Справа № 361/7517/17
Суддя: Петришин Н. М.
Дата ухвалення: 2018-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 361/7517/17
провадження № 2-а/361/144/18
РІШЕННЯ

Іменем України

22 травня 2018 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі головуючого судді Петришин Н.М. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Броварського обєднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання протиправними дій відповідача, зобовязання вчинити певні дії, відшкодувати матеріальні та моральні збитки,

в с т а н о в и в :

До суду звернувся ОСОБА_1 із вказаним позовом, де просить: «Визнати протиправними /дії/ бездіяльність Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області у м. Бровари, за відмову в переведенні ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на пенсію за віком з 26.10.2016 року, в зв'язку з досягненням пенсійного віку 55 років, встановленого для інвалідів війни, та як постраждалому від ЧАЕС III категорії, з урахуванням ст. 6 Закону України « Про пенсійне забезпечення», всупереч рішення ВСУ від 08.06.2016р. справа N9331/336/15.

3) Зобовязати Броварське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області у м. Бровари перевести ОСОБА_1 на пенсію за віком з 26.10.2017 року, в зв'язку з досягненням пенсійного віку 55 років, встановленого для інвалідів війни, та в зв'язку з досягненням пенсійного віку 54 років, встановленого як постраждалому від ЧАЕС III категорії, відповідно до ст.6 Закону України « Про пенсійне забезпечення», та нараховувати пенсію за віком + мінімальну пенсії по інвалідності відповідно до ст. 22 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та інших осіб у розмірі 110% від 3,5 розмірів мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, + додаткову пенсію, як постраждалому від ЧАЕС III категорії виходячи з розміру встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загально обов'язкове державне пенсійне страхування», з урахування норм міждержавного договору, право на які підтверджує посвідчення Серія II №471074, та Закону України «Про приєднання України до Віденської конвенції про цивільну відповідальність за ядерну шкоду» № 334/96-ВР від 12 липня 1996 p., з індексацією недоотриманих пенсійних виплат та допустити негайне виконання рішення суду».

22 лютого 2018 року до суду надійшла заява ОСОБА_1, де він просить задовільнити позов з урахуванням пояснення щодо підвищення позивачу пенсії за віком на мінімальну пенсію по інвалідності відповідно до ст. 6, 77Закону №1788-ХІІ та з підвищенням додаткової пенсії як постраждалому від ЧАЕС ІІІ категорії.

У подальшому позивач збільшив позовні вимоги та просить:

-зобов'язати Броварське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області у м. Бровари компенсувати позивачу моральні збитки в розмірі 100 000 гривень за відмову в переведенні на пенсію за віком та стягнути з відповідача кошти в розмірі 100 000 гривен (сто тисяч гривен).

-зобов'язати Броварське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області у м. Бровари зарахувати страховий стаж позивачу з часу встановлення інвалідності з 16.09.1983р.

- зобов'язати Броварське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області у м. Бровари зарахувати страховий стаж позивачу під час роботи підприємцем з 14.06.1996р., та час по догляду за постраждалою від ЧАЕС дитиною до 2004р.

- у зв'язку з тим, що відповідач повідомив, що позивач має право на пенсію за віком, та має підстави для зниження пенсійного віку і необхідній страховий стаж та лише через декілька років повідомляє позивачу, що він не має необхідного страхового стажу, просить зобов'язати відповідача докупити, за свій рахунок недостатній страховий стаж позивачу, щоб компенсувати позивачу завдані збитки.

Також просить відшкодувати за рахунок відповідача судові витрати позивачу, за складання даного позову на підготовку до розгляду справи та витрат пов'язаних з розглядом справи та стягнути з відповідача 50 000 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є інвалідом війни ІІ групи безстроково і користується пільгами відповідно до ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та має право на пенсію відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», також він відноситься до інвалідів ІІІ групи і має право на пільги та переваги встановлені законодавством СРСР для інвалідів Великої Вітчизняної війни, ці пільги і переваги передбачені в міждержавній угоді «Угода про взаємне визнання пільг і гарантій для учасників та інвалідів Великої Вітчизняної війни, учасників бойових дій на території інших держав, сімей загиблих військовослужбовців», крім того, він відноситься до постраждалих від ЧАЕС ІІІ категорії та користується пільгами, передбаченими ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Постановою Броварського міськрайонного суду від 22.06.2017 року відповідача повторно зобовязано розглянути заяву позивача про переведення на пенсію за віком, однак відповідач 18.07.2017 року повторно розглянувши заяву позивача, не надав вмотивованого та обґрунтованого рішення та відмовив у переведенні обрахування пенсійних виплат згідно пенсії за віком.

У заяві про збільшення позовних вимог позивач зазначає, що 18.01.2018р. звернувся до відповідача щодо зарахування до стажу час роботи приватним підприємцем з часу реєстрації 14.06.1996р. до передбаченого законодавством часу, та стаж за час по догляду за постраждалою від ЧАЕС дитиною. Відповідач у відповіді від 29.01.2018р. відмовився зарахувати позивачу час роботи приватним підприємцем з часу реєстрації 14.06.1996р. без жодних пояснень, при цьому посилаючись на Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 2005 року, зі змінами внесеними 30.07.2015р. Також у зверненні позивача до відповідача від 20.02.2018р., позивач просив: «Повідомити в якому віці зможе перейти на пенсію за віком, як особа яка працювали в зоні радіаційного зараження від ЧАЕС з 26.04.1986p. по 14.05.1990р., та яка має право на пільговий вихід на пенсію за віком в 55 років передбачений особам з інвалідністю внаслідок війни II групи, та з урахуванням роботи зі шкідливими умовами праці». У відповіді від 23.02.2018р. відповідач не вказав, як зменшується пенсійний вік, для отримання пенсії за віком до осіб, як особі яка працювали в зоні радіаційного зараження від ЧАЕС з 26.04.1986р. по 14.05.1990р., та яка має право на пільговий вихід на пенсію за віком в 55 років передбачений особам з інвалідністю внаслідок війни II групи, та з урахуванням роботи зі шкідливими умовами праці.

Відмова відповідача щодо роз'яснення прав позивачу на його право щодо зменшення пенсійного віку з врахуванням різних підстав, на думку позивача, може свідчити лише про спробу перешкодити в отриманні пенсійних виплат або це вимагання неправомірної вигоди.

Також зазначає, що предметом позову є розпорядження відповідача від 18.07.2017р., що на виконання рішення суду позивачу було зроблено перерахунок пенсійних виплат пенсії за віком, яка виявилася меншою, чим пенсія по інвалідності, тому позивач просить здійснити перерахунок пенсійних виплат позивачу з урахуванням розпорядження від 18.07.2017р., в разі якщо відповідач стверджує, що позивач не має належного страхового стажу він може звернутися до суду щодо скасування своїх неправомірних розпоряджень, з компенсуванням позивачу завданих матеріальних збитків та моральної шкоди та недоотриманої пенсії.

У запереченнях на позовну заяву відповідач посилається на те, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Броварському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України Київської області та отримує пенсію по інвалідності 2 групи внаслідок травми і захворювання повязаного з виконанням обовязків строкової військової служби згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». За матеріалами пенсійної справи загальний стаж позивача враховано по 30.09.2000 року і він складає 19 років 1 місяць 11 днів. Розмір пенсійної виплати ОСОБА_1 станом на 07.11.2017 року становить: 5522, 19 грн., та складається з 3 822 , 008 грн. основний розмір пенсії, 113, 88 грн. додаткова пенсія внаслідок ЧК 3 кат, 580, 88 грн. підвищення особам, прирівняним до інвалідів війни 2 гр., 955, 50 грн. збільшення згідно ст. 21 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», 50 грн. адресна грошова допомога інвалідам війни, 765, 34 грн. щомісячна державна адресна допомога. На думку відповідача, підстави для застосування іншого порядку нарахування пенсії ОСОБА_1 відсутні. У запереченні відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 січня 2018 року справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

У судове засідання, призначене на 22 травня 2018 року, сторони не зявились, направивши до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом війни II групи, інвалідність призначена безстроково.

Також позивачу встановлена III група інвалідності, пов'язана з виконанням обов'язків військової служби, тому він має право отримувати пільги, встановлені відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Крім того, позивач відноситься до інвалідів ІІІ групи, що підтверджується відповідним посвідченням, та має право на пільги і переваги, встановлені законодавством СССР для інвалідів Великої Вітчизняної війни, пільги передбачені в міждержавній угоді «Угода про взаємне визнання пільг і гарантій для учасників та інвалідів Великої Вітчизняної війни, учасників бойовик дій на території інших держав, сімей загиблих військовослужбовців», яка набрала чинності 27 червня 1996 року.

Також позивач відноситься до постраждалих від ЧАЄС ІІІ категорії, був відселений із території зони безумовного (обов'язкового) та гарантованого добровільного відселення в 1990 році, та має право на пільги, передбачені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 червня 2017 року у справі №361/1783/17 зобовязано Броварське обєднане управління Пенсійного фонду України Київської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.10.2016 року про переведення на пенсію за віком у звязку із досягненням пенсійного віку, встановленого для інвалідів війни і як постраждалому від Чорнобильської катастрофи ІІІ категорії, та за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 прийняти обґрунтоване рішення, з наданням детального розрахунку розміру пенсії за віком, на яку мав би право позивач у разі переведення його на такий вид пенсії.

Із протоколу повторного розгляду заяви ОСОБА_1 від 26.10.2016 року щодо перерахунку пенсії від 18 липня 2017 року видно, що на виконання вищевказаної постанови суду Броварським обєднаним управлінням Пенсійного фонду України Київської області повторно розглянута заява ОСОБА_1 від 26.10.2016 року.

У позовній заяві позивач посилається на те, що відповідач повторно невмотивовано та необґрунтовано відмовив у задоволенні його заяви від 26.10.2016 року, яка уже була предметом розгляду у суді.

Отже, даний спір виник стосовно неналежного, на думку позивача, виконання відповідачем рішення суду, ухваленого на користь відповідача.

Станом на день пред'явлення позову 07.12.2017р. такі правовідносини були врегульовані статтею 267 КАС України (в редакції, чинній до 15.12.2017 року), частина 9 якої передбачала, що, особа-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем - на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою.

Аналогічні положення передбачені ст. 383 КАС України (в редакції, чинній з 15.12.2017р.) зокрема, частина 1 якої передбачає, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Враховуючи викладене, позовна вимога про визнання протиправними дій відповідача за відмову у переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію за віком, не може бути задоволена судом, оскільки уже була предметом судового розгляду, а дії відповідача, що оскаржуються в даному позові щодо неналежного виконання судового рішення, можуть бути предметом судового розгляду в порядку встановленому процесуальним законом (ст.267 КАС в редакції, чинній до 15.12.2017р. і відповідно ст.383 КАС в редакції, чинній з 15.12.2017р.).

Крім того, у позові позивач просить: зобовязати Броварське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області у м. Бровари перевести ОСОБА_1 на пенсію за віком з 26.10.2017 року, в зв'язку з досягненням пенсійного віку 55 років, встановленого для інвалідів війни, та в зв'язку з досягненням пенсійного віку 54 років, встановленого як постраждалому від ЧАЕС III категорії, відповідно до ст.6 Закону України «Про пенсійне забезпечення», та нараховувати пенсію за віком + мінімальну пенсії по інвалідності відповідно до ст. 22 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та інших осіб у розмірі 110% від 3,5 розмірів мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, + додаткову пенсію, як постраждалому від ЧАЕС III категорії виходячи з розміру встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загально обов'язкове державне пенсійне страхування», з урахування норм міждержавного договору, право на які підтверджує посвідчення Серія II №471074, та Закону України «Про приєднання України до Віденської конвенції про цивільну відповідальність за ядерну шкоду» № 334/96-ВР від 12 липня 1996 p.

До матеріалів справи відповідачем додано копію рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 березня 2018 року в адміністративній справі №361/5596/2017, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково: визнано протиправним рішення Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області від 15.08.2017 р. про відмову в переведенні ОСОБА_2 на пенсію за віком з 10.08.2017 р., в зв'язку з досягненням пенсійного віку 54 років, як постраждалому від ЧАЕС III категорії, з урахуванням часу роботи позивача в зоні ЧАЕС; зобов'язано Броварське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області перевести ОСОБА_1 на пенсію за віком з 10.08.2017 р., в зв'язку з досягненням пенсійного віку 54 років, встановленого як постраждалому від ЧАЕС III категорії, та 55 років встановленому для інвалідів війни, відповідно до ст.ст. 6, 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», та нараховувати пенсію за віком + з її підвищенням на мінімальну пенсії по інвалідності в розмірі 110 % від 3,5 мінімальних пенсій за віком + додаткову пенсію, як постраждалому від ЧАЕС III категорії виходячи з розміру встановленого ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з урахування норм міждержавного договору, право на які підтверджує посвідчення Серія II №471074; в іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Отже, вищевказана позовна вимога уже є предметом спору між тими самими сторонами та з тих самих підстав.

За змістом ч. 3 ст. 240 КАС України суд залишає позов без розгляду, якщо: у провадженні цього або іншого суду є справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Враховуючи ті обставини, що на день ухвалення даного рішення, рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 березня 2018 року ще не набрало законної сили, тому, вищевказана позовна вимога підлягає залишенню без розгляду.

На обґрунтування збільшених позовних вимог позивач надав до суду заяву позивача до відповідача від 18.01.2018 року, де він просить зарахувати йому до стажу час роботи приватним підприємцем з часу реєстрації 14.06.1996 року до передбаченого законодавством часу, зарахувати стаж роботи в зоні зараження ЧАЕС до часу відселення із зони; зарахувати до стажу, час по догляду за постраждалою від ЧАЕС дитиною, відповідно до законодавства та Конституції України.

На звернення позивача від 18.01.2018 року, відповідачем наданий лист від 29 січня 2018 року, де зазначено, що згідно наданих ОСОБА_1 документів розпорядженням від 03.08.2017 року проведений перерахунок його пенсії з 01.08.2017 року з донарахуванням стажу роботи підприємцем за період з 01.10.1996 року по 31.12.1999 року та з 01.04.2000 року по 30.09.2000 року. За матеріалами пенсійної справи страховий стаж враховано по 30.09.2000 року і він складає 19 років 1 місяць 1 день. Також розяснено положення ч. 2 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Повідомлено про те, що постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 26.01.2016 року у справі №361/2133/14-а визнано неправомірними дії управління ПФУ в м. Броварах та Броварському районі щодо зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу час догляду за постраждалою від ЧАЕС дитиною з 30.04.1994 року по 13.06.1996 року неправомірними. Зобовязано управління анулювати записи про такі періоди страхового стажу.

20.02.2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою про розяснення підстав та строків виходу на пенсію за віком.

23.02.2018 року відповідачем надана позивачу відповідь, де зазначено, що відповідно до п. 2. ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» право на пенсію у повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорії 1,2,3,4, за умови стажу роботи для чоловіків не менш як 20 років. Проте, за матеріалами пенсійної справи страховий стаж ОСОБА_1 складає 19 років 1 місяць 1 день.

Зі змісту постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2016 року у справі №361/2133/14-а видно, що предметом судового розгляду між сторонами у даній справі уже були вимоги про зарахування до страхового стажу позивача періодів догляду за дитиною, постраждалою від ЧАЕС та перебування приватним підприємцем.

Отже, провадження у справі в частині позовних вимог про зобов'язання відповідача зарахувати страховий стаж позивачу під час роботи підприємцем з 14.06.1996р., та час по догляду за постраждалою від ЧАЕС дитиною до 2004р., підлягає закриттю відповідно до п.4 ч.1 ст. 238 КАС України.

Крім того, враховуючи викладене та те, що позивачем не надано ніяких доказів на підтвердження доводів позовних вимог та на спростування зазначених відповідачем обставин у відповідях від 29.01.2018 року та 23.02.2018 року, суд приходить до висновку що позовні вимоги про зобов'язання відповідача зарахувати страховий стаж позивачу з часу встановлення інвалідності з 16.09.1983р. та зобов'язати відповідача докупити, за свій рахунок недостатній страховий стаж позивачу, щоб компенсувати позивачу завдані збитки, є недоведеними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, тому задоволенню не підлягають.

Також позивач до матеріалів справи додав його чергову заяву від 20.02.2018 року до відповідача про переведення на пенсію за віком, та відповідь відповідача від 23.02.2017 року за №175/Л-01. Проте, жодних вимог щодо такої заяви до суду не предявляв.

Щодо стягнення із відповідача матеріальних збитків та моральної шкоди суд приходить до таких висновків.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Приписи ст. 1167 ЦК України визначають, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Проте, суд не вбачає підстав для задоволення заявлених позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачем не було надано до суду жодних доказів, які підтверджують завдання йому такої шкоди.

Крім того, при розгляді даної адміністративної справи, судом не встановлено протиправності дій відповідача, які б завдала позивачу реальної майнової шкоди чи дійсних матеріальних збитків. Позивач у даному випадку не довів факту завдання йому матеріальних збитків, як і не довів розмір понесених ним судових витрат у розмірі 50 000 грн.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу (ч.1 ст. 77 КАС України).

Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі викладеного, та керуючись статтями 77, 238, 240, 242-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 в частині вимог, де він просить: зобовязати Броварське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області у м. Бровари перевести ОСОБА_1 на пенсію за віком з 26.10.2017 року, в зв'язку з досягненням пенсійного віку 55 років, встановленого для інвалідів війни, та в зв'язку з досягненням пенсійного віку 54 років, встановленого як постраждалому від ЧАЕС III категорії, відповідно до ст.6 Закону України «Про пенсійне забезпечення», та нараховувати пенсію за віком + мінімальну пенсії по інвалідності відповідно до ст. 22 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та інших осіб у розмірі 110% від 3,5 розмірів мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» + додаткову пенсію, як постраждалому від ЧАЕС III категорії виходячи з розміру встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загально обов'язкове державне пенсійне страхування», з урахування норм міждержавного договору, право на які підтверджує посвідчення Серія II №471074, та Закону України «Про приєднання України до Віденської конвенції про цивільну відповідальність за ядерну шкоду» № 334/96-ВР від 12 липня 1996 p. залишити без розгляду.

Провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 в частині вимог про зобов'язання Броварського об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області у м. Бровари зарахувати страховий стаж позивачу під час роботи підприємцем з 14.06.1996р., та час по догляду за постраждалою від ЧАЕС дитиною до 2004р. закрити.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до Броварського обєднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання протиправними дій відповідача, зобовязання вчинити певні дії, відшкодувати матеріальні та моральні збитки відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів із дня отримання повного тексту рішення суду, шляхом подання апеляційної скарги через Броварський міськрайонний суд Київської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. Якщо було подано апеляційну скаргу рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.М. Петришин