Справа № 826/24599/15
Суддя: Губська Л.В.
Дата ухвалення: 2018-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

Суддів: Епель О.В.,

Карпушової О.В.,

при секретарі: Мідянці А.А.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача Татиренко Н.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 12 квітня 2018 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м.Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернулася до суду з даним позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м.Києві №3225-17 від 15.06.2017 року, яким їй визначено податкове зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в сумі 513,39 грн. На обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що відповідачем неправомірно не було враховано, що квартира, на яку нарахований цей податок, знаходиться у спільній частковій власності, при цьому, ДПІ не врахувала рішення Київської міської ради від 23.06.2011 М242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві та акцизного податку», яким передбачено зменшення бази оподаткування об»єкта житлової нерухомості, що перебуває у власності фізичної особи - платника податку, для квартири на 120 кв.метрів

Рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва від 12 квітня 2018 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено, при цьому, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність дій суб»єкта владних повноважень.

Не погодившись з таким рішенням, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. Доводи апеляційної скарги аналогічні доводам, викладеним в позовній заяві, крім того, йдеться посилання на невідповідність судового рішення позиції Верховного Суду з аналогічних спорів.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, за змістом якого останній зазначає, що апеляційна скарга не містить жодних доводів, які б свідчили про протиправність або необґрунтованість судового рішення, у зв»язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

В судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав і просив її задовольнити, в той час як представник відповідача проти цього заперечувала, просила залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції установлено і підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_5 є власником 1/2 частину трикімнатної квартири, яка розташована за адресою АДРЕСА_1, житлова площа квартири 41,9 кв.м, загальна площа 176,2 кв.м.

15 червня 2015 року відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення №3225-17, яким згідно п.п.54.3.3 п.54.3 ст.54 Податкового кодексу України та відповідно до п.п. 265.7.2 п.265.7 ст.265 цього Кодексу визначено суму податкового зобов'язання за платежем - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об'єктів житлової нерухомості , у розмірі 513,39 грн.

Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність рішення податкового органу, однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, наказом Міністерства доходів і зборів України від 25.04.2014 року №263, затверджено Узагальнюючу податкову консультацію щодо оподаткування податком на нерухоме майно, що відмінне від земельної ділянки, яким визначено, що обчислення сум податку для фізичних осіб за звітний 2014 рік відбудеться у 2015 році до 01 липня, а податок буде розрахований з житлової площі об'єкта житлової нерухомості, у т. ч. його частки за період з 01.01.2014 по 31.03.2014 (включно), та із загальної площі об'єкта житлової нерухомості, у т. ч. його частки з 01.04.2014 по 31.12.2014 (включно).

Відповідно до підпункту 265.1.1 пункту 265.1 статті 265 Податкового кодексу України (в редакції чинній до 01.04.2014) платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової нерухомості.

Об'єктом оподаткування є об'єкт житлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 265.2.1 пункту 265.1 статті 265 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 265.3 статті 265 Податкового кодексу України базою оподаткування є житлова площа об'єкта житлової нерухомості, в тому числі його часток.

У разі наявності у платника податку - фізичної особи більше одного об'єкта оподаткування, в тому числі різних видів (квартир, житлових будинків або квартир і житлових будинків), база оподаткування обчислюється виходячи з сумарної житлової площі таких об'єктів з урахуванням норм підпункту 265.4.1 пункту 265.4 цієї статті.

Згідно з п.п. 265.5.1 п. 265.5 статті 265 Податкового кодексу України ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради у відсотках до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

Відповідно до п.п 265.5.2 п. 265.5 статті 265 Податкового кодексу України ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для фізичних осіб встановлюються в таких розмірах: а) не більше 1% - для квартири/квартир, житлова площа яких не перевищує 240 кв.м., або житлового будинку/будинків, житлова площа яких не перевищує 500 кв.м.; б) 2,7% - для квартири/квартир, житлова площа яких перевищує 240 кв.м., або житлового будинку/будинків, житлова площа яких перевищує 500 кв.м.; в) 1% - для різних видів об'єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності одного платника податку, сумарна житлова площа яких не перевищує 740 кв.м.; г) 2,7% - для різних видів об'єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності одного платника податку, сумарна житлова площа яких перевищує 740 кв.м.

Відповідно до п.п. 265.4.1 пункту 265.4 статті 265 Податкового кодексу України, база оподаткування об'єкта/об'єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується: а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів; б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 250 кв. метрів; в) для різних видів об'єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 370 кв. метрів.

Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).

Пільги із сплати податку не надаються на об'єкти оподаткування, що використовуються їх власниками з метою одержання доходів (здаються в оренду, лізинг, використовуються у підприємницькій діяльності).

Аналогічні норми містить Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в м. Києві, затверджене рішенням Київської міської ради від 23.06.2011 №242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів у м.Києві та акцизного податку».

Відповідно до п. 5.1, 5.2 ст. 5 Положення ставки податку встановлюються у відсотках до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування; ставки податку для фізичних осіб встановлюються в таких розмірах: а) 1 відсоток - для квартири/квартир, загальна площа яких не перевищує 240 кв. метрів, або житлового будинку/будинків, загальна площа яких не перевищує 500 кв. метрів.

Відтак, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що контролюючий орган не застосував до позивача податкову пільгу щодо зменшення на 120 кв. метрів бази оподаткування спірного об'єкта житлової нерухомості, житлова площа якого складає 41,9 кв. метрів (при цьому, усієї квартири, а не ? частини).

Таким чином, податкове повідомлення рішення є протиправним в частині визначення позивачу податкового зобов'язання за період січень-березень 2014 року.

Щодо правомірності нарахування грошового зобов'язання за період з квітня по грудень 2014 року, суд виходить з наступного.

Так, Законом України від 27 березня 2014 року №1166-VII «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» внесено зміни до статті 265 Податкового кодексу України, які набули чинності з 01.04.2014, внаслідок чого базою оподаткування визначено не житлову площу об'єкта житлової нерухомості, а загальну.

Відповідно до змісту статті 265 Податкового кодексу України, податок на нерухоме майно є місцевим податком.

Водночас, особливість місцевих податків полягає в тому, що вони за законом не можуть бути встановлені безпосередньо рішенням Верховної Ради України.

Верховна Рада України може встановлювати тільки перелік дозволених до встановлення місцевими радами місцевих податків і дозволених граничних параметрів таких податків, а власне, встановлення місцевих податків, із дотриманням встановлених Верховною Радою критеріїв - є компетенцією відповідних місцевих рад.

Відповідно до пункту 8.3 статті 8 Податкового кодексу України до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Згідно пункту 4.4 статті 4 Податкового кодексу України установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Тобто, безпосереднє встановлення місцевих податків, зокрема, і податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, віднесено Податковим кодексом України до компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень.

Встановлення місцевих податків виключно відповідними рішеннями місцевих рад закріплено також пунктом 24 частини першої статті 26 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні» та статтею 143 Конституції України.

Відповідно до підпункту 12.3.2 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України при прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом ХІІ цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Згідно із підпунктом 12.3.3 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів.

При цьому, згідно пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, яке набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 цього Кодексу.

Відповідно підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Згідно зі статтею 3 Бюджетного кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Таким чином, прийняття нових податків або їх зміна, практично не можуть бути визнані обов'язковими до сплати принаймні в 2014 році, адже місцеві ради не приймали і не могли прийняти та офіційно оприлюднити до 15 липня 2013 року рішення про встановлення таких податків і зборів.

Судом встановлено, що рішенням Київської міської ради від 28 січня 2015 року N 58/923 «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 23 червня 2011 року N 242/5629» було затверджено в новій редакції Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в м. Києві, у той же час, з урахуванням наведених нормативних приписів таке рішення не може бути застосоване в ретроспективі, тобто до правовідносин, що мали місце у 2014 році до його прийняття.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 13.03.2018 року у справі № 815/3882/17.

Таким чином, оскаржуване податкове повідомлення-рішення про визначення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є протиправним та підлягає скасуванню.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції рішення ухвалено при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, та з порушенням норм матеріального права, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Так за подання адміністративного позову позивачкою сплачено судовий збір у розмірі 487,20 грн., за апеляційну скаргу - 1 057,50, всього - 1 544 (одна тисяча п'ятсот сорок чотири) грн. 70 коп., які їй мають бути відшкодовані за рахунок відповідача.

Водночас, колегія суддів вважає ,що клопотання про стягнення витрат на правову допомогу не підлягає задоволенню, оскільки матеріали справи не містять, а позивачем не надано доказів фактичної оплати вказаних послуг.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 12 квітня 2018 року - скасувати.

Ухвалити постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_5 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м.Києві №3225-17 від 15.06.2015 року.

Стягнути з Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м.Києві на користь ОСОБА_5 судові витрати частково, а саме, по сплаті судового збору в сумі 1 544 (одна тисяча п'ятсот сорок чотири) гривень 70 копійок.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова в повному обсязі складена і підписана 23 червня 2018 року.

Головуючий-суддя Л.В.Губська

Судді О.В.Епель

О.В.Карпушова