Справа № 741/483/18
Суддя: Киреєв О. В.
Дата ухвалення: 2018-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер 741/483/18
Провадження № 2-а/741/9/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Носівка 23 червня 2018 року

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Киреєва О.В.,

з участю секретаря Жирка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 2 БУПП в Чернігівській області ДПП ОСОБА_2 про визнання дій протиправними, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття справи,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 24 березня 2018 року керував автомобілем марки «Mazda 6», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, та рухався по автомобільній дорозі Чернігів-Київ. У населеному пункті Кіпті його (позивача) зупинив інспектор поліції у звязку з тим, що в автомобілі не горіла ліва фара в режимі ближнього світла та були встановлені габаритні вогні синього кольору, що не відповідає конструкції транспортного засобу. Інспектор поліції ОСОБА_3 виніс постанову серії ВР № 059818, якою притягнув його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП. Після винесення першої постанови інспектор поліції ОСОБА_2 виніс щодо нього (позивача) ще одну постанову серії ВР № 1316621 за ч. 2 ст. 122 КУпАП. Він (позивач) не згоден з постановою серії ВР № 131662, оскільки Правил дорожнього руху України не порушував, указаного в постанові порушення не вчиняв, постанова виносилася без урахування його (позивача) зауважень, не на місці зупинки транспортного засобу, за відсутності та без дослідження доказів по справі, без допиту свідків, без проведення розгляду справи, заслуховування його пояснень та вирішення клопотань. Інспектор поліції ОСОБА_2 не дав йому (позивачу) можливості скористатися своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП.

ОСОБА_1 просив визнати протиправними дії інспектора роти № 2 БУПП у Чернігівській області ДПП ОСОБА_2, скасувати постанову серії ВР № 131662 від 24 березня 2018 року про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

У судове засідання позивач не зявився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просив їх задовольнити, розгляд справи проводити без його участі.

У судове засідання відповідач не зявився, подав до суду відзив на позовну заяву, суть якого зводиться до того, що він вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. 24 березня 2018 року близько 18 години 35 хвилин його (відповідача) напарником ОСОБА_3 на 98 км автомобільної дороги Київ-Чернігів-Нові Яриловичі було зупинено автомобіль марки «Mazda 6», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1 з підстав порушення вимог пунктів 31.4.3 «а» та 31.4.3 «в» ПДР України. Після зупинки транспортного засобу він (відповідач) виявив ще одне порушення ПДР України, яке виразилося в тому, що ОСОБА_1 після зупинки поліцейським не ввімкнув аварійну світлову сигналізацію, чим порушив п. 9.9 «б» ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП. За вказане правопорушення він (відповідач) виніс щодо ОСОБА_1 постанову про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. Притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності відбувалося в межах його (відповідача) повноважень та у спосіб, що передбачений законодавством України. Відповідач просив відмовити у задоволенні позову, розгляд справи провести без його участі.

Суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності учасників справи за наявними у справі доказами, оскільки відсутні підстави для його відкладення або оголошення перерви.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом.

Частинами 1, 2 ст. 7 КУпАП встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

З копії постанови про накладення адміністративного стягнення серії ВР № 131662 від 24 березня 2018 року (а.с. 5) вбачається, що 24 березня 2018 року о 18 годині 35 хвилин на 98 км автомобільної дороги Київ-Чернігів-Нові Яриловичі ОСОБА_1 керував транспортним засобом (автомобілем) марки «Mazda 6», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, та після зупинки поліцейським за порушення ПДР України не увімкнув аварійну світлову сигналізацію, чим порушив п. 9.9 «б» ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Зазначеною постановою на ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У відповідності до п. 4.1 рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Частиною 3 ст. 62 Конституції України встановлено, що обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідач не надав суду доказів, які б підтверджували факт вчинення позивачем інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а також доказів на спростування доводів позивача про те, що при винесенні оскаржуваної постанови інспектором роти № 2 БУПП в Чернігівській області ДПП ОСОБА_2 було порушено норми КУпАП щодо ненадання можливості скористатися позивачу своїми правами та не дотримання порядку розгляду справи.

Відеозаписи із нагрудної камери інспекторів поліції, які були досліджені у ході розгляду справи, суд визнає неналежними доказами, оскільки на них не зафіксовано хід розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо позивача, з відеозапису, на якому зафіксовано автомобіль марки «Mazda 6», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, із вимкненою аварійною світловою сигналізацією, не можливо встановити дату, час та місце проведення зйомки.

Суд зазначає, що частиною 2 ст. 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність, крім іншого, за порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів.

Порядок використання зовнішніх світлових приладів регламентується розділом 19 ПДР України.

Пункт 9.9 «б» ПДР України, яким встановлено, що аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі зупинки на вимогу поліцейського, відноситься до розділу, який визначає порядок використання попереджувальних сигналів.

Увімкнення аварійної світлової сигналізації у разі зупинки транспортного засобу на вимогу поліцейського не повязане з початку руху чи зміною його напрямку, а тому відповідальність за порушення п. 9.9 «б» ПДР України передбачена не ч. 2 ст. 122 КУпАП, а ст. 125 КУпАП.

Дії (бездіяльність) позивача, які вказані інспектором роти № 2 БУПП в Чернігівській області ДПП ОСОБА_2 у оскаржуваній постанові, не містять складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Проаналізувавши надані учасниками справи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що постанова про накладення адміністративного стягнення серії ВР № 131662 від 24 березня 2018 року підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення щодо позивача закриттю.

Зі змісту позовної заяви не зрозуміло, які саме дії інспектора роти № 2 БУПП в Чернігівській області ДПП ОСОБА_2 позивач просить визнати протиправними, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст.ст. 19, 62 Конституції України, ст.ст. 7, 245, 289, п. 3 ч. 1 ст. 293 КУпАП, ст.ст. 77, 243-246, 255, 286 КАС України, суд, -

ухвалив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії ВР № 131662 від 24 березня 2018 року про накладення на ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП не встановлено, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. і справу закрити.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його ухвалення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Киреєв