Справа № 821/790/18
Суддя: Морська Г.М.
Дата ухвалення: 2018-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2018 р.м. ХерсонСправа № 821/790/18
11 год. 30 хв.

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Морської Г.М.,

при секретарі: Кованій В.А.,

за участю:

представників позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представників відповідача - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рошен - Херсон" до Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Рошен - Херсон" (далі-позивач) звернулось до суду з позовом до Головного управління ДФС у Херсонській області, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 16.04.2018 року № НОМЕР_1, №, №.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем проведена позапланова виїзна перевірка позивача, за результатами якої складено акт перевірки від 30.03.2018р. №61/21-22-14-06/39723515. На підставі вказаного акту перевірки прийняті податкові повідомлення-рішення від 16.04.2018 №, №, №. Позивач, не погоджуючись з висновками контролюючого органу, викладеними в акті перевірки щодо нереальності господарських операцій між позивачем та його контрагентами, що стали підставою для прийняття вищевказаних податкових повідомлень-рішень (далі-ППР) звернувся до суду з даним позовом та просить визнати протиправними та такими, що підлягають скасуванню ППР від 16.04.2018 року № НОМЕР_1, №, №.

Ухвалою суду від 27.04.2018р. відкрите провадження у справі. Розгляд справи призначений за правилами спрощеного позовного провадження на 21.05.2018р.

В судовому засіданні 21.05.2018р. оголошено перерву до 06.06.2018р. для надання часу сторонам надати додаткові докази.

Також в судовому засіданні протокольною ухвалою суду допущено процесуальне правонаступництво Головного управління ДФС у Херсонській області на Головне управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (далі відповідач).

В судових засіданнях 21.05.2018р. та 06.06.2018р. представники позивача підтримали позовні вимоги та просили задовольнити позов з підстав, викладених у позовній заяві.

Представники відповідача позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні з підстав викладених у відзиві. Зокрема, пояснили, що за результатами проведеної позапланової виїзної документальної перевірки контролюючим органом встановлені порушення податкового законодавства, що полягало у завищення суми відємного значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (р. 19) за червень 2015 на суму ПДВ 6975 грн., серпень 2015 на суму ПДВ 1961 грн. грн. та заниження значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду, яке сплачується до бюджету р.18.1 за липень 2015 на суму ПДВ 1961 грн., вересень 2015 на суму ПДВ 1961 грн., за листопад 2015 на суму ПДВ 1977 грн., за грудень 2015 на суму ПДВ 1977 грн., березень 2016 на суму ПДВ 1977 грн., травень 2016 на суму ПДВ 1977 грн. та занижено податок на прибуток підприємства за 2015 рік у сумі 15103 грн., за І квартал 2016 року у сумі 1779 грн., за І півріччя 2016 року у сумі 3559 грн., за 9 місяців 2016 року у сумі 3559 грн., 2016 рік у сумі 3559 гривень.

Підставою вказаних висновків став той факт, що, на думку контролюючого органу, контрагенти позивача ПП Вега-Ремстрой, ПП Лагуна-Біч, ПП Фебрус, ПП Пайола, ПП Фанди Бей є учасниками конвертаційного центру. Підпис на наданих до перевірки документах не дійсний, документи підписані невстановленою особою та не мають статусу первинного документу. У контрагентів відсутні необхідні трудові та матеріальні ресурси для надання послуг. На підставі викладеного представники відповідача просять відмовити в задоволені позову.

Заслухавши позиції сторін, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши норми чинного законодавства, суд дійшов до наступних висновків.

Товариство з обмеженою відповідальністю Рошен-Херсон зареєстроване в Державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та здійснює свою діяльність на підставі Статуту. Основним видом діяльності позивача є оптова торгівля цукром, шоколадом і кондитерськими виробами.

30 березня 2018р. співробітниками ГУ ДФС у Херсонській області проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ТОВ Рошен-Херсон. За результатами проведеної перевірки складено акт від 30.03.2018р. №61/21-22-14-06/39723515 Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю Рошен-Херсон (код 39723515) з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на прибуток за 2015-2016 роки та податку на додану вартість по взаємовідносинах з контрагентами-постачальниками: ПП Вега-Ремстрой (код 39076564) за червень 2015, ПП Лагуна-Біч (код 39336354) за липень, серпень, вересень 2015, ПП Фебрус (код 39613421) за листопад, грудень 2015, ПП Пайола (код 40027892) за березень 2016, ПП Фанди Бей (код 40033555) за травень 2016 та подальшого використання придбаного товару, відображення здійснених фінансово-господарських операцій у податковій звітності (далі-акт №61), в якому зафіксовані наступні висновки щодо порушень:

пп. 134.1.1. п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI, в результаті чого занижено податок на прибуток підприємства за 2015 рік у сумі 15103 грн., за І квартал 2016 року у сумі 1779 грн., за І півріччя 2016 року у сумі 3559 грн., за 9 місяців 2016 року у сумі 3559 грн., 2016 рік у сумі 3559 грн.

п. 44.1, п.44.6 ст. 44, п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198 ПКУ ТОВ Рошен- Херсон завищено податковий кредит з ПДВ, що призвело до завищення суми відємного значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (р. 19) за червень 2015 на суму ПДВ 6975 грн., серпень 2015 на суму ПДВ 1961 грн. грн. та заниження значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду, яке сплачується до бюджету р.18.1 за липень 2015 на суму ПДВ 1961 грн., вересень 2015 на суму ПДВ 1961 грн., за листопад 2015 на суму ПДВ 1977 грн., за грудень 2015 на суму ПДВ 1977 грн., березень 2016 на суму ПДВ 1977 грн., травень 2016 на суму ПДВ 1977 грн.

Вказані висновки стали підставою для прийняття оспорюваних податкових повідомлень-рішень від 16.04.2018р.:

№, яким збільшено податкове зобов'язання по податку на прибуток приватних підприємств в сумі 18662,00 грн. та за нараховано за штрафними (фінансовими) санкціями 889,75 грн.;

№, яким збільшено податкове зобов'язання по податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в сумі 5931,00 грн. та за нараховано за штрафними (фінансовими) санкціями 1482,5 грн.;

№ по податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), яким зменшено суму від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду в розмірі 14805,00 грн., в тому числі за червень 2015р. на 6945,00 грн., за липень 2015р. - 1961,00 грн., серпень 2018р. - 1961,00 грн., вересень 2018р. - 1961,00 грн., за листопад 2015р. - 1977,00 грн.

Позивач не погоджується з висновками про порушення ним податкового законодавства, тому вважає вищевказані ППР протиправними та просить їх скасувати.

Вирішуючи спірні правовідносини суд приймає до уваги наступні обставини та приписи законодавства.

Висновки відповідача про завищення податкового кредиту та відповідне заниження суми податку, що підлягає сплаті до бюджету ґрунтуються на визнанні контролюючим органом господарських операцій, здійснених позивачем з контрагентами-постачальниками ПП Вега-Ремстрой, ПП Лагуна-Біч, ПП Фебрус, ПП Пайола, ПП Фанди Бей нереальними.

Судом встановлено, що підставою проведення документальної позапланової невиїзної перевірки стало внесення відомостей до ЄРДР за №0000036 за фактом скоєння злочину передбаченого ч.2 ст. 205 КК України такими контрагентами-постачальники позивача, як ПП Вега-Ремстрой, ПП Лагуна-Біч, ПП Фебрус, ПП Пайола, ПП Фанди Бей, що, на думку податкового органу, є учасниками конвертаційного центру. Вказані відомості також внесені до АІС СФП. Також вищезазначений факт став основною підставою для висновків відповідача щодо порушення позивачем норм податкового законодавства.

Вирішуючи дану справу суд досліджує факт фіктивності господарських операцій, за результатами здійснення яких податковим органом прийняті оспорювані податкові повідомлення-рішення.

Щодо господарських операцій між позивачем та ПП Вега-Ремстрой судом встановлено наступне.

Обґрунтовуючи безтоварність господарських операцій між ТОВ Рошен-Херсон та ПП Вега-Ремстрой, податковий орган посилається на наступні обставини: …ТОВ Рошен-Херсон задокументовано придбання ремонтно-будівельних робіт офісного приміщення за адресою: м. Херсон, вул. Робоча, буд. 66 Е, 4-поверх, кім. №57. 58. 59. 60 у червні 2015р. на загальну суму ПДВ 6944,60 грн.

Згідно з Єдиним реєстром податкових накладних ПП „Вега-Ремстрой документувало операції з постачання робіт/послуг одночасно в різних регіонах України.

Також, досліджено первинний документ - акт приймання виконаних будівельних робіт за червень 2015 року виписаний ПП Вега-Ремстрой на адресу ТОВ Рошен- Херсон.

Згідно акту виконаних робіт, ПП Вега-Ремстрой не залучалися до виконання ремонтних робіт субпідрядні організації. Для виконання ремонтно-будівельних робіт офісного приміщення за адресою: м. Херсон, вул. Робоча, буд.66 Е, 4-й поверх, кім.№57,58,59,60 необхідно не менше 11 робітників. А так, згідно податкової звітності ПП Вега-Ремстрой не має достатньої кількості трудових та матеріальних ресурсів для виконання задекларованого обсягу підрядних робіт на різних обєктах які знаходяться в різних регіонах України, що підтверджується наступним:

Податковим розрахунком сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і утриманого з них податку за формою №1 ДФ, яка подана до органів ДФС, ПП Вега-Ремстрой кількість працюючих у II кварталі 2015 року - 8 чоловік, в т.ч. директор.

Враховуючи великий обсяг документально оформлених ПП Вега-Ремстрой операцій з надання робіт/послуг різного виду декільком суб'єктам господарювання в один і той же проміжок часу та віддаленість об'єктів обслуговування один від одного, що передбачає значно більшого обсягу трудовитрат, ПП „Вега-Ремстрой не мало достатньої кількості працівників для виконання ремонтно-будівельних робіт згідно вищезазначеного акту виконаних робіт (форми КБ 2в).

Таким чином, відсутність трудових та матеріальних ресурсів у ПП Вега-Ремстрой, свідчить про неможливість здійснення робіт, зазначених в акті виконаних робіт.

Враховуючи вищезазначене, перевіркою не підтверджено факт виконання будівельних робіт ПП Вега-Ремстрой у червні 2015 року на адресу ТОВ Рошен-Херсон, що призвело заниження фінансового результату до оподаткування (прибуток), визначеного у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку за 2015 рік на суму 34723,00 грн. та завищення податкового кредиту з ПДВ за червень 2015 року на загальну суму 6944,60 гривень… (стор.6 акту №61).

На підставі викладеного ГУ ДФС у Херсонській області робить висновок про те, що ТОВ „Рошен-Херсон використовувало лише документальне оформлення господарських операцій без фактичного їх здійснення від контрагента-постачальника ПП „Вега-Ремстрой. ТОВ „Рошен-Херсон наданими до перевірки документами не доведено факт отримання будівельних робіт від ПП „Вега-Ремстрой, що призвело заниження фінансового результату до оподаткування (прибуток), визначеного у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку за 2015 рік на суму 34723,00 грн. та завищення податкового кредиту з ПДВ за червень 2015 року на загальну суму 6944,60 гривень.

Судом досліджено первинну документацію з вказаних господарських операцій та встановлено, що між ТОВ Рошен-Херсон та ПП Вега-Ремстрой укладено договір підряду №02/06/2015 від 02.06.2015р., відповідно до умов якої Підрядник (ПП Вега-Ремстрой) зобовязується за завданням Замовника (ТОВ Рошен-Херсон) виконати ремонтно-будівельні роботи офісного приміщення за адресою: м. Херсон, вул. Робоча, буд. 66 Е, 4-поверх, кім. №57, 58, 59, 60, а Замовник зобовязується прийняти ці роботи та оплатити їх вартість. Підрядник виконує робот з використанням власних засобів та матеріалів, а також матеріалів Замовника, що передаються підряднику відповідно до ОСОБА_4 приймання-передачі (без переходу права власності). Факт прийняття виконаних робіт Підрядником робіт посвідчується підписанням ОСОБА_7 виконаних робіт. Вказане не спростовується сторонами.

Судом також встановлено, що ПП Вега-Ремстрой зареєстроване в ЄДР з 03.02.2014р., основним видом діяльності є будівництво житлових і нежитлових будівель (Код КВЕД 41.20). Вказаним підприємством отримано ліцензію ДАБІ України серії АЕ №290657, строк дії якої з 16.05.2014р. по 16.05.2017р.

На виконання умов договору підряду позивачем надано розрахунок Договірна ціна на ремонтно-будівельні роботи офісного приміщення за адресою позивача, погоджена та підписана сторонами договору; довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за червень 2015р., акт приймання виконаних будівельних робіт за червень 2015р., який підписаний сторонами договору 25.06.2015р.; підсумкову відомість ресурсів; акт приймання-передачі матеріалів замовника, платіжне доручення №77 від 25.06.2015р. на суму 41667,60 грн. та фото офісного приміщення позивача.

На підтвердження наявності у позивача офісних приміщень надано договір оренди №22 від 18.05.2015р. предметом якого є надання позивачу в платне тимчасове користування (IV поверх адміністративної будівлі Е-5) приміщення №№57,58,59,60 загальною площею 192,02 кв.м та 2 кв.м у телекомунікаційному приміщенні, а також частину приміщень першого поверху корпусу №5 площею 761,64 кв.м. за адресою: м. Херсон, вул. Робоча, 66. Також надано ОСОБА_7 прийому-передачі майна в оренду від 01.06.2015р.

Суд звертає увагу, що контролюючим органом не висловлено жодного зауваження щодо бухгалтерської документації, складеної за результатами проведеної господарської операції. При цьому при обґрунтуванні нереальності господарської операції відповідач посилається на внесені відомості до ЄРДР за №0000036 по ПП „Вега-Ремстрой за фактом скоєння злочину передбаченого ч.2 ст. 205 КК України та відсутність необхідної кількості робітників, а саме замість 11-12 чоловік працювало 8. Також контролюючий орган посилається на великий обсяг документально оформлених ПП Вега-Ремстрой операцій з надання робіт/послуг різного виду декільком суб'єктам господарювання в один і той же проміжок часу та віддаленість об'єктів обслуговування один від одного, що передбачає значно більшого обсягу трудовитрат, ПП „Вега-Ремстрой не мало достатньої кількості працівників для виконання ремонтно-будівельних робіт згідно вищезазначеного акту виконаних робіт.

Слід зазначити, що в постанові від 12.04.2018р. у справі №805/4710/16-а Верховний суд вказав, що відсутність достатньої кількості трудових ресурсів у контрагента, так само як і сертифікатів якості на поставлений товар, а тим паче взаємовідносини контрагента з іншими суб'єктами господарювання, не свідчить про нереальність господарської операції за умови підтвердження її належними первинними документами бухгалтерського та податкового обліку.

Таким чином, судом встановлено, факти виконання послуг та оплати їх вартості підтверджується документально, господарські операції належним чином відображені у бухгалтерському обліку позивача та податковій звітності.

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов'язаний суб'єкт владних повноважень.

Разом з тим відповідно до принципу змагальності суб'єкт господарювання зобов'язаний заперечувати проти доводів суб'єкта владних повноважень.

Аналогічна правова позиція наведена Верховним Судом України у постанові від 22 вересня 2015 року у справі № 21-1359а15.

Суд звертає увагу, що відповідачем не надано жодного належного доказу на підтвердження своїх припущень, викладених в акті перевірки щодо нереальності господарської операції, що відбулась між позивачем та контрагентом ПП Вега-Ремстрой, натомість позивачем надана первинна документація з якої вбачається, що вищезазначена господарська операція мала реальний характер.

Щодо господарських операцій між позивачем та ПП Лагуна-Біч суд зазначає наступне.

Обґрунтовуючи безтоварність господарських операцій між позивачем та вказаним контрагентом відповідач посилається на такі обставини: …Перевіркою встановлено, що ТОВ „Рошен-Херсон задокументовано в бухлалтерському обліку взаємовідносини з ПП Лагуна - Біч за період липень. серпень, вересень 2015 року на загальну суму 29409,99 гри., крім того ПДВ 5882.01 грн.

Згідно інформаційних баз ДФС, керівником та особою, що мала право підпису ПП Лагуна - Біч був ОСОБА_8, рнокпп НОМЕР_2, адреса Україна, АДРЕСА_1 (тимчасово окупована територія). Від слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Житомирській області отримано інформацію про те, що відповідно до листа Житомирського прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 11.08.2016 №5/3/-79 ОСОБА_8 04.10.1948 року в період з 01.01.1990 по теперішній час державного кордону України не перетинав.

В результаті вищевказаного, перевіркою не можливо ідентифікувати, вказаних в первинних бухгалтерських документах посадових осіб, які здійснювали господарські операції. Підпис на наданих до перевірки документах не дійсна, документи підписані невстановленою особою не мають статусу первинного документу…

Відповідно до наданих до перевірки товарно-транспортних накладних встановлено, водій перевізника: ОСОБА_9

Але, згідно наданого ПП Лагуна - Біч до контролюючого органу Податкового розрахунку сум про доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (форма 1-ДФ) за 3 квартал 2015 року не задекларовано виплати фізичній особі ОСОБА_9:

-в графі „прийняв/здав водій експедитор відсутні: П.І.Б., посада водія/експедитора щодо приймання та здачі товару.

Тобто, перевіркою не можливо ідентифікувати, вказаного в товарно-транспортних накладних водія транспортного засобу Юджин державний номер НОМЕР_3 ОСОБА_9

Таким чином, недостовірнють даних, та відсутність окремих даних в товарно- транспортних накладних свідчать про те, що транспортування товарів ПП Лагуна - Біч не здійснювалось.

…Згідно наданої податкової звітності до органів ДФС, а саме податкової декларації з податку на прибуток за 2015р. додаток АМ (Інформація щодо нарахованої амортизації) не надано, що свідчить про відсутність основних фондів на балансі… (стор.11 акту №61).

Виходячи з викладеного контролюючий орган приходить до висновку про неможливість виконання ПП Лагуна-Біч зобовязання з перевезення кондитерських виробів м. Херсон - м. Н.Каховка. Тому вважає, що ТОВ Рошен-Херсон використовувало лише документальне оформлення господарської операції без фактичного її здійснення від контрагента-постачальника ПП Лагуна-Біч та в липні, серпні, вересні 2015 року безпідставно сформувало податковий кредит з податку на додану вартість у сумі 5882,01 грн.

Судом досліджено первинну документацію, складену в ході здійснення господарських операцій між позивачем і ПП Лагуна-Біч та встановлено наступне.

Приватне підприємство Лагуна-Біч зареєстроване в ЄДРПОУ та одним з видів діяльності підприємства є вантажний автомобільний транспорт.

Між ТОВ „Рошен-Херсон (Замовник) та ПП Лагуна-Біч (Перевізник), в особі директора ОСОБА_8 укладено договір про перевезення вантажів автомобільним транспортом від 01 липня 2015 року №01/07Р. Відповідно до умов вказаного договору Перевізник зобовязується здійснювати перевезення вантажів автомобільним транспортом територією України та надавати інші допоміжні послуги, повязані із перевезенням, а Замовник зобовязується приймати та сплачувати послуги Перевізника на умовах, визначених цим Договором.

Перевезення здійснюються на підставі письмових заявок Замовника, які повинні містити інформацію щодо строку (дата та час) подачі транспортного засобу, кількість та вимоги до транспортних засобів, місце завантаження, найменування вантажовідправника, найменування вантажу, а також іншу необхідну інформацію за узгодженням Сторін. Заявка направляється Замовником Перевізнику шляхом факсимільного звязку, телефонним та/або електронним повідомленням. Перевізник зобовязаний протягом однієї години від моменту отримання такої заявки направити Замовнику шляхом факсимільного звязку Заявку з підписом уповноваженої посадової особи Перевізника про її прийняття, скріплену печаткою або штампом перевізника. До кожної Заявки Замовник надає Перевізнику товарно-транспортну накладну. Факт прийому вантажу для перевезення від Замовника засвідчується підписом водія-експедитора з всіх екземплярах товарно-транспортної накладної

На виконання вказаного договору позивачем надано та судом досліджено: акти здачі-прийняття робіт №ОУ-000035 від 23.07.2015р., №ОУ-00040 від 18.08.2015р., №ОУ-00068 від 16.09.2015р., ТТН №55 від 03.07.2015р., №П62 від 13.07.2015р., №64 від 13.07.2015р., №П239 від 14.08.2015р., №П238 від 14.08.2015р., №П470 від 15.09.2015р., №П477 від 16.09.2015р., рахунки-фактури №СФ-000035 від 23.07.2015р. на суму 11764,00 грн., №СФ-00040 від 18.08.2015р. на суму 11764,00 грн., №СФ-00068 від 16.09.2015р. на суму 11764,00 грн., платіжні доручення №8 від 23.07.2015р. на суму 11764,00 грн., №38 від 18.08.2015р. на суму 11764,00 грн., №104 від 23.09.2015р. на суму 11764,00 грн., податкові накладні №35 від 23.07.2015р. на суму 11764,00 грн., №40 від 18.08.2015р. на суму 11764,00 грн., №68 від 16.09.2015р. на суму 11764,00 грн.,

Слід звернути увагу, що з товарно-транспортних накладних вбачається, що в усіх випадках відпуск вантажу дозволив (відповідальна особа вантажовідправника) завідувач складом ОСОБА_10, отримав/здав водій/експедитор ОСОБА_9 та прийняв (відповідальна особа вантажоодержувача) зав.складом ОСОБА_11

При цьому судом встановлено, що ОСОБА_10 прийнятий на посаду завідувач складу згідно з наказом №06-К від 20.05.2015р., а ОСОБА_11 також на посаду завідувач складу з 26.05.2015р., згідно з наказом №16-К від 26.05.2015р. 04 серпня 2015р., останнього звільнено з посади.

Відповідно до наказу №12/2 від 09.06.2015р. вищевказаним особам надано право підпису фінансових та господарських документів.

Таким чином, судом встановлено що ТТН підписані уповноваженими на те особами.

Крім того, на підтвердження наявності у позивача складського приміщення надано договір оренди нерухомого майна №2 від 01.06.2015р., укладеного між ТОВ АТФ ім..Солодухіна та ТОВ Рошен-Херсон відповідно до якого останньому надано в тимчасове платне користування складське приміщення склад №1 камера №2, 3 загальною площею 434,1 кв. м та офісні приміщення: каб.10, 11, 12 загальною площею83 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Нова Каховка, вул. Першотравнева, буд.34. Також надано акт приймання-передачі в оренду нерухомого майна від 01.06.2015р., додаткову угоду №1 від 24.08.2015р. до договору оренди нерухомого майна №2 від 01.06.2015р., акт приймання-передачі в оренду нерухомого майна від 24.08.2015р., додаткову угоду №2 від 01.11.2016р. до договору оренди нерухомого майна №2 від 01.06.2015р., акт приймання-передачі в оренду нерухомого майна від 01.11.2016р., додаткову угоду №2 від 01.02.2017р. до договору оренди нерухомого майна №2, додаткову угоду №3 від 01.02.2018р. до договору оренди нерухомого майна №2.

Судом встановлено, що отриманий товар, який з м. Херсон прибував на склад позивача у м. Нова Каховка та був предметом надання послуг з перевезення приватним підприємством Лагуна-Біч в подальшому реалізовувався позивачем контрагентам-покупцям. При цьому кількість та найменування товару, що перевозився приватним підприємством Лагуна-Біч з одного складу ТОВ Рошен-Херсон до іншого відповідає кількості та найменуванню реалізованого в подальшому товару. Так, товар, що був предметом перевезення згідно ТТН №П62 від 13.07.2015р. було реалізовано протягом 15-21 липня 2015р., що підтверджується видатковими накладними від 15.07.2015р. №12530, №12569, від 16.07.2015р. №12710, №12955, №13054, №13145, від 17.07.2015р. №13463, №13747, від 18.07.2015р. №13851, №14147, №14222, від 21.07.2015р. №14292. Контрагентами-покупцями ТОВ Рошен-Херсон були ФОП ОСОБА_12, ФОП ОСОБА_13, ФОП ОСОБА_14, ФОП ОСОБА_15, ФОП ОСОБА_16, ФОП ОСОБА_17, ФОП ОСОБА_18, ФОП ОСОБА_19,ФОП ОСОБА_20, ФОП ОСОБА_21, ФОП ОСОБА_22

Крім того, факт переміщення товарів між складами позивача підтверджуються наявними в матеріалах справи накладною на переміщення за підписами вищевказаних завідувачів складів та оборотно-сальдовими відомостями по рахунку 281 за 13.07.2015-21.07.2015р.

Суд звертає увагу, що податковим органом при проведенні перевірки не досліджувались вищезазначені факти.

З наведеного вбачається, що факти виконання послуг приватним підприємством Лагуна-Біч та оплати їх вартості позивачем підтверджується документально, господарські операції належним чином відображені у бухгалтерському обліку позивача та податковій звітності; право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість підтверджується податковими накладними.

Стосовно доводів відповідача, викладених в акті перевірки та відзиві на позов стосовно відсутності в ТТН в графі прийняв/здав водій експедитор П.І.Б., посада водія/експедитора та щодо недійсності підпису керівника ПП Лагуна-Біч на документах, що призводить до відсутності статусу таких документів первинних документів, суд звертає увагу на позицію Верховного суду, викладену в постанові від 27.02.2018р. у справі №813/1766/17. Зокрема, Верховний Суд зазначає, що договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку. Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Отже, договір свідчить лише про намір виконати дії (операції) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання.

Відповідно до вищенаведеного визначення, господарська операція пов'язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу. Що було досліджено та встановлено судом в ході розгляду даної справи.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Крім того, необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами та вимоги до таких документів передбачено приписами п. 1.2 ст. 1, п.п. 2.1, 2.4, 2.15, 2.16 ст. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за № 168/704, ст. 2, п. 3.2 ст. 3, ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні.

За статтею 1 та частиною першою статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 року № 996-XIV (далі - Закон № 996-XIV) первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Ці документи є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій; вони фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 року за №168/704 (далі - Положення) первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів. Пунктом 2.4 Положення передбачено, що первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до положень ст. 4 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні одним із принципів бухгалтерського обліку є принцип превалювання сутності над формою, відповідно до якого операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Аналіз наведених вище правових норм дає підстави для висновку, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов'язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків, а здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку. Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Таким чином, недоліки первинної бухгалтерської документації не можуть бути належним та допустимим доказом порушення підприємством податкового законодавства, оскільки формальні помилки та неточності в первинних документах не можуть свідчити про відсутність реального вчинення господарських операцій.

Формальні недоліки в первинних документах, а також недоліки, зумовлені дефектами правового статусу особи, що їх видала, повинні оцінюватися у сукупності з іншими обставинами справи. Перевагу варто надавати реальності здійснення господарської операції та її економічному змісту, а не оформленню такої операції.

Аналогічна позиція неодноразово викладалась Верховним Судом в постанові від 15.05.2018р. у справі №870/9721/12, в постанові від 27.02.2018р. у справі №813/1766/17 та Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 29.04.2015р. у справі № 2а-0870/12108/11, в ухвалі від 08.06.2015р. у справі № 2270/2640/11, в ухвалі від 17.03.2015р. у справі № 2а-1670/6098/12, в ухвалі від 04.03.2015р. у справі 825/132/13-а, в ухвалі від 24.02.2015р. у справі № 815/5211/13-а, в ухвалі від 27.10.2014р. усправі №826/16184/13-а.

З наведеного вище вбачається, що податковим органом не було досліджено всебічно фінансово-господарську діяльність позивача, а лише зазначені встановлені іншими органами факти на підставі яких посадові особи ГУ ДФС у Херсонській області відобразили в акті перевірки припущення щодо нереальності господарських операцій.

Щодо господарських операцій між позивачем та контрагентами-постачальниками ПП Фебрус, ПП Пайола та ПП Фанди Бей суд встановив наступне.

Нереальність господарських операцій між вказаними вище субєктами господарювання контролюючий орган також обґрунтовує фактом внесення відомостей до ЄРДР за фактом скоєння злочину передбаченого ч.2 ст. 205 КК України та неможливістю ідентифікувати у первинних бухгалтерських документах посадових осіб, які здійснювали господарські операції тому, вважаючи, що підписи на вказаних документах недійсні, відповідач стверджує, що ці документи не мають статусу первинного.

Так, в акті перевірки №61 податковим органом зафіксовано наступне: …Згідно інформаційних баз ДФС в перевіряємому періоді керівником та особою, що має право підпису ПП Фебрус був ОСОБА_23 (РНОКПП НОМЕР_4), зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Згідно інформації оперативного управління ЕУ ДФС у Херсонській області встановлено, що громадянин ОСОБА_23, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. З метою встановлення місцезнаходження ОСОБА_23 працівниками оперативного управління ГУ ДФС у Херсонській області здійснено виїзд за вказаною адресою в результаті чого встановлено, що ОСОБА_24 за місцем реєстрації не проживає та ніколи не проживав, його особа мешканцям вказаного села не відома. Від Головного Слідчого управління фінансових розслідувань ДФС України отримано інформацію про те, що відповідно до листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 15.03.2016 №0.64-4734/0/15-16 ОСОБА_23 ІНФОРМАЦІЯ_2 виїхав з України 25.04.2013 року та в подальшому не перетинав Державний кордон України… (стор. 18 акту №61).

Крім того, податковим органом зафіксовано в акті №61 недоліки у ТТН, аналогічні недолікам ТТН при здійсненні господарських операцій між позивачем та ПП Лагуна-Біч (стор.18 акту №61).

Приватне підприємство Фебрус зареєстроване в ЄДРПОУ з 02.02.2015р. Згідно відомостей ЄДРПОУ особами, які мають право вчиняти юридичні дії від імені юридичної особи без довіреності, у т.ч. підписувати договори є ОСОБА_23 та ОСОБА_25.

Судом встановлено та не спростовується сторонами, що між позивачем та ПП Фебрус укладено договір про перевезення вантажів автомобільним транспортом №02/11А від 02.11.2015р., відповідно до умов якого Перевізник зобовязується здійснювати перевезення вантажів автомобільним транспортом територією України та надавати інші допоміжні послуги, повязані із перевезенням, а Замовник зобовязується приймати та сплачувати послуги Перевізника на умовах, визначених цим договором. Перевезення здійснюються на підставі письмових заявок Замовника. До кожної Заявки Замовник надає Перевізнику товарно-транспортну накладну. Факт прийому вантажу для перевезення від Замовника засвідчується підписом водія-експедитора у всіх екземплярах товарно-транспортної накладної.

На підтвердження здійснення господарських операцій позивачем надано акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 20.11.2015р. №130, від 21.11.2015р. №ОУ-000138, ТТН №П1102 від 16.11.2015р., №П1220 від 19.11.2015р., №П1461 від 07.12.2015р., №П1542 від 10.12.2015р., платіжні доручення №350 від 23.11.2015р. на суму 11862,00 грн., №483 від 21.12.2015р. на суму 11862,00 грн., рахунки-фактури №СФ-2011-15 від 20.11.2015р. на суму 11862,00 грн. та №СФ -2112-15 на суму 11862,00 грн., податкові накладні №130 від 20.11.2015р. на суму 11862,00 грн. та №138 від 21.12.2015 р. на суму 11862,00 грн.

При цьому, суд звертає увагу, що частина з вищеперлічених документів підписана не ОСОБА_23, а ОСОБА_25, який також уповноважений на відповідні дії.

Дослідивши надані докази судом встановлено, що факт придбання позивачем послуг, оплати їх вартості підтверджується документально, господарські операції належним чином відображені у бухгалтерському обліку та податковій звітності позивача.

Аналогічні підстави покладені податковим органом в основу обґрунтування безтоварності операцій між позивачем та контрагентами-постачальниками ПП Пайола та ПП Фанди Бей. Так, в акті №61 зафіксовано: …ПП Пайола (стор.21 акту №61) та ПП Фанди Бей (стор.26 акту №61).

Згідно інформаційних баз ДФС в перевіряємому періоді керівником та особою, що мав право підпису ПП Пайола та ПП Фанди Бей була ОСОБА_26, РНОКПП НОМЕР_5, адреса: Україна, Республіка Крим, м. Сімферополь, вул. Перегонець, буд. 13. Від слідчого управління фінансових розслідувань ЕУ ДФС у Житомирській області отримано інформацію про те, що відповідно до листа Житомирського прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 11.08.2016 №5/3/-79 громадянка України ОСОБА_26 16.01.1976 року в період з 01.01.1990 по теперішній час державного кордону України не перетинала.

Тобто, керівники підприємств-контрагентів: ОСОБА_26, ОСОБА_23, ОСОБА_8 не могли фізично укладати та підписувати у 2015-2016 роках договори та первинну бухгалтерську документацію по взаємовідносинам з ТОВ Рошен-Херсон….

Таким чином з наведеного вбачається, що висновки про відсутність у позивача права на формування податкового кредиту за операціями з контрагентами-постачальниками відповідач обґрунтовує посиланнями на:

- недостатність трудових та матеріальних ресурсів при виконанні ремонтно-будівельних робіт ПП Вега-Ремстрой;

- неможливість підписання керівниками підприємств-контрагентів ПП Лагуна-Біч, ПП Фебрус, ПП Пайола, ПП Фанди Бей договорів та первинних бухгалтерських документів у звязку з їх відсутністю на території України;

- відсутність у первинних документах обов'язкових реквізитів, таких як: відсутність П.І.Б., посади водія/експедитора щодо приймання та здачі товару в деяких товаро-транспортних накладних;

- наявність внесених до ЄРДР відомостей за фактом скоєння злочину передбаченого ч.2 ст.205 КК України по ПП Лагуна-Біч, ПП Фебрус, ПП Пайола та ПП Фанди Бей.

Сукупність вищенаведених фактів стали підставою для висновку податкового органу про відсутність доказовості та юридичної сили первинної бухгалтерської документації, а отже нереальність господарських операцій, що призвело до протиправного віднесення позивачем сум ПДВ до податкового кредиту.

Судом встановлено, що між позивачем та ПП Пайола укладено договір про перевезення вантажів автомобільним транспортом від 01.03.2016 року №02/03Р. Також між позивачем та ПП Фанди Бей укладено договір про перевезення вантажів автомобільним транспортом від 10.05.2016 року №100516. Умови вказаних договорів є ідентичними та аналогічними вищенаведеним.

На підтвердження реальності господарських операцій між вказаними субєктами господарювання позивачем надано та досліджено судом: акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-0000010 від 10.03.2016р., ТТН №879 від 03.03.2016р. та №886 від 07.03.2016р., рахунок-фактура №СФ-00000002 від 09.03.2016р. на суму 11862,00 грн., платіжне доручення №822 від 10.03.2016р. на суму 11862,00 грн., податкова накладна №10 від 10.03.2016р. на суму 11862,00 грн. ОСОБА_7 здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-000046 від 10.05.2016р., ТТН №1725 від 12.05.2016р., рахунок-фактура №СФ-00000001 від 10.05.2016р. на суму 11862,00 грн., платіжне доручення №1083 від 12.05.2016р. на суму 11862,00 грн., податкова накладна №46 від 10.05.2016р. на суму 11862,00 грн.

Суд звертає увагу на те, що податковим органом при проведенні перевірки не досліджувався подальший рух товарів, які були предметом надання послуг з перевезення вказаними контрагентами-постачальниками.

Щодо доводів контролюючого органу стосовно використання ПП Пайола і ПП Фанди Бей одного і того ж транспортного засобу при наданні послуг перевезення та одного й того водія ОСОБА_9 суд звертає увагу, що останній не був опитаний податковим органом, жодних перевірок з вказаного факту проведено не було. Крім того, чинним законодавством не забороняється співпраця різними юридичними особами з одним і тим же водієм та автомобільним засобом, тим паче враховуючи, що директором вказаних юридичних осіб є одна й та сама особа.

Отже, в ході розгляду вказаної справи з пояснень представників відповідача та з матеріалів справи вбачається, що єдиною підставою проведення перевірки позивача та однією з основних підстав висновків податкового органу щодо нереальності господарських операцій є факт внесення відомостей до ЄРДР за фактом скоєння злочину контрагентами-постачальниками позивача передбаченого ч.2 ст.205 КК України.

З цього приводу суд звертає увагу на позицію Верховного суду, викладену в постановах від 27.02.2018р. у справі №813/1974/17, від 27.03.2018 у справі №816/809/17, від 15.05.2018р. у справі №822/2348, від 29.03.2018р. у справі №826/3498/15, згідно з якою факт наявності вироку, ухваленого на підставі угод у кримінальному провадженні, не дає підстав для автоматичного висновку про нереальність господарських операцій, внаслідок чого є нагальна необхідність перевіряти доведеність кожного податкового правопорушення і здійснювати комплексне дослідження усіх складових господарських операцій, з врахуванням обставин, встановлених у вироку, який набрав законної сили (справа №826/3498/15).

Слід зазначити, що представником відповідача не надано до суду жодного доказу про наявність вироку суду, що набрало законної сили відносно будь-якого з контрагентів позивача.

Наявність певної податкової інформації, одержаної від інших підрозділів податкового органу чи з інформаційних систем державної податкової служби, що не є юридичним фактом, утворює лише привід і підстави для перевірки такої інформації, може породжувати певні сумніви щодо законності господарських операцій платника податків, однак не є беззаперечним доказом того факту, що в дійсності ніякі товари (роботи, послуги) не отримувались платником податків від його контрагента.

В даному випадку посилання податкового органу на внесення відомостей до ЄРДР за фактом скоєння контрагентами-постачальниками позивача злочину передбаченого ч.2 ст. 205 КК України є безпідставними, оскільки, а ні на час здійснення спірних господарських операцій, а ні на час проведення податкової перевірки а ні на час розгляду і вирішення даної справи відсутній обвинувальний вирок, який би зафіксував вину посадових осіб позивача або його контрагентів у здійсненні фіктивного підприємництва,.

Чинним законодавством України на сторону цивільно-правової угодипокупця товару (робіт, послуг), яка є платником податків, не покладено обов'язку в подальшому за можливі будь-які неправомірні дії будь-кого з постачальників (виконавців) при здійсненні господарської діяльності або через відсутність висновків зустрічних перевірок зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на формування валових витрат та податкового кредиту та донарахування податкових зобов'язань з податку на додану вартість та податку на прибуток.

У свою чергу, податкове законодавство України не ставить в залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, від фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, від перебування постачальника за юридичною адресою, а також від його господарських та виробничих можливостей. Питання віднесення певних сум податку на додану вартість до податкового кредиту поширюється виключно на окремо взятого платника та не залежить від розрахунків з бюджетом третіх осіб.

У платника податків відсутній орбов'язок перевіряти безпосереднього контрагента на предмет виконання ним вимог податкового законодавства та його безпосередню наявність за місцезнаходженням перед тим, як відносити відповідні суми податку на додану вартість до податкового кредиту.

Аналогічна правова позиція викладена в судових рішеннях Вищого адміністративного суду України та Верховного Суду України, зокрема, у справі К/800/12536/15 та № К/800/39823/13.

Неприпустимість притягнення до відповідальності однієї компанії, у випадку за неправомірні дії іншої компанії підтверджується практикою Європейського суду з прав людини. Так, в пункті 71 рішення у справі "Булвес" АД проти Болгарії" Європейського суду з прав людини дійшов такого висновку: "...Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування податку на додану вартість і, як наслідок, сплачувати податок на додану вартість повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності". Отже, Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагентом.

Розглядаючи справу "Інтерспав" проти України про порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, Європейський суд з прав людини висловив свою думку, яка полягає в наступному: "коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною кампанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань".

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду, тобто суди зобов'язані застосовувати рішення Європейського суду з прав людини" як джерело права на всіх етапах провадження нарівні з Законами України та підзаконними нормативно-правовими актами.

Приписами Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015 року №727 визначено: акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

В акті документальної перевірки викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності платника податків, які стосуються фактів виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

З дослідженого акту перевірки позивача вбачається, що посадові особи податкового органу факти надання позивачу контрагентом послуг у дійсності не перевіряли, безпосереднього аналізу фінансово-господарських документів не робили, а відобразили в акті перевірки лише суб'єктивні думки посадових осіб інших податкових органів щодо контрагента позивача.

Суд зазначає, що податкові повідомлення-рішення, на підставі яких визначаються податкові зобов'язання платника податків, приймаються податковим органом за результатами безпосередньої оцінки фінансово-господарських документів, активів та інших обставин господарської діяльності особи, з дотриманням визначеної законом процедури, висновки податкового органу не можуть ґрунтуватися на неперевірених припущеннях чи суб'єктивних думках посадових осіб інших податкових органів, а повинні доказуватись як факт і підтверджуватись документально.

З приводу збільшення суми грошового зобов'язання по податку на прибуток суд зазначає наступне.

Платники податку на прибуток підприємств, об'єкта, база та ставки оподаткування, перелік неоподатковуваних та звільнених від оподаткування операцій, особливості оподаткування, порядок обліку, звітування та внесення податку до бюджету визначаються розділом ІІІ Податкового кодексу України.

В силу статті 149 Податкового кодексу України податковою базою для цілей оподаткування податком на прибуток визнається грошове вираження прибутку як об'єкта оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу, з урахуванням положень статей 135 - 137 та 138 - 143 цього Кодексу.

Підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України передбачено, що прибуток із джерелом походження з України та за її межами визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу;

Витрати у розумінні Податкового кодексу України - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілом власником) (підпункт 14.1.27 пункту 14.1статті 14 Податкового кодексу України).

До складу валових витрат що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування відповідно до пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України, входять: витрати від операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, 138.11 цієї статті, інші витрати, визначені згідно з пунктами 138.5, 138.10 -138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

За приписами пункту 138.8 ст. 138 ПК України собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

При цьому, згідно з підпунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу валових витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Однак, як встановлено судом, кошти сплачені позивачем його контрагентам в оплату за надані послуги, є пов'язаними з основною діяльністю позивача, а витрати підтверджуються документально (платіжними дорученнями). Також контролюючим органом зазначено в акті, що розрахунки проводились у безготівковій формі. Отже, відповідачем не заперечується факт понесених витрат.

Фактів порушення позивачем обмежень, установлених статтею 138 та 139 Податкового кодексу України, податковим органом суду не наведено і не доведено.

З приводу завищення суми залишку від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду суд зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 1 пункту 180.1 статті 180 розділу V Податкового кодексу України, для цілей оподаткування податком на додану вартість платником податку є будь-яка особа, що провадить або планує провадити господарську діяльність і реєструється за своїм добровільним рішенням як платник податку у порядку, визначеному статтею 183 цього розділу.

Пунктом 200.1 статті 200 розділу V цього Кодексу встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При цьому, згідно з приписами підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковим кредитом є сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 200.2 статті 200 Податкового кодексу України передбачено, що при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (пункт 200.3 статті 202 Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку, зокрема, з : постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю та постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

Порядок формування податкового кредиту з податку на додану вартість визначено статтею 198 Податкового кодексу України, згідно з якою право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/ послуг, що підтверджено податковою накладною (пункт 198.2 статті 198 Податкового кодексу України на час вчинення спірних операцій та видачі податкової накладної).

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

В силу положень пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону (пункт 198.6 статті 198 Податкового кодексу України).

Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг (пункт 201.4 статті 201 Податкового кодексу України).

Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця (пункт 201.6 статті 201 Податкового кодексу України).

Пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Аналіз положень податкового законодавства дозволяє дійти висновку, що право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість виникає у платника податків за наявності сукупності таких елементів: (1) наявності у сторін спеціальної податкової правосуб'єктності (особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник ПДВ); (2) фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій постачальником на користь покупця; (3) наявності причинно-наслідкового зв'язку між операцією з придбання товарів чи послуг та потребою використання в господарській діяльності; (4) документального підтвердження факту здійснення господарської операції сукупністю належним чином складених (оформлених) первинних та інших документів (у т.ч. платіжних), які зазвичай супроводжують операції певного виду та підтверджують їх фактичне виконання; (5) наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної (має усі обов'язкові реквізити).

При вирішенні даної справи суд виходить із презумпції сумлінності платників податків та інших учасників правовідносин в економічній сфері. У зв'язку із цим презюмується, що дії платника податків, які мають своїм результатом одержання певної податкової вигоди у спосіб повернення (заліку) або відшкодування податку з бюджету, є економічно виправданими, якщо таким платником податків під час декларування власних податкових зобов`язань перед бюджетом дотримано вимоги податкового законодавства України.

За недоведеності відповідачем факту відсутності господарських взаємовідносин між позивачем та його контрагентами з приводу придбання послуг висновки податкового органу є безпідставними.

Таким чином, суд на підставі оцінки наявних у справі матеріалів та доказів у їх сукупності встановив, що факт придбання позивачем послуг, оплати їх вартості підтверджується документально, господарські операції належним чином відображені у бухгалтерському обліку та податковій звітності позивача, право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість підтверджується податковими накладними. Тому суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 8, 9, 12, 19, 161- 163, 167 КАС України, суд-

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 16.04.2018р. №, яким збільшено податкове зобов'язання по податку на прибуток приватних підприємств в сумі 18662,00 грн. та за нараховано за штрафними (фінансовими) санкціями 889,75 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 16.04.2018р. №, яким збільшено податкове зобов'язання по податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в сумі 5931,00 грн. та за нараховано за штрафними (фінансовими) санкціями 1482,5 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 16.04.2018р. № по податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), яким зменшено суму від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду в розмірі 14805,00 грн., в тому числі за червень 2015р. на 6945,00 грн., за липень 2015р. - 1961,00 грн., серпень 2018р. - 1961,00 грн., вересень 2018р. - 1961,00 грн., за листопад 2015р. - 1977,00 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГГоловного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі () судовий збір у сумі 1762,00 грн. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Рошен - Херсон" ().

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції,який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 11 червня 2018 р.

Суддя Морська Г.М.

кат. 8.3.1