Справа № 818/1911/18
Суддя: М.М. Шаповал
Дата ухвалення: 2018-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

С У М С Ь К И Й О К Р У Ж Н И Й А Д М І Н І С Т Р А Т И В Н И Й С У Д
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2018 р. Справа № 818/1911/18

Сумський окружний адміністративний суд у складі судді Шаповала М.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до секретаря Будильської сільської ради ОСОБА_2 про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) просить суд: визнати протиправною бездіяльність секретаря Будильської сільської ради ОСОБА_2 (далі - відповідач) щодо ненадання відповіді (інформації) на питання 1, 2 його заяви від 06.11.2017 № 561; зобов'язати відповідача повторно розглянути питання 1, 2 заяви від 06.11.2017 № 561 та надати на них обґрунтовані відповіді; стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в сумі 500 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач обмежив його право на інформацію, порушив вимоги ст. 34, 40 Конституції України та Закону України "Про звернення громадян". Наслідками протиправних дій відповідача стало спричинення моральної шкоди ОСОБА_1

Відповідач надіслав до суду письмовий відзив на позов, у якому ОСОБА_2 зазначила, що у відповідності до вимог Конституції України та Закону України "Про звернення громадян" заява позивача була об'єктивно та вчасно розглянута, перевірені викладені в ній факти та у місячний строк направлена на адресу позивача обґрунтована відповідь. Також зазначила, що позивач не надав жодних доказів на підтвердження факту завдання йому моральної шкоди та її ступеню. Просив відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 22.05.2018 у цій справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторони повідомлялися належним чином про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити з таких підстав.

Судом встановлено, що 06.11.2017 ОСОБА_1 звернувся до секретаря Будильської сільської ради ОСОБА_2 з заявою № 561 (а.с. 5), в якій просив надати відповідь на такі питання:

1. Підтвердити або спростувати інформацію, опубліковану в газеті "Будьмо разом" від ІНФОРМАЦІЯ_1, у статті "ІНФОРМАЦІЯ_2", тобто наявність чи відсутність факту про те, що: "Один мешканець с. Будилка прямо таки закидає різні владні інстанції різними скаргами, заявами та судовими позовами стосовно роботи сільського голови, сільрадівських спеціалістів та роботи сільської ради в цілому, вишукуючи в різних законах слабенькі пунктики. І таких паперів, яких нині офіційно в різних органах зареєстровано чималенько. Їх розгляд на судових засіданнях, комісіях, зустрічах тощо, на жаль, забирає досить багато часу, підволікає від повсякденної роботи та подеколи навіть частково паралізує роботу сільської ради".

2. Якщо факт, описаний в даній статті існує, і написане в газеті про одного дуже серйозного місцевого жителя правда, то прошу назвати прізвище, ім'я та по батькові цієї особи, яка закидає різні владні інстанції різними скаргами, заявами та судовими позовами стосовно роботи сільського голови, сільрадівських спеціалістів та роботи сільської ради в цілому, вишукуючи в різних законах слабенькі пунктики та подеколи навіть частково паралізує роботу сільської ради.

Листом від 17.11.2017 № 02-20/1317 (а.с. 6) секретар сільської ради ОСОБА_2 надала позивачу відповідь на питання, вказані у заяві позивача від 06.11.2017 № 561.

Зокрема, в листі зазначено "П.1, П.1. - для того, щоб підтвердити або спростувати наявність факту зазначеного у статті "ІНФОРМАЦІЯ_2" від ІНФОРМАЦІЯ_1, потрібно безпосередньо звернутися до автора цієї статті, тільки він зможе надати повну і вичерпну відповідь." Також секретар сільської ради ОСОБА_2 в цьому листі зазначає, що вказану вище статтю вона не писала і кого має на увазі автор цієї статті - їй невідомо.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно зі ст. 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до вимог ст.ст. 5, 7 Закону України від 02.10.1992 № 2657-XII "Про інформацію" кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб'єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб'єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 № 393/96-ВР (далі - Закон № 393/96) громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно зі ст. 3 Закону № 393/96 під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Порядок розгляду звернень у формі заяв та скарг визначений статтями 15 та 16 вищевказаного Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону № 393/96 органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Суд, проаналізувавши відповідь секретаря Будильської сільської ради ОСОБА_2 від 17.11.2017 № 02-20/1317 на заяву ОСОБА_1 від 06.11.2017 № 561 зазначає, що вказана заява розглянута відповідачем у відповідності до вимог Закону України "Про звернення громадян" № 393/96, відповідь на неї надана у встановленому порядку та у встановлені строки.

Згідно статті 2 Закону України "Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні" від 16.11.1992 р. № 2782-XII, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин між сторонами, свобода слова і вільне вираження у друкованій формі своїх поглядів і переконань гарантуються Конституцією України і відповідно до цього Закону означають право кожного вільно і незалежно шукати, одержувати, фіксувати, зберігати, використовувати та поширювати будь-яку інформацію за допомогою друкованих засобів масової інформації, крім випадків, визначених законом, коли обмеження цього права необхідно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Не допускається вимога попереднього погодження повідомлень і матеріалів, які поширюються друкованими засобами масової інформації, а також заборона поширення повідомлень і матеріалів з боку посадових осіб державних органів, підприємств, установ, організацій або об'єднань громадян, крім випадків, коли посадова особа є автором поширюваної інформації чи дала інтерв'ю.

Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненадання відповіді (інформації) на питання 1, 2 заяви від 06.11.2017 № 561 та зобов'язання надати відповіді на ці питання.

Крім того, позивач зазначає, що його право на отримання інформації було обмежено і порушено, наслідком чого стало спричинення йому моральної шкоди, розмір якої він оцінив у 500 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 25 Закону № 393/96 громадянину на його вимогу і в порядку, встановленому чинним законодавством, можуть бути відшкодовані моральні збитки, завдані неправомірними діями або рішеннями органу чи посадової особи при розгляді скарги.

Статтею 23 Цивільного кодексу України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Разом з тим, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст.ст. 1166, 1167 Цивільного кодексу України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв'язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Посилання в адміністративному позові на ті обставини, що протиправні дії відповідача завдали психологічних та душевних страждань, принизили честь та гідність, позивач повинен витрачати свій час та життя на пошуки шляхів для відновлення прав, вивчати інформаційне законодавство України, писати позовну заяву та інші заяви, звертатися до суду для захистом своїх прав, виконувати роботу адвоката та захищати права в судових засіданнях, суд зазначає, що при розгляді справи не встановлено підстав, передбачених ст. 23 ЦК України, коли у фізичної особи виникає право на відшкодування моральної шкоди. Жодна із наведених у вказаній статті підстав не була доведена та обґрунтована в позовних вимогах, право на звернення до суду позивачем реалізовується на власний розсуд і дана обставина не є підставою для визнання факту наявності моральної шкоди. Позивачем не доведено, що моральна шкода була завдана відповідачем і саме у такому розмірі, в зв'язку з чим суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Оскільки позивач не навів жодних доказів, що відповідач ОСОБА_2 при здійсненні владних управлінських функцій секретаря Будильської сільської ради Лебединського району Сумської області своїми діями чи бездіяльністю порушила права чи охоронювані законом інтереси позивача або покладено було на позивача додаткові обов'язки, суд визнає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не можуть бути задоволені.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, і.н. НОМЕР_1) до секретаря Будильської сільської ради ОСОБА_2 (АДРЕСА_2) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М. Шаповал