Справа № 817/1422/13-а
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2018-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 червня 2018 року

м. Київ

справа №817/1422/13-а

адміністративне провадження №К/9901/451/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Бившевої Л.І.,

суддів: Шипуліної Т.М., Хохуляка В.В.,

розглянув у порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні без виклику сторін касаційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 31.05.2013 (суддя - Сало А.Б.) та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 10.09.2013 (судді - Бондарчук І.Ф., Моніч Б.С., Охрімчук І.Г.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Джерал-Ойл" (далі - ТОВ "Джерал-Ойл") до Державної податкової інспекції у місті Рівному Рівненської області ДПС (далі - ДПІ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

У С Т А Н О В И В:

У квітні 2013 року ТОВ "Джерал-Ойл" звернулося до суду з позовом до ДПІ про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень ДПІ від 11.01.2013 № , від 11.03.2013 № , від 11.01.2013 № , якими товариству збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на 395 775,50 грн, з податку на додану вартість (далі - ПДВ) на 76 622,50 грн та зменшено розмір від'ємного значення суми ПДВ за вересень 2012 року на 30 752,00 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що висновки податкового органа про непідтвердження товариством своїх даних податкового обліку через неможливість провести зустрічну звірку контрагента, є безпідставними, оскільки під час перевірки були надані всі належно оформленні документи, передбачені законодавством, щодо господарських операцій із зазначеним контрагентом. Також, не погоджуючись з висновком ДПІ стосовно завищення товариством валових витрат внаслідок віднесення до їх складу відсотків за користування банківським кредитом, товариство зазначає, що пунктом 141.1 статті 141 Податкового кодексу України встановлено загальне правило, за яким до складу витрат включаються будь-які витрати, пов'язані з нарахуванням процентів за борговими зобов'язаннями (в тому числі за будь-якими кредитами, позиками, депозитами, крім фінансових витрат, включених до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку) протягом звітного періоду, якщо такі нарахування здійснюються у зв'язку з провадженням господарської діяльності платника податку. При укладенні отриманні кредитних коштів на придбання цінних паперів товариство мало на меті отримання прибутку і здійснювало свою діяльність у відповідності з визначеними цілями та статутом.

Рівненський окружний адміністративний суд постановою від 31.05.2013, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 10.09.2013, позов ТОВ "Джерал-Ойл" задовольнив: визнав протиправними та скасував від 11.01.2013 № , № та від 11.03.2013 № .

Суди при вирішенні спору дійшли висновку про правомірність віднесення товариством відсотків за користування банківським кредитами до складу валових витрат з огляду на використання кредитів у власній господарській діяльності. Також, надавши оцінку первинним документам, що були сформовані під час господарських операцій з оренди АЗС, наявності у контрагента позивач господарської та податкової правосуб'єктності на момент вчинення операцій, суди дійшли висновку про правомірність формування товариством даних свого податкового обліку за вказаними господарськими операціями.

ДПІ подала до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу на постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції, у якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення і прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги, ДПІ посилається на обставини, що були встановлені у ході податкової перевірки, та невідповідність судових рішень позиції Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 № 742/11/13-11 щодо справ, пов'язаних із встановленням обставин вчинення господарської операції та відповідно права платника податку на податковий кредит та валові витрати за наслідками такої операції.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 07.10.2013 № К/800/49158/13 відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою податкового органа.

У запереченнях на касаційну скаргу позивач просить залишити касаційну скаргу ДПІ без задоволення, а судові рішення - в силі як такі, що прийняті відповідно до закону та є належно обґрунтованими.

Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" від 02.06.2106 № 1401-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, статтю 125 Конституції України викладено в редакції, згідно з якою Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України.

Згідно з пунктом 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, з дня початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, Верховний Суд України, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищий господарський суд України, Вищий адміністративний суд України припиняють свою діяльність та ліквідуються у встановленому законом порядку.

Відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, постановою Пленуму Верховного Суду від 30.11.2017 № 2 "Про визначення дня початку роботи Верховного Суду" днем початку роботи Верховного Суду визначено 15.12.2017.

Законом України від 03.10.2017 № 2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017, Кодекс адміністративного судочинства викладено в новій редакції.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями у справі визначено склад колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: Бившева Л.І. (суддя-доповідач, головуючий суддя), Хохуляк В.В., Шипуліна Т.М.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017) касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Верховний Суд ухвалою від 14.06.2018 касаційну скаргу ДПІ прийняв до провадження та призначив справу до касаційного розгляду у спрощеному провадженні без повідомленням сторін на 19.06.2018.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду перевірив наведені у касаційній скарзі доводи відповідача, обґрунтування заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги та дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Суди попередніх інстанцій встановили, що фактичною підставою для прийняття податкових повідомлень - рішень, з приводу правомірності яких виник спір, слугував висновок контролюючого органу, викладений в акті планової виїзної перевірки ТОВ "Джерал-Ойл" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства від 28.12.2012 № 716/22-200/37083433, про заниження позивачем податкових зобов'язань із ПДВ за квітень - грудень 2012 та січень - вересень 2012 року та з податку на прибуток за період, охоплений перевіркою, - 01.04.2011 по 30.09.2012, внаслідок збільшення суми податкового кредиту на 92 050,00 грн за податковими накладними, виписаними ТОВ "Рустель", та суми витрат на 1 687 371,00 грн, що відповідає витратам, понесеним за користування кредитом (1 214 871,00 грн) та за оренду 5-ти АЗС у ТОВ "Рустель" (472 500 грн).

Висновок податкового органу про порушення позивачем порядку ведення податкового обліку обґрунтований тим, що господарські операції між ТОВ "Джерал-Ойл" та ТОВ "Рустель" з оренди АЗС є непідтвердженими. При цьому ДПІ посилається на податкову інформацію, отриману в результаті здійснення заходів податкового контролю ТОВ "Рустель", про неможливість провести зустрічну звірку зазначеного суб'єкта господарювання у зв'язку з тим, що згідно з даними БД АРМУ "Облік" обліковий стан платника "9" (направлено запит на встановлення місцезнаходження), та відсутність у нього податкової правосуб'єктності (з 17.09.2012 анульовано свідоцтво платника ПДВ). Також ДПІ вважає, що кредитні кошти фактично використанні не в межах господарської діяльності, оскільки операції з цінними паперами не є основним видом діяльності, тому віднесення процентів за кредитним договором до складу валових витрат здійснено з порушенням положень підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14, підпункту 141.1 статті 141 Податкового кодексу України.

Ці доводи ДПІ були предметом оцінки судами першої та апеляційної інстанцій, висновок яких про право позивача на податковий кредит у сумі 92 050,00 грн та валові витрати - 1 687 371,00 грн ґрунтуються на встановлених обставинах щодо здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ "Рустель" та використання кредитних коштів у межах господарської діяльності.

Суди встановили, що на підставі договорів оренди позивач орендував у ТОВ "Рустель" 5-ть об'єктів нерухомі - АЗС товар. Обставини щодо реальності зазначених господарських операцій встановлені судом на підставі оцінки доказів у справі, а саме: первинних документів (акти здачі - прийняття робіт, податкові накладні), оформлених належним чином та копії яких долучені до матеріалів справи; наявності у ТОВ "Рустель" податкової правосуб'єктності на момент вчинення спірних операцій; використання орендованого позивачем майна у власній господарській діяльності (роздрібна торгівля ПММ). При цьому суди зазначили, що дії з проведення зустрічної звірки контрагента платника податків не може впливати на право останнього на податковий кредит та валові витрати.

Також суди встановили, що товариство укладаючи кредитні договори та придбаваючи за кредитні кошти цінні папери мало на меті отримання прибутку і здійснювало свою діяльність у відповідності з визначеними цілями господарської діяльності, що спростовує висновки ДПІ про використання кредитних коштів не у межах господарської діяльності.

Відповідно до абзаців першого-третього пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу) (підпункт 198.6 статті 198 Податкового кодексу України).

Згідно з положеннями пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України в редакції Закону на момент виникнення спірних правовідносин витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктами 138.5, 138.10-138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до абзацу першого підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України в редакції Закону на момент виникнення спірних правовідносин не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

За змістом наведених норм право платника податків на включення сум ПДВ до податкового кредиту, а витрат, що формують собівартість реалізованих товарів (виконаних робіт, наданих послуг), до витрат в податковому обліку обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання цим платником податків товарів (робіт, послуг), основних фондів (необоротних активів) (щодо останніх, крім того, будівництво, спорудження, створення), призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям його господарської діяльності; підтвердження обліковими, розрахунковими документами, зокрема податковою накладною, виписаною постачальником - платником ПДВ, митною декларацією (іншими подібними документами, перелік яких встановлений пунктом 201.11 статті 201 Податкового кодексу України) сум витрат на придбання товару (робіт, послуг) та ПДВ, нарахованого (сплаченого) в ціні придбання товару (робіт, послуг).

При цьому, вищенаведені норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами - постачальниками, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту та витрат, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Не виконання податкових обов'язків контрагентом платника податків не може бути безумовним свідченням недостовірності даних податкового обліку платника податків, якщо не встановлені обставини, які свідчать про сприяння останнім у такому невиконанні.

Згідно з пунктом 73.5 статті 73 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право з метою отримання податкової інформації органи державної податкової служби мають право проводити зустрічні звірки даних суб'єктів господарювання щодо платника податків. Зустрічною звіркою вважається співставлення даних первинних бухгалтерських та інших документів суб'єкта господарювання, що здійснюється органами державної податкової служби з метою документального підтвердження господарських відносин з платником податків та зборів, а також підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між ними, для з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку платника податків.

Зустрічні звірки не є перевірками і проводяться в порядку (1232-2010-п), визначеному Кабінетом Міністрів України. За результатами зустрічних звірок складається довідка, яка надається суб'єкту господарювання у десятиденний термін.

Відповідно до пункту 4.4 Методичних рекомендацій щодо організації та проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок, затверджених наказом Державної податкової адміністрації України від 22.04.2011 № 236, у разі встановлення фактів, що не дають змогу провести зустрічну звірку суб'єкта господарювання, зокрема у зв'язку із зняттям з обліку, встановленням відсутності суб'єкта господарювання та/або його посадових осіб за місцезнаходженням (податковою адресою), відповідальний підрозділ не пізніше двох робочих днів від дати надходження запиту складає Акт про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання, реєструє його у Журналі реєстрації довідок про результати проведення зустрічної звірки (актів про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання, неявки для підписання, відмови від писання Довідки про результати проведення зустрічної звірки) та вживає відповідних заходів, передбачених актами ДПС України. При подальшому залученні суб'єкта господарювання (посадових осіб суб'єкта господарювання) до проведення зустрічної звірки відповідальний підрозділ органу ДПС забезпечує проведення такої звірки.

Процес співставлення даних податкової звітності з ПДВ у розрізі контрагентів є рівнем податкового контролю, на стадії якого податковий орган фактично порівнює задекларовані контрагентами кореспондуючі суми податкових зобов'язань та податкового кредиту з метою оперативного виявлення платників, що підлягають документальній перевірці.

Зазначений етап контрольно-перевірочної роботи не передбачає здійснення податковим органом оцінки дотримання платником вимог податкового законодавства та аналізу змісту та характеру правовідносин, що стали підставою для формування даних податкового обліку платника. Висновок щодо правильності відображення платником податків в податковому обліку господарських операцій є результатом податкової перевірки платника податків з дослідженням фінансово-господарських документів, пов'язаних з нарахуванням і сплатою податків.

Суди попередніх інстанцій, зробивши з дотриманням норм статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону, чинного на час розгляду і вирішення справи) оцінку документів первинного бухгалтерського обліку та податкового обліку, наданих позивачем на підтвердження права на формування податкового кредиту та валових витрат за наслідками оренди АЗС у ТОВ "Рустель", та відсутність відповідних доказів з боку податкового органу на спростування достовірності інформації, яка зафіксована в цих документах, дійшли обґрунтованого висновку про правомірність формування позивачем своїх даних податкового обліку за наслідками цих операцій.

Також судові рішення є законними в частині висновків щодо віднесення товариством до складу валових витрат суми відсотків за користування кредитними коштами.

Статтею 42 Господарського кодексу України визначено, що Підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Зі змісту підпункту 14.1.36 статті 14 Податкового кодексу України вбачається, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Підпунктом 14.1.244 статті 14 Податкового кодексу України товари - матеріальні та нематеріальні активи, у тому числі земельні ділянки, земельні частки (паї), а також цінні папери та деривативи, що використовуються у будь-яких операціях, крім операцій з їх випуску (емісії) та погашення.

Крім того, пунктом 141.1 статті 141 Податкового кодексу України передбачено, що до складу витрат включаються будь-які витрати, пов'язані з нарахуванням процентів за борговими зобов'язаннями (в тому числі за будь-якими кредитами, позиками, депозитами, крім фінансових витрат, включених до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку) протягом звітного періоду, якщо такі нарахування здійснюються у зв'язку з провадженням господарської діяльності платника податку.

Таким чином, товариство обґрунтовано включило до складу валових витрат суму відсотків за користування кредитними коштами, що відповідає приписам пункту 141.1 статті 141 Податкового кодексу України.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують правильність цього висновку, оскільки фактично зводяться до викладу обставин, що були встановлені у ході податкової перевірки, які були предметом оцінки судами першої та апеляційної інстанцій, та переоцінки досліджених та оцінених судами попередніх інстанцій доказів у ході розгляду справи, при цьому конкретних підстав, які б свідчили про порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні обставин у справі та норм матеріального права при їх юридичній оцінці ДПІ не наводить.

Відповідно до частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись пунктом 1 частини 1 статті 349, статті 350, частинами 1, 5 статті 355, статтями 356, 359, підпунктом 4 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області залишити без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 31.05.2013 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 10.09.2013 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду Л.І. Бившева

В.В. Хохуляк

Т.М. Шипуліна