Справа № 361/7334/17
Суддя: Петришин Н. М.
Дата ухвалення: 2018-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 361/7334/17
провадження № 2-а/361/133/18
РІШЕННЯ

Іменем України

29 травня 2018 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі головуючого судді Петришин Н.М. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Броварського обєднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання протиправними дій відповідача, зобовязання вчинити певні дії, відшкодувати матеріальні та моральні збитки,

в с т а н о в и в :

До суду звернувся ОСОБА_1 із вказаним позовом, де просить: «Визнати протиправними дії Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області у м. Бровари, за відмову надати відповідь на звернення Позивача від 21.09.2017р., відповідно до ст. 15 Закону № 393/96-ВР, та відмову запросити Позивача на розгляд його заяви.

2) Зобовязати Броварське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області у м. Бровари надати ОСОБА_1 відповідь на його звернення від 21.09.2017р., та запросити Позивача на розгляд заяви.

3) Зобовязати Броварське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області у м. Бровари повідомити ким та коли виконано рішення Верховного суду України від 08.06.2016р. справа №331/336/15-а, та чи здійснено перерахунок пенсійних виплат Позивачу з урахуванням даного рішення.

4) В разі якщо рішення Верховного суду України від 08.06.2016р. справа №331/336/15-а, Відповідачем не виконано до цього часу, прошу зобов'язати Броварське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області у м. Бровари здійснити перерахунок Позивачу пенсійних виплат відповідно до ст. 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та інших осіб», у розмірі 110% від 3,5 розмірів мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та додаткової пенсії в розмірі 25% мінімальної пенсії за віком, згідно ст. 51 Закону № 796-ХІІ, виходячи з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з часу переведення Позивача на обрахування пенсійних виплат Позивачу згідно ст. 21 Закону № 2262-ХІІ, та зменшення додаткової пенсії як постраждалому від ЧАЕС з 25% мінімальної пенсії до 10% .

5) Зобов'язати Броварське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області у м. Бровари компенсувати завдані позивачу матеріальні збитки в розмірі 1000 гривень (тисячі гривень), та стягнути з Відповідача кошти в розмірі 1 000 гривень ( тисячі гривен), за відмову в наданні відповіді на звернення Позивача.

6) Зобов'язати Броварське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області у м. Бровари компенсувати Позивачу моральні збитки в розмірі 1000 гривен (тисячі гривен), та стягнути з Відповідача кошти в розмірі 1000 гривен (тисячі гривен), які підтверджуються тим, що, відповідач зловживаючи службовим становищем, безпідставно не надав відповіді на звернення Позивача, в зв'язку з чим Позивач як особа з особливими потребами зазнав емоційного стресу та тяжких моральних страждань.»

Також просив відшкодувати за рахунок Відповідача судові витрати позивачу, за складання позовної заяви за час перебування в судових засіданнях та витрат на дорогу до суду та відшкодувати кошти в сумі 1000грн.

26.02.2018 року позивач подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, де просив збільшити відшкодування матеріальних збитків до 100 000 грн. та відшкодування моральної шкоди також до 100 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21.07.2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою з проханням виконати рішення Верховного Суду України від 08.06.2016 року у справі №331/336/15-а та поновити йому пенсійні виплати встановлені рішенням Київського апеляційного суду Київської області від 01.06.2011 року та рішення ВАС України від 13.03.2013 року, та просив запросити позивача на розгляд його заяви. У відповіді від 27.09.2017 року відповідач відмовився надати відповідь на звернення. Такі дії, на думку позивача, є протиправними.

Також зазначає, що відповідачем всупереч судовим рішенням невірно нараховується та виплачується пенсія, не виконується рішення Верховного Суду України від 08.06.2016 року у справі №331/336/15-а. На думку позивача, він має право відповідно до основного розміру пенсійних виплат відповідно до ст. 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та інших осіб», у розмірі 110% від 3,5 розмірів мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та додаткової пенсії, як постраждалому від ЧАЕС в розмірі 25 % мінімальної пенсії + 40% мінімальної пенсії, підвищення інвалідам війни, + державна допомога у розмірі 100 грн.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 січня 2018 року справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

У судове засідання позивач не зявився, направивши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник позивача також до суду не зявився, направивши до суду відзив, де просив відмовити у задоволенні позовних вимог та розглядати справу за відсутності представника відповідача. У відзиві зазначив, що рішенням Верховного Суду України від 08.06.2016 року у справі №331/336/15-а у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено, тому доводи позивача щодо невиконання такого рішення є безпідставними. Щодо вимоги про зобовязання здійснити перерахунок Позивачу пенсійних виплат відповідно до ст. 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та інших осіб», у розмірі 110% від 3,5 розмірів мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та додаткової пенсії в розмірі 25% мінімальної пенсії за віком, згідно ст. 51 Закону № 796-ХІІ, виходячи з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», то такі вимоги уже були предметом судового розгляду, за наслідками якого 20 листопада 2017 року постановлено судове рішення. Також зазначено, що суми пенсії позивача виплачуються своєчасно та в повному обсязі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом війни II групи, інвалідність призначена безстроково.

Також позивачу встановлена III група інвалідності, пов'язана з виконанням обов'язків військової служби, тому він має право отримувати пільги, встановлені відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Крім того, позивач відноситься до інвалідів ІІІ групи, що підтверджується відповідним посвідченням, та має право на пільги і переваги, встановлені законодавством СССР для інвалідів Великої Вітчизняної війни, пільги передбачені в міждержавній угоді «Угода про взаємне визнання пільг і гарантій для учасників та інвалідів Великої Вітчизняної війни, учасників бойовик дій на території інших держав, сімей загиблих військовослужбовців», яка набрала чинності 27 червня 1996 року.

Позивач відноситься до постраждалих від ЧАЄС ІІІ категорії, був відселений із території зони безумовного (обов'язкового) та гарантованого добровільного відселення в 1990 році, та має право на пільги, передбачені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

21.09.2017 року позивач звернувся до керівника Броварського обєднаного управління пенсійного фонду України із заявою, де просив виконати рішення Верховного Суду України від 08.06.2016 року у справі №331/336/15-а та поновити йому пенсійні виплати встановлені рішенням Київського апеляційного суду від 01.06.2011 року справа №2а-1322/10 та рішення ВАС України від 13.03.2013 року справа №2а-1322/10, рішення Київського апеляційного адміністративного суду від 29.01.2014 року, рішення Броварського міськрайонного суду від 07.08.2012 року, рішення ВАС України від 07.09.2016 року.

27.09.2017 року відповідачем позивачу надана відповідь про те, що порядок виплати пенсії за рішенням суду йому неодноразово повідомлявся, а пенсія виплачується відповідно до наявних у матеріалах пенсійної справи документів та відповідно до вимог чинного законодавства.

У частині 1 статті 1 Закону України «Про звернення громадян» закріплено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно зі ст. 15, ч. 1, 2 ст. 16 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Заяви (клопотання) ОСОБА_2 Союзу, ОСОБА_3 Праці, інвалідів Великої Вітчизняної війни розглядаються першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій особисто.

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Статтею 18 вищезазначеного Закону передбачено, що громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

Відповідно до ст. 19 вищевказаного Закону органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не скасовує вимоги абзацу дев'ятого частини першої цієї статті.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Зі змісту відповіді від 27 вересня 2017 року за підписом начальника управління ОСОБА_4 видно, що питання про якій йде мова у зверненні ОСОБА_1 від 21 вересня 2017 року взагалі не розяснені, посилаючись на те, що заявнику на його неодноразові звернення про порядок виплати пенсії за рішеннями суду уже надавались відповідні розяснення.

Разом з тим, стороною відповідача до суду не надано доказів неодноразових звернень позивача із аналогічними питаннями до відповідача та надання відповідних розяснень позивачу. Отже, відповідачем не доведено тих обставин, що звернення позивача розглянуто обєктивно та всебічно, як передбачає ст. 19 Закону України «Про звернення громадян».

З огляду на викладене, вбачається, що дії відповідача щодо розгляду заяви позивача та не надання йому відповіді на порушені позивачем питання у заяві від 21.09.2017 року, не запрошення позивача на розгляд звернення є протиправними, тому усунути такий недолік можливо лише шляхом повторного розгляду звернення позивача у порядку передбаченому Законом України «Про звернення громадян».

Щодо позовної вимоги про невиконання рішення Верховного Суду України від 08.06.2016 року суд зазначає наступне.

Так, із вищевказаної постанови Верховного Суду України, ухваленої 08.06.2016 року у справі №361/336/15-ц видно, що у січні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до управління Пенсійного фонду України у м. Броварах та Броварському районі Київської області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії. Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 травня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Київський апеляційний суд Київської області постановою від 16 липня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 03 грудня 2015 року, скасував рішення суду першої інстанції, у задоволенні позову відмовив.

Не погоджуючись із рішенням суду касаційної інстанції, ОСОБА_1 звернувся із заявою про перегляд Верховним Судом України з підстав неоднакового застосування касаційним судом одних і тих самих норм матеріального права при відмові перевести позивача на пенсію відповідно до ст. 29 Закону №1788-ХІІ в розмірі трьох мінімальних пенсій за віком, встановленому відповідно до ст. 28 Закону №1058-ІV.

Постановою Верховного Суду України, ухваленого 08.06.2016 року у справі №361/336/15-ц, у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Враховуючи викладене, доводи позивача про невиконання постанови Верховного Суду України від 08.06.2016 року є безпідставними, оскільки дане судове рішення не містить жодних зобовязальних дій на користь позивача.

Крім того, позивач у даному позові предявляє вимогу, де просить зобов'язати Броварське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області у м. Бровари здійснити перерахунок Позивачу пенсійних виплат відповідно до ст. 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та інших осіб», у розмірі 110% від 3,5 розмірів мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та додаткової пенсії в розмірі 25% мінімальної пенсії за віком, згідно ст. 51 Закону № 796-ХІІ, виходячи з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з часу переведення Позивача на обрахування пенсійних виплат Позивачу згідно ст. 21 Закону № 2262-ХІІ, та зменшення додаткової пенсії як постраждалому від ЧАЕС з 25% мінімальної пенсії до 10% .

Проте, судом встановлено, що вищезазначені вимоги уже неодноразово були предметом судового розгляду за різні періоди і за наслідками останнього судового розгляду Броварським міськрайонним судом ухвалено постанову 20 листопада 2017 року у справі №810/5763/15. Даним судовим рішенням в частині вимог закрито провадження, в частині відмовлено та частково задоволено, а саме: зобов'язано Броварське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області провести з 01 січня 2017 року ОСОБА_1 перерахунок розміру пенсії по інвалідності відповідно ст. 22 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" у розмірі 110 % трьох з половиною мінімальних пенсії за віком, виходячи з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", та виплатити йому недоплачену суму пенсії з урахуванням проведених виплат.

Враховуючи те, що вказане судове рішення на момент ухвалення даного рішення, ще не набрало законної сили, тому позовні вимоги в цій частині підлягають залишенню без розгляду на підставі ч. 3 ст. 240 КАС України.

Так, за змістом ч. 3 ст. 240 КАС України суд залишає позов без розгляду, якщо: у провадженні цього або іншого суду є справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Щодо стягнення із відповідача матеріальних збитків та моральної шкоди суд приходить до таких висновків.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Приписи ст. 1167 ЦК України визначають, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Проте, суд не вбачає підстав для задоволення заявлених позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачем не було надано до суду жодних доказів, які підтверджують завдання йому такої шкоди.

Крім того, при розгляді даної адміністративної справи, судом не встановлено протиправності дій відповідача, які б завдала позивачу реальної майнової шкоди чи дійсних матеріальних збитків. Позивач у даному випадку не довів факту завдання йому матеріальних збитків, як і не довів розмір понесених ним судових витрат у розмірі 50 000 грн.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу (ч.1 ст. 77 КАС України).

Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі викладеного, та керуючись статтями 77, 240, 242-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Броварського обєднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання протиправними дій відповідача, зобовязання вчинити певні дії, відшкодувати матеріальні та моральні збитки залишити без розгляду

-в частині позовних вимог про зобов'язання Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області у м. Бровари здійснити перерахунок Позивачу пенсійних виплат відповідно до ст. 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та інших осіб», у розмірі 110% від 3,5 розмірів мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та додаткової пенсії в розмірі 25% мінімальної пенсії за віком, згідно ст. 51 Закону № 796-ХІІ, виходячи з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з часу переведення Позивача на обрахування пенсійних виплат Позивачу згідно ст. 21 Закону № 2262-ХІІ, та зменшення додаткової пенсії як постраждалому від ЧАЕС з 25% мінімальної пенсії до 10% .

Визнати протиправними дії Броварського обєднаного управління Пенсійного фонду України Київської області, що полягають у порушенні вимог Закону України «Про звернення громадян» при розгляді звернення (заяви) ОСОБА_1 від 21 вересня 2017 року.

Зобов'язати Броварське обєднане управління Пенсійного фонду України Київської області повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 21 вересня 2017 р. у порядку та терміни, передбачені Законом України «Про звернення громадян».

Решту позовних вимог ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів із дня отримання повного тексту рішення суду, шляхом подання апеляційної скарги через Броварський міськрайонний суд Київської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. Якщо було подано апеляційну скаргу рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.М. Петришин