Справа № 185/7576/17(2-а/185/423/17)
Суддя: Дадим Ю.М.
Дата ухвалення: 2018-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и
20 червня 2018 року справа № 185/7576/17(2-а/185/423/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дадим Ю.М.,
суддів: Божко Л.А. Уханенка С.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07.03.2018 року (суддя Гаврилов В.А.) ухвалену в місті Дніпро у справі за позовом ОСОБА_1 до інспектора батальону №3 роти №2 Управління патрульної поліції у м. Дніпро рядового поліції Мелконян Артура Саркисовича про скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора батальону №3 роти №2 Управління патрульної поліції у м. Дніпро рядового поліції Мелконян Артура Саркисовича в якому просив:

- визнати незаконними дії Відповідача щодо складення постанови серії ЕАА №169476 від 21.09.2017 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі в сумі 425.00 грн. за порушення ч.2 ст.122 КУпАП;

- визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕАА №169467 від 21.09.2017 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, а провадження по справі закрити.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07.03.2018 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняте нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована посиланням на те, що Відповідач при винесенні оскаржуваної постанови не діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб передбачені чинним законодавством, що свідчить про необхідність її скасування. Також, Позивач зазначив, що справа про порушення ПДР може розглядатись тільки в будівлі відповідного управління патрульної поліції, за місцем обліку транспортного засобу або за місцем проживання порушника.

Сторони в судове засідання не з`явились. Судова повістка для Позивача була повернута на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Окрім того, в матеріалах справи наявні телефонограми від 14.05.2018 року та від 15.05.2018 року, відповідно до яких Позивач відмовлявся отримувати повідомлення про час та місце розгляду його справи, яка первинно була призначена на 23.05.2018 року. На розгляд справи, призначеної на 23.05.2018 року Позивач не з`являвся.

Відповідно до ст. 311 КАС України суд розглядає справу у письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 21.09.2017 року Відповідачем була прийнята постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Відповідно до вказаної постанови, 21.09.2017 року Позивач, керуючи транспортним засобом SKODA SUPERB НОМЕР_1 , не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при маневрі, чим порушив вимоги п.9.2 ПДР.

На підставі вказаного, Позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Не погодившись з обґрунтованістю прийняття вказаної постанови, Позивач оскаржив її до суду.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що при притягненні Позивача до відповідальності, Відповідачем були виконані всі вимоги діючого законодавства, яким урегульовані правила складення протоколу про адміністративне правопорушення та притягнення до адміністративної відповідальності.

Суд апеляційної інстанції погоджується з зазначеними висновками з огляду на наступні обставини.

Відповідно до ст.9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Приписами ч.2 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Зі змісту зазначених правових приписів вбачається, що порушення правил користування попереджувальними сигналами є адміністративним правопорушенням, яке тягне за собою накладення штрафу.

При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує, що згідно зі ст..280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, виходячи з його правової природи та завдання, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Поряд з вказаним, згідно із ч. 2 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В свою чергу, у відповідності до ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, Відповідачем на підтвердження скоєння Позивачем адміністративного правопорушення було надано відеозапис.

В свою чергу, як вбачається з наданого Відповідачем відеозапису, на ньому зафіксовано факт перестроювання позивача з середньої смуги для руху в крайню ліву без подачі сигналу світловим покажчиком повороту.

Згідно п.9.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306, водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку: перед початком руху і зупинкою, перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Тобто, виходячи з зазначеного, Позивачем були порушені вимоги п.9.2 ПДР, а саме ним не було подано сигнал світловим покажчиком перед перестроюванням.

Поряд з вказаним, суд апеляційної інстанції вважає безпідставним посилання апелянта на рішення Конституційного суду України від 26.05.2015 року по справі №1-11/2015, як на підставу необхідності розгляду даної справи за місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення, оскільки Законом України від 14.07.2015 року №596-VІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення дорожнього руху" до ст.258 КУпАП були внесені зміни, в результаті чого на справи, які віднесено до компетенції Національної поліції, розповсюджено вимоги ч.4 ст.258 цього Кодексу щодо винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення на місці вчинення правопорушення та які набрали чинності пізніше, ніж було прийняте вказане рішення Конституційного Суду України. Відповідно зазначені зміни і не були предметом розгляду Конституційним Судом України у справі №1-11/2015, а тому і висновки, викладені в останній, на них розповсюджуватись не можуть.

Отже, виходячи з зазначених обставин справи, в даному випадку наявна належна доказова база, яка підтверджує факт скоєння Позивачем адміністративного правопорушення та як наслідок обґрунтовує правомірність притягнення його до адміністративної відповідальності, що в свою чергу свідчить про обґрунтованість прийняття Відповідачем оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення та відсутності підстав для її скасування.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо обґрунтованості прийняття Відповідачем оскаржуваної постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07.03.2018 року було прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що свідчить про відсутність підстав для її скасування.

Керуючись ст. 243, ст.308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, 321, 322, КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07.03.2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає відповідно до ст.272 КАС України.

Головуючий суддя: Ю.М. Дадим

Суддя: Л.А. Божко

Суддя: С.А. Уханенко