Справа № 310/3539/17(2-а/310/121/17)
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2018-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

19 червня 2018 року

м. Київ

справа №310/3539/17 (2-а/310/121/17)

адміністративне провадження №К/9901/47022/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Гімона М.М. (суддя-доповідач),

суддів: Мороз Л.Л., Бучик А.Ю.,

розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 5 березня 2018 року (головуючий суддя Мельник В.В., судді: Сафронова С.В., Чепурнов Д.В.) про повернення апеляційної скарги на постанову Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 14 грудня 2017 року у справі №310/3539/17 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради про зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 14 грудня 2017 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради про зобов'язання вчинити певні дії відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, 28 грудня 2017 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу у цій справі. Одночасно заявлено клопотання про звільнення від сплати судового збору, яке вмотивовано неможливістю його сплати, у зв'язку зі скрутним матеріальним становищем - відсутність самостійного джерела доходів (пенсія не виплачується).

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2018 року у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору відмовлено, апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали суду шляхом надання документу про сплату судового збору або доказів на підтвердження того, що його майновий стан перешкоджає сплаті судового збору.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 5 березня 2018 року апеляційну скаргу повернуто апелянту, у зв'язку з невиконанням вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

Не погодившись з ухвалою суду про повернення апеляційної скарги, ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та направити справу для повторного вирішення судом апеляційної інстанції питання звільнення від сплати судового збору та відкриття апеляційного провадження.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що підтвердженням важкого матеріального становища є насамперед предмет спору у цій справі - перерахунок субсидії, і в рішення суду першої інстанції встановлено, що з 1 березня 2016 року він не отримує пенсію. Повернувши апеляційну скаргу, суд відмовив йому у доступі до правосуддя.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанцій норм процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Частиною шостою статті 187 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на час звернення з апеляційною скаргою) передбачено, що до апеляційної скарги додається документ про сплату судового збору.

Згідно з частиною третьою статті 189 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на час звернення з апеляційною скаргою) до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 187 цього Кодексу, застосовуються правила статті 108 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 108 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено (в редакції чинній на час звернення з апеляційною скаргою), що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтею 106 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і встановлюється строк, достатній для усунення недоліків.

Пунктом 1 частини третьої статті 108 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на час звернення з апеляційною скаргою) встановлено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху.

Отже, ухвала про залишення апеляційної скарги без руху має містити не лише виявлені недоліки, але й спосіб їх усунення. Невиконання належним чином вмотивованої ухвали у спосіб визначений судом тягне за собою наслідок у вигляді повернення такої скарги.

Як вбачається з ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху, суд послався на те, що до клопотання про звільнення від сплати судового збору заявником не було додано жодного доказу на підтвердження того, що його майновий стан перешкоджає сплаті судового збору у встановленому порядку і розмірі на час подання апеляційної скарги. Разом з тим, ухвала суду не містить фактичної правової оцінки тим обставинам (аргументам), які зазначені позивачем в апеляційній скарзі, а саме, що він є непрацюючим пенсіонером, а з 1 березня 2016 року йому призупинена виплата пенсії внаслідок припинення статусу внутрішньо переміщеної особи, хоча матеріали справи містять документи, які підтверджують ці обставини. Про незадовільний майновий стан свідчить і отримання позивачем безоплатної правової допомоги у справі, а також сам предмет позову.

Способом усунення виявлених недоліків, в ухвалі про залишення апеляційної скарги без руху зазначено спосіб усунення недоліків - надати документ про сплату судового збору або докази на підтвердження того, що його майновий стан перешкоджає сплаті судового збору. При цьому, судом не визначено, які саме докази на підтвердження рівня майнового стану має надати позивач, враховуючи, що оцінка таким доказам надається саме судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ст.90 КАС України).

Суд касаційної скарги вважає за необхідне звернути увагу на практику Європейського суду з прав людини, за якою вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя, оскільки судовий збір є таким собі обмежувальним заходом, який попереджає подання необґрунтованих та безпідставних позовів та перенавантаження судів.

Разом з тим, Європейський Суд неодноразово, а зокрема у справі «Георгел і Георгета Стоїческу проти Румунії», наголошував на тому, що судовий збір має бути «розумним», тобто таким, що, з урахуванням фінансового положення заявника, може бути ним сплачений. Адже невиправдано великий їх розмір, який не враховує фінансове положення заявників, а розраховується на основі певного відсотка від суми, що є предметом розгляду справи, може бути розцінений як такий, що непропорційно обмежує право на доступ до правосуддя.

Також Європейський Суд неодноразово вказував на необхідність дотримання з однієї сторони балансу між інтересом держави у стягненні судового збору за розгляд справи, та з іншої - правом заявника на доступ до правосуддя, зокрема, правом представити свою позицію по суті та захистити інтереси в суді. Для того, щоб гарантувати такий справедливий баланс, та, власне, зберегти безперебійне функціонування судової системи, суди мають можливість звільнити від судового збору тих заявників, які можуть довести свою погану фінансову ситуацію.

Отже, при оцінюванні розміру судового збору слід обов'язково враховувати питання фінансової спроможності заявника його сплатити, а також обставини конкретної справи та стадію провадження.

Кодекс адміністративного судочинства України, а так само і Закон України «Про судовий збір» передбачають можливість звільнення від сплати судового збору, зменшення, відстрочення або розстрочення сплати судового збору в залежності від майнового стану особи. Тобто, визначено єдиний критерій для застосування таких пільг при сплаті судового збору - майновий стан особи.

У справі «ФК Мретебі проти Грузії» Європейський суду з прав людини розглядав питання законності відмови Верховного Суду Грузії від звільнення від сплати судового збору заявника (футбольного клубу), та відмітив, що Верховний Суд неналежним чином дослідив аргументи заявника, не вказав, чи достатньо наданих йому доказів на підтвердження фінансової неможливості сплатити судовий збір та не витребував доказів, яких, на його думку, не вистачало. Верховний Суд просто зазначив, що ніяких підстав для надання звільнення від судового збору не існувало6.

У цій справі Суд назвав відмову Верховного Суду звільнити заявника від сплати судового збору, без відповідного обґрунтування, «безпідставним» обмеженням права останнього на доступ до правосуддя та зазначив, що, на його переконання, відмова у звільненні була зумовлена виключно бажанням Верховного Суду поповнити державний бюджет.

Отже, з урахуванням значного збільшення ставок судового збору, питання перевірки реальної спроможності заявників сплатити судовий збір набуває особливої актуальності та має детально перевірятися судами у випадку, якщо заявники ставлять питання про звільнення, зменшення та/чи розстрочення/відстрочення сплати судового збору.

Виходячи з вищенаведеного рішення ЄСПЛ, при розгляді таких справ національним судам слід належним чином обґрунтовувати свої рішення про задоволення чи відмову у розстроченні/відстроченні/зменшенні чи взагалі звільненні від сплати судового збору. При цьому простого зазначення «не надано доказів на підтвердження майнового стану» недостатньо.

Враховуючи, що судом апеляційної інстанції не було також визначено конкретний спосіб усунення недоліків апеляційної скарги, суд касаційної інстанції вважає передчасним висновок апеляційного суду про повернення апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 353 КАС підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом апеляційної інстанції було допущено порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення незаконної ухвали суду, у зв'язку з чим касаційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала апеляційного суду - скасуванню з направленням справи до апеляційного суду для продовження розгляду.

Керуючись статтями 345, 353, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 5 березня 2018 року про повернення апеляційної скарги на постанову Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 14 грудня 2017 року у справі №310/3539/17 скасувати.

Справу №310/3539/17 направити до апеляційного суду для продовження розгляду.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.М. Гімон

Л.Л. Мороз

А.Ю. Бучик ,

Судді Верховного Суду