Справа № 804/211/550/18
Суддя: Бондар Марина Володимирівна
Дата ухвалення: 2018-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 травня 2018 року Справа № 804/211/550/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бондар М.В., розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення виконкому Довгинцівської районної у м. Кривому Розі ради про визнання протиправними дії та зобов'язання вчинити певні дії щодо нарахування та виплати одноразової компенсації, -
10.04.2018 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла справа від Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за позовною заявою ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) до управління праці та соціального захисту населення виконкому Довгинцівської районної у м. Кривому Розі ради (далі - відповідач), в якій позивач просить:
- визнати відмову управління праці та соціального захисту населення виконкому Довгинцівської районної у м. Кривому Розі ради нарахувати та виплатити позивачу одноразову компенсацію при настанні інвалідності І групи, що є різницею між виплатою ІІІ групи інвалідності та І групи інвалідності у розмірі 30 мінімальних заробітних плат на момент виплати протиправною, та такою, що порушує права позивача;
Ухвалою суду від 16.04.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
04.05.2018 року представником відповідача надано до суду відзив на позовну заяву, в якому він просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначив, що відмовляючи позивачу у виплаті одноразової компенсації, управління діяло в межах повноважень та у спосіб встановлений законом, адже, позивачу було виплачено вказану одноразову компенсацію ще у 2015 році у розмірі 189,60 грн.
Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС першої категорії, інвалід війни І групи захворювання, яке пов'язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 10.06.2002 року (а.с.8) та довідкою серії НОМЕР_3 (а.с.10).
З 03.04.2002 року позивачу встановлена інвалідність ІІІ групи, а з 08.07.2015 року - інвалідність І групи захворювання, яке пов'язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
12.06.2002 року при встановленні ІІІ групи інвалідності, пов'язаної з виконанням обов'язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, позивачу було виплачено одноразову компенсацію у розмірі 189,60 грн.
18.05.2015 року позивачу було нараховано та виплачено одноразову компенсацію при встановлені І групи інвалідності, пов'язаної з виконанням обов'язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у розмірі 189,70 грн.
13.12.2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив нарахувати та виплатити одноразову компенсацію при настанні І групи інвалідності у розмірі 30 мінімальних заробітних плат, а саме 36 540 грн. (а.с. 12).
Листом від 15.12.2017 року № В-15/-140 відповідач роз'яснив позивачу, що останньому відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.05.2015 року № 285 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у травні 2015 року була нарахована та виплачена різниця у компенсаціях у розмірі 189, 70 грн. як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії І групи інвалідності (а.с.13).
Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернувся до суду.
Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, виплачується в порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.05.2015 року № 285 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) виплата одноразової компенсації при настанні інвалідності громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи інвалідам І групи складає - 379,30 грн.; інвалідам ІІ - 284,40 грн.; інвалідам ІІІ - 189,60 грн.
Конституційний Суд України в рішенні від 25.01.2012 року № 3-рп/2012 зазначив, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування кожного на достатній життєвий рівень.
Згідно зі статтею 22 Загальної декларації прав людини розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12.10.2004 року.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що виплата позивачеві одноразової компенсації при настанні інвалідності І групи проведена правомірно, у розмірі, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 14.05.2015 року № 285, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні, оскільки відповідач діяв у межах наданих повноважень та у відповідності до вимог чинного законодавства.
У зв'язку з відмовою у задоволенні позову, понесені судові витрати відшкодуванню не підлягають.
Керуючись статтями 241-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в строки, передбачені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до пп.15.5 п.15 ч.1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Бондар