Справа № 804/1756/18
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2018-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2018 року Справа № 804/1756/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Захарчук Борисенко Н.В.
06.03.2018 ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради, в якій просить зобов`язати Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради зареєструвати місце проживання ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) за адресою АДРЕСА_2 ).
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачем було відмовлено у реєстрації позивачу, посилаючись на те, що ним не надано документів щодо права проживання в житлі. Позивач зазначає, що ним до заяви про реєстрацію місця проживання було додано належним чином засвідчену копію ордеру від 10 серпня 1993 року про право зайняття сім`єю з трьох людей у кв. АДРЕСА_3 . В даному ордері позивача зазначено, що ОСОБА_1 син квартиронаймача, на момент вселення був неповнолітній і фактично мешкає за вказаною адресою по теперішній час. Також до заяви позивачем було додано паспорт, квитанцію про сплату адміністративного збору, у поданій заяві міститься відмітка про взяття позивача на військовий облік. На думку позивача, йому безпідставно було відмовлено у реєстрації місця проживання, оскільки ним були надані всі необхідні документи.
Позивач надав клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження з підстав, наявних в матеріалах справи без участі представника.
Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, з відзивом на позовну заяву до суду не звертався.
Від відповідача надійшло втретє клопотання про відкладення розгляду справи, проте суд вважає за необхідне відмовити у його задоволенні, оскільки воно необґрунтоване належними доказами, та розгляд справи за клопотанням відповідача було відкладено двічі.
Відповідно до частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
З урахуванням викладеного, суд розглянув дану справу у письмовому провадженні за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 01.02.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради із заявою про реєстрацію місця проживання. Разом із заявою про реєстрацію місця проживання позивачем було надано належним чином засвідчену копію ордеру від 10 серпня 1993 року про право зайняття сім`єю з трьох людей у кв. АДРЕСА_3 , паспорт, квитанцію про сплату адміністративного збору та відмітку про взяття позивача на військовий облік.
01.02.2018 року відповідачем було відмовлено у реєстрації місця проживання ОСОБА_1 , оскільки ним не було подано необхідних документів або інформації щодо проживання позивача у житлі.
Не погоджуючись із вказаною відмовою, позивач звернувся з даною позовною заявою до суду.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить із такого.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року № 1382-IV, громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.
Статтею 6 вказаного Закону передбачено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.
У разі якщо особа не може самостійно звернутися до органу реєстрації, реєстрація може бути здійснена за зверненням її законного представника або представника на підставі довіреності, посвідченої в установленому законом порядку (далі - представник).
Для реєстрації особа або її представник подає органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг): письмову заяву; документ, до якого вносяться відомості про місце проживання; квитанцію про сплату адміністративного збору; документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації; військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).
Постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. № 207 затверджено Правила реєстрації місця проживання (далі - Правила), що визначають механізм здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні, а також встановлюють форми необхідних для цього документів.
Вказані Правила реєстрації місця проживання містять аналогічні Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» приписи щодо порядку здійснення реєстрації місця проживання.
Так, згідно з п.18 Правил, для реєстрації місця проживання особа або її представник подає органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг), зокрема, письмову заяву; документ, до якого вносяться відомості про місце проживання; квитанцію про сплату адміністративного збору; документи, що підтверджують право на проживання в житлі (ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї; документ, що посвідчує особу представника; документ, що підтверджує повноваження особи як представника.
З матеріалів справи видно, що позивачем до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради було подано всі необхідні документи для проведення його реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , а саме: квитанцію про сплату адміністративного збору; паспорт, належним чином засвідчену копію ордеру від 10 серпня 1993 року про право зайняття сім`єю з трьох людей у квартирі АДРЕСА_3 , відмітку про взяття позивача на військовий облік.
Відповідно до приписів статті 9-1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» орган реєстрації відмовляє в реєстрації або знятті з реєстрації місця проживання, якщо: особа не подала передбачені цим Законом документи або інформацію; у поданих особою документах містяться недостовірні відомості або подані нею документи є недійсними; для реєстрації або зняття з реєстрації звернулася особа, яка не досягла 14-річного віку.
Рішення про відмову приймається в день звернення особи. Заява про реєстрацію чи зняття з реєстрації місця проживання повертається особі із зазначенням у ній причин відмови.

Як вбачається з копії заяви про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 державним реєстратором у якості підстав відмови у реєстрації місця проживання вказано на п. 11 Правил реєстрації місця проживання - «особа не подала необхідних документів або інформації, а саме документів щодо права проживання в житлі».

Тобто, за наявності у державного реєстратора документів, перелік яких наведений в ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (п. 18 Правил реєстрації місця проживання), у нього були відсутні підстави для відмови у реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

У відповідності до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків.

Згідно з частинами першої та четвертої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

В ході розгляду справи відповідачем не було наведено належних та достовірних доказів, що підтверджують правомірність прийняття оскаржуваного рішення, у зв`язку із чим суд вважає, що викладені в позовній заяві доводи позивача є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог статті 139 КАС України, суд вважає за необхідне стягнути з Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер НОМЕР_1 ) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 704, 80 грн. відповідно до квитанції №1 від 06.03.2018 року.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради (49000, м. Дніпро, пр. Д. Яворницького, 75) про зобов`язання вчинити певні дії задовольнити в повному обсязі.

Зобов`язати Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради зареєструвати місце проживання ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) за адресою АДРЕСА_2 ).

Стягнути з Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер НОМЕР_1 ) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 704, 80 грн. відповідно до квитанції №1 від 06.03.2018 року.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко