Справа № 337/4594/17
Суддя: Кучерук І. Г.
Дата ухвалення: 2018-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2а/337/37/2018
Справа № 337/4594/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2018 року Хортицький районний суд міста Запоріжжя

в складі: головуючого судді Кучерук І.Г.

з участю секретаря Коваленко В.С.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження(у письмовому провадженні) адміністративний позов ОСОБА_1 до Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про зобовязання вчинити певні дії

в с т а н о в и в:

22.11.2017 року, ОСОБА_1 через свого представника за договором, звернувся до суду з адміністративним позовом до Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя, в якому просить зобовязати відповідача перерахувати пенсію за віком відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року у розмірі 90% відсотків від заробітної плати та здійснити її виплату з 01.07.2012 року.

В обґрунтування позову зазначено, що йому з 1989 року було призначено пенсію за віком у звязку із досягненням шестидесятирічного віку. З 03.09.2001 року за особистою заявою Позивача було проведено перехід з пенсії за віком на пенсію за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ та призначено її у розмірі 90% відсотків від заробітку. 07.08.2012 року Позивач звертався до УПФУ у Дніпровському районі м. Запоріжжя правонаступником якого є Правобережне обєднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя за перерахунком пенсії з більшого заробітку, надавши довідку Прокуратури Запорізької області від 06.08.2012 року №18-538. Але нещодавно Позивач дізнався, що при перерахунку його пенсії з більшого заробітку Відповідачем протиправно було зменшено розмір його пенсії у відсотковому визначенні з 01.07.2012 року розпорядженням від 09.08.2012 року з 90% до 80%, а з 01.03.2013 року розпорядженням від 21.02.2013 року до 70% від заробітку. У листі від 10.12.2017 року №10247/02 вказано, що розмір пенсії Позивача було зменшено відповідно до змін у Законі України «Про прокуратуру», внесених на підставі Закону України «Про заходи щодо законодавчого реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року. Також вказано, що позивач є інвалідом 2 групи, безстроково. Просить суд вважати строк звернення до суду пропущеним з поважних причин з огляду на вік Позивача, якому на момент порушення його права виповнилось 83 роки, а також з огляду на стан здоровя, оскільки з 1995 року йому встановлена інвалідність II групи з причини захворювання на церебросклероз ІІ-ІІІ ст. -це постійне захворювання, що вражає стінки артерій і судин головного мозку, характерною ознакою якого є відсутність здатності концентрувати увагу, порушення памяті, здатності мислити, відчуття постійного болю в голові, неможливість мислити.

24.11.2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про зобовязання вчинити певні дії залишено без розгляду, оскільки позивачем пропущений шестимісячний строк звернення до суду.

12.02.2018 року постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду ухвала Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 24.11.2017 року скасована, справу направлено для продовження розгляду.

07.03.2018 року ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя адміністративний позов ОСОБА_1 був залишений без руху, оскільки не відповідає вимогам, встановленим ст. 161 КАС України, а саме: відсутні копії позовної заяви та копії доданих документів відповідно до кількості учасників справи.

30.03.2018 року на виконання ухвали, представником позивача надані копії позовної заяви та копії доданих документів.

Ухвалою від 04.04.2018 року було відкрито провадження по справі, та ухвалено розгляд адміністративного позову проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

31.05.2018 року до суду від Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя надійшов відзив на позов.

У відзиві на позов зазначено, що з 03.09.2001 року ОСОБА_1 було переведено з пенсії за віком на пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру», яка була обчислена у розмірі 90 % від суми місячної заробітної плати. Загальний стаж роботи при призначенні пенсії за вислугу років становив 52 роки 11 місяців, із них на посадах прокурорів і слідчих прокуратури 15 років 10 місяців 16 днів. 07.08.2012 року позивач звернувся про перерахунок пенсії за вислугу років з більшого заробітку, надавши довідку Прокуратури Запорізької області від 06.08.2012 року № 18-538вих.12. Згідно вказаної довідки позивач працював в органах прокуратури Запорізької області з 01.02.1964 року по 19.01.1978 на посаді прокурора відділу нагляду за розглядом в судах кримінальних справ. Розмір заробітної плати на цій посаді з 14.06.2012 року складає 5366,91 грн. Розмір пенсії з 01.07.2012 року при стажі 52 роки 11 місяців, у тому числі вислуги років 18 років 8 днів (із них на посадах прокурорів і слідчих прокуратури 15 років 10 місяців 16 днів) та заробітку 5366,91 грн. склав 4533,26 грн. Розрахунок пенсії проведений у розмірі 80 % від суми місячної заробітної плати. Оскільки стаж роботи ОСОБА_1 на прокурорських посадах складав лише 18 років, а для обчислення пенсії у розмірі 80% необхідно мати 20 років 6 місяців зазначеного стажу, то пенсію позивача з 01.03.2013 року приведено у відповідність із Законом України «Про прокуратуру» та обчислено у розмірі 70% від заробітної плати, тобто пропорційно кількості повних років роботи на прокурорських посадах. Розмір пенсії з 01.03.2013 становив 4004,07 грн. Розрахунок стажу позивачем не оскаржується. Вважає, що посилання позивача на ч. 1 ст. 50-1 Закону №1789-ХІІ (в редакції чинній на час призначення пенсії) є необґрунтованими, оскільки вказана норма визначала умови призначення пенсії прокурорам, які мали 20 років вислуги.

Також вказано, що позивач отримував пенсію за вислугу років у розмірі 80% від заробітної плати з 01.07.2012 року. Саме з зазначеної дати він мав можливість у будь-який час звернутися до обєднаного управління з заявою про надання розрахунку його пенсії. Про зменшення розміру пенсії з 01.03.2013 року позивач також був обізнаний, оскільки отримує пенсію щомісяця. Крім того, у грудні 2016 року позивач звертався до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до обєднаного управління, в якому просив зобовязати здійснити перерахунок пенсії з 01.01.2016 року відповідно до ст. 50-1 ЗУ «Про прокуратуру» у розмірі 90% від заробітної плати на підставі довідки прокуратури Запорізької області №18-309 від 22.04.2016 року. Позивачем не наведено жодної обставини, яка б дійсно перешкоджала йому звернутися до обєднаного управління за розясненням порядку обчислення його пенсії та в подальшому до суду. Посилання на церебросклероз є необґрунтованим, оскільки позивачем не доведено, що дане захворювання перешкоджало йому своєчасно звернутися до суду. Оскільки з позовом до суду він звернувся лише 22.11.2017, то адміністративний позов в частині вимог за період з 01.07.2012 року по 21.05.2017 року поданий поза межами шестимісячного строку для звернення до адміністративного суду, встановленого ч.2 ст. 122 КАС України. Вважають, що позов в частині перерахунку пенсії за період з 01.07.2012 року по 21.05.2017 року (включно) має бути залишений без розгляду. Просить суд позовні вимоги за період з 01.07.2012 р. по 21.05.2017 р. - залишити без розгляду, у задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Відповідно до ч.4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини і перевіривши їх доказами, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що відповідно розпорядження 103563 від 06.03.2002 року, ОСОБА_1 з 03.09.2001 року було переведено на пенсію, а фактично призначено, за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру», яка обчислена у розмірі 90 % від місячної заробітної плати(а.с.63).

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» № 505 від 31.05.2012 року, яка набрала чинності 14.06.2012 року, затверджено нові схеми посадових окладів працівників органів прокуратури, відповідно до яких відбулося підвищення заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників та у зв'язку з якою працівники прокуратури мають право на перерахунок пенсії з 01.07.2012 року.

Отже, право на перерахунок пенсії у позивача виникло з 01.07.2012 року тобто до внесення змін до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Відповідно до адміністративного позову, відзиву на позов, листа від 10.11.2017 року №10247/02, та не оспорюється сторонами, 07.08.2012 року позивач звернувся про перерахунок пенсії за вислугу років відповідно до довідки Прокуратури Запорізької області від 06.08.2012 року № 18-538вих.12(а.с. 43-44).

Розпорядженням УПФУ в Ленінському районі № 103563 від 09.08.2012 року, ОСОБА_1 з 01.07.2012 року було зроблено перерахунок із розрахунку пенсії в 80 % від місячної заробітної плати(а.с.45).

Розпорядженням УПФУ в Ленінському районі № 103563 від 21.02.2013 року, ОСОБА_1 було зроблено перерахунок із розрахунку пенсії в 70 % від місячної заробітної плати(а.с.46).

Таким чином судом встановлено, що всі зміни до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», які були внесені (прийняті) після переведенні на пенсію за вислугу років в 2001 році, зокрема, щодо зменшення пенсій у відсотках, обмеження граничного розміру пенсії тощо не можуть бути застосовані при перерахунку пенсії, а тільки при призначенні пенсії працівникам прокуратури.

Згідно зі ст. 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей.

Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій відповідне право не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Суд вважає, що процедури призначення та перерахунку пенсії різні за змістом і механізмом їх проведення, а тому дії відповідача щодо самостійного зменшення розміру проценту грошового забезпечення при перерахунку вже призначеної пенсії з 90 % на 70 % є неправомірними.

Щодо строків звернення до суду.

З позовом до суду представник за договором, в інтересах позивача ОСОБА_1, звернулася 22.11.2017 року.

З тексту позову вбачається, що позивач просить вважати строк звернення до суду пропущеним з поважних причин з огляду на вік позивача, якому на момент порушення його права виповнилось 83 роки, а також з огляду на стан здоровя, оскільки з 1995 року йому встановлена інвалідність II групи з причини захворювання на церебросклероз ІІ-ІІІ ст. -це постійне захворювання, що вражає стінки артерій і судин головного мозку, характерною ознакою якого є відсутність здатності концентрувати увагу, порушення памяті, здатності мислити, відчуття постійного болю в голові, неможливість мислити.

Відповідно до ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Позивач отримував пенсію за вислугу років у розмірі 80% від заробітної плати з 01.07.2012 року, і з даної дати він мав можливість у будь-який час звернутися до відповідача з заявою про надання розрахунку його пенсії. Також про зменшення розміру пенсії з 01.03.2013 року до 70%, позивач також був обізнаний, оскільки отримує пенсію щомісяця, і мав можливість своєчасно звернутися до суду за захистом своїх прав.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються обставини, які є об'єктивно непереборними, та не залежать від волевиявлення сторони і пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду.

Позивач посилається на захворювання характерною ознакою якого є відсутність здатності концентрувати увагу, порушення памяті, здатності мислити, відчуття постійного болю в голові, неможливість мислити.

З медичних виписок, наданих позивачем(а.с.13-15) неможливо встановити, що вказані у них захворювання були обєктивною причиною пропуску встановленого законом строку звернення до суду з 01.07.2012 року.

Таким чин6ом суд вважає, що адміністративний позов в частині вимог за період з 01.07.2012 року по 21.05.2017 року поданий поза межами шестимісячного строку для звернення до адміністративного суду, встановленого ч.2 ст. 122 КАС України, і повинна бути залишена судом без розгляду.

Таким чином, порушене право позивача на отримання пенсії у розмірі 90 % від місячної заробітної плати підлягають відновленню з урахуванням строків позовної давності, тобто з 21.05.2017 року.

Керуючись ст. 6, 90, 122, 143, 229, 242, 244, 293, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Зобовязати Правобережне обєднане управління пенсійного фонду України м. Запоріжжя перерахувати ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року у розмірі 90% відсотків від заробітної плати та здійснити її виплату з 21.05.2017 року.

Позовні вимоги ОСОБА_1 з 01.07.2012 року по 21.05.2017 року, залишити без розгляду.

Судові витрати покласти на рахунок держави.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя:

Повний текст рішення складений 18.06.2018 року.

Суддя: