдиного податку фізичної особи підприємця за 2016 рік та у звязку з припиненням підприємницької діяльності вона не мала можливості подати уточнюючу декларацію, яка б містила виправлені дані.

Оскільки від учасників справи не надходило клопотань про розгляд справи за їх участю, суд відповідно до пункту 1 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 перебувала на обліку в Червоноградській обєднаній державній податковій інспекції ГУ ДФС у Львівській області як фізична особа - підприємець.

При поданні декларації платника єдиного податку фізичної особи підприємця за 2016 рік ОСОБА_1 до складу доходу платника єдиного податку був включений дохід, отриманий нею від надання послуг з організації гарячого харчування для установ освіти (договір про надання послуг від 09 березня 2016 року, укладений між ОСОБА_1 та відділом освіти Камянка Бузької РДА Львівської області) на суму 70790. 27 грн.

31 січня 2017 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця ОСОБА_1

Вказана вище сума єдиного податку фізичної особи підприємця не була самостійно сплачена відповідачем у встановлений чинним законодавством строк та набула статусу податкового боргу, у звязку з чим їй була надіслана податкова вимога щодо погашення вказаного податкового боргу, яка отримана нею у встановленому чинним законодавством порядку.

Згодом позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача вказаної вище суми єдиного податку для фізичної особи - підприємця в судовому порядку.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не сплатила у строки встановлені чинним законодавством узгоджене грошове зобовязання в сумі 70790. 27 грн, що є підставою для стягнення його у судовому порядку.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним з огляду на наступне.

Відповідно до підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України грошове зобов'язання платника податків це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно з підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Підпунктом 14.1.54. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що дохід з джерелом походження з України це будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді: а) процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України; б) доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів; в) доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів; г) доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України; ґ) доходів страховиків - резидентів від страхування ризиків страхувальників - резидентів за межами України; д) інших доходів від діяльності, у тому числі пов'язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов'язків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем контролюючих органів (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо); е) спадщини, подарунків, виграшів, призів; є) заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору; ж) доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю.

Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України встановлено, що платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Підпунктом 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України визначено, що контролюючі органи мають право, зокрема, звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Відповідно до пункту 87.1. статті 87 Податкового кодексу України джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Відповідно до пункту 87.11. статті 87 Податкового кодексу України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

Пунктом 36.1 статті 36 Податкового кодексу України встановлено, що податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Відповідно до пункту 38.1 статті 38 Податкового кодексу України виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Відповідно до пункту 49.1 статті 49 Податкового кодексу України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Платник податків зобовязаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають обєкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є.

Відповідно до підпункту 49.18.2. пункту 49.18. статті 49 Податкового кодексу України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя).

Відповідно до пункту 54.1. статті 54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Відповідно до пункту 57.1. статті 57 Податкового кодексу України платник податків зобовязаний самостійно сплатити суму податкового зобовязання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на наведені правові норми, позивач, встановивши факт декларування платником грошового зобов'язання з єдиного податку фізичної особи підприємця та його несплати у встановлений строк цілком правомірно звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача зазначених коштів.

Щодо посилання ОСОБА_1 на ту обставину, що задекларований нею в податковій декларації дохід отриманий від надання послуг з організації гарячого харчування для установ освіти не включається до складу доходу платника єдиного податку для фізичної особи підприємця, оскільки надійшов з районного бюджету, то таке є необґрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно до підпункту 1 пункту 292.1. статті 292 Податкового кодексу України доходом платника єдиного податку для фізичної особи - підприємця є дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті. При цьому до доходу не включаються отримані такою фізичною особою пасивні доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті, страхові виплати і відшкодування, а також доходи, отримані від продажу рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі та використовується в її господарській діяльності.

Відповідно до підпункту 4 пункту 292.11. статті 292 Податкового кодексу України до складу доходу, визначеного цією статтею, не включаються суми коштів цільового призначення, що надійшли від Пенсійного фонду та інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, з бюджетів або державних цільових фондів, у тому числі в межах державних або місцевих програм.

Відтак базуючись на загальному понятті доходу, що міститься у підпункті 14.1.54. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України та враховуючи специфіку застосування спрощеної системи оподаткування, під доходом платника єдиного податку слід розуміти загальну суму доходу платника єдиного податку від здійснення підприємницької діяльності, отриманого протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, так і за її межами за винятком доходів отриманих у вигляді пасивних доходів та доходів отриманих від продажу рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі та використовується в її господарській діяльності. Тобто до складу доходів платника єдиного податку відносяться отримані доходи звітного періоду, які включають у себе як дохід від операційної діяльності так і інші доходи.

Як видно з матеріалів справи кошти отримані ОСОБА_1 від відділу освіти Камянка Бузької РДА Львівської області на підставі договору про надання послуг від 09 березня 2016 року є доходом від здійснення нею підприємницької діяльності за 2016 рік.

Такі кошти за своєю правовою природою не належать до таких, які відповідно до підпункту 4 пункту 292.11. статті 292 Податкового кодексу України не включаються до складу доходу платника єдиного податку для фізичної особи підприємця.

Оскільки відповідач самостійно не сплатила суму єдиного податку фізичної особи підприємця такий набув статусу податкового боргу та підлягає стягненню в судовому порядку.

Відтак висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення даного позову є правильним.

За наведених обставин, суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права або порушення норм процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду - без змін.

Керуючись статтями 241, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 813/3846/17 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_2
судді ОСОБА_3
ОСОБА_4