Справа № 569/17631/16-а
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2018-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

18 червня 2018 року

м. Київ

справа № 569/17631/16-а

адміністративне провадження № К/9901/1499/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Стародуба О.П.,

суддів - Коваленко Н.В., Кравчука В.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області на постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 11.04.2017р. (головуючий суддя - Тимощук О.Я.) та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 20.09.2017р. (головуючий суддя - Мацький Є.М., судді - Бучик А.Ю., Шидловський В.Б.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

У грудні 2016р. ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у поновленні їй виплати пенсії та зобов'язати відповідача поновити їй виплату пенсію з липня 2015 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач протиправно відмовив її представнику у поновленні виплати пенсії, яку було припинено після її виїзду за кордон.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 09.02.2017р. поновлено позивачу строк звернення до суду.

Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 11.04.2017р., яка залишена без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 20.09.2017р., позов задоволено частково.

Зобов'язано відповідача поновити виплату раніше призначеної пенсії позивачу починаючи з 08.11.2016р. з урахуванням всіх перерахунків, що були визначені законодавством України.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позов, суди виходили з того, що проживаючи за кордоном позивач, як громадянка України, має такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, що проживають на території України, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство не допускає обмеження права на отримання пенсії за ознакою місця проживання громадянина України.

Крім того, суди дійшли висновку, що відсутність механізму регулювання питань виплати пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, не може обмежувати гарантоване Конституцією України право особи на належний соціальний захист.

При цьому суди дійшли висновку, що позовні вимоги про поновлення виплати пенсії підлягають задоволенню з дня звернення позивача із відповідною заявою 08.11.2016р.

З такими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій не погодився відповідач, подав касаційну скаргу, в якій посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить скасувати ухвалені судами рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування касаційної скарги відповідач посилається на те, що поновлення виплати пенсії позивачу може бути здійснено за умови її особистого звернення до Пенсійного фонду із відповідною заявою та документами, передбаченими Порядком виплати пенсій і грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їхні поточні рахунки у банках, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999р. №1596.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права суд приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Так, судами встановлено, що позивач перебувала на обліку у Рівненському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Рівненської області та отримувала пенсію за віком на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Згідно з електронним особовим рахунком виплата пенсії позивачу здійснювалась через підприємство поштового зв'язку №33014 за місцем її проживання.

З липня 2015 році позивачу припинено виплату пенсії на підставі пункту 4 частини 1 статті 49 Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у зв'язку з неотриманням призначеної пенсії протягом шести місяців підряд.

07.11.2016р. позивач звернулась до відповідача із заявою про поновлення виплати їй пенсії з часу припинення такої виплати, а саме - з 01.01.2015р., та надання можливості її законному представнику за довіреністю отримувати нараховані їй суми пенсійних виплат.

Листом від 30.11.2016р. за вих. №988/10 відповідач повідомив позивача про те, що поновлення виплати їй пенсії може бути здійснено лише за умови її особистого звернення до управління Пенсійного фонду із заявою та документами, передбаченими Порядком від 25.11.2005р. №22-1.

Згідно вимог позовної заяви саме відмову у поновленні виплати пенсії на звернення на підставі довіреності уповноваженого представника позивача, а не припинення її виплати у зв'язку з виїздом за кордон, оскаржувалось позивачем у даній справі.

В той же час в ході розгляду справи судами попередніх інстанцій досліджувались обставини, пов'язані з припиненням виплати пенсії позивачу та законністю таких дій відповідача. При цьому суди помилково вважали, що таке припинення відповідач пов'язував з виїздом позивача за кордон на постійне проживання, а відмова у виплаті пенсії пов'язана з відсутністю міждержавної угоди між Україною та Італією.

В свою чергу, в порушення вимог статті 159 КАС України (в редакції до 15.12.2017р.) щодо законності та обґрунтованості судового рішення обставини, пов'язані з відмовою відповідача відновити виплату пенсії на звернення уповноваженого представника позивача з'ясовані не були і докази на підтвердження або спростування таких обставин не досліджувались.

Відповідно до частини 2 статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно частини 2 статті 353 КАС України, підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

За таких обставин рішення судів підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 343, 349, 353, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області задовольнити частково.

Постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 11.04.2017р. та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 20.09.2017р. у даній справі скасувати, а справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

О.П. Стародуб

Н.В. Коваленко

В.М. Кравчук