Справа № 823/1687/18
Суддя: С.М. Гарань
Дата ухвалення: 2018-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2018 року справа № 823/1687/18

м. Черкаси

Суддя Черкаського окружного адміністративного суду Гарань С.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання неправною бездіяльності та зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 18024) з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (вул. Смілянська, 23, м. Черкаси, 18000), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність ГУПФУ в Черкаській області щодо не нарахування та невиплати йому пенсії за періоди: з 07.11.2015 по 28.12.2015, з 01.01.2016 по 31.01.2016 та з 01.02.2016 по 20.12.2016;

- зобовязати ГУПФУ в Черкаській області нарахувати та невиплати утриману та невиплачену пенсію за періоди: з 07.11.2015 по 28.12.2015, з 01.01.2016 по 31.01.2016 та з 01.02.2016 по 20.12.2016.

В обґрунтування вимог зазначено, що позивач з 04.01.2000 отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби». В період з 19.11.2007 по 30.10.2011 та з 01.12.2011 по 12.10.2017 ОСОБА_1 був працюючи пенсіонером, перебуваючи на державній службі в органах внутрішніх справ. З 01.02.2016 і по 19.12.2016 ГУ ПФУ в Черкаській області було безпідставно припинено виплату пенсії позивачеві, а після поновлення такої виплати за період з 07.11.2015 по 28.12.2015 та з 01.01.2016 по 31.01.2016 утримувалось по 20% в рахунок здійсненої переплати. ОСОБА_2 відповідач відмовив ОСОБА_1 у виплаті його пенсії за період з 07.11.2015 по 28.12.2015, з 01.01.2016 по 31.01.2016 та з 01.02.2016 по 20.12.2016 (у звязку з відсутністю законодавчих підстав), це спонукало позивача звернутись з відповідним позовом до суду.

Ухвалою від 02.05.2018 позовну заяву прийнято до провадження та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження.

Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 17.05.2018 о 10год. 00хв.

Позивач до зали судового засідання 17.05.2018 прибув та підтримав вимоги позовної заяви в повному обсязі.

Представник відповідача 17.05.2018 до зали судового засідання не прибув. У визначений судом строк надав відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав та просив у задоволенні позову відмовити повністю. У відзиві додатково зазначив, що позивач у спірний період був працюючим пенсіонером, тому Головним управління у відповідності до ст.54 Закону України № 2262 (в редакціях, що діяли з 01.04.2015 та з 01.01.2016) припинено останньому виплату пенсії з 01.06.2016. В період з 07.11.2015 по 28.12.2015 та з 01.01.2016 по 31.01.2016 позивачу було надміру нараховано та виплачено пенсію в сумі 8779,30грн., а тому правомірно здійснено відрахування по 20% починаючи із січня 2017 і до повного погашення переплати.

В судовому засіданні позивачеві було повідомлено, що рішення буде прийнято на протязі строку розгляду справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Матеріалами справи встановлено, що з ОСОБА_1 з 04.01.2000 отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби».

В період з 19.11.2007 по 30.10.2011 та з 01.12.2011 по 12.10.2017 ОСОБА_1 був працюючи пенсіонером, перебуваючи на державній службі в органах внутрішніх справ.

З 01.02.2016 і по 19.12.2016 ГУ ПФУ в Черкаській області було припинено виплату пенсії позивачеві, а після поновлення такої виплати за період з 07.11.2015 по 28.12.2015 та з 01.01.2016 по 31.01.2016 утримувалось по 20% в рахунок здійсненої переплати.

26.03.2018 позивач звернувся до ГУ ПФУ в Черкаській області із заявою, в якій просив виплатити йому пенсію за період з 07.11.2015 по 28.12.2015, з 01.01.2016 по 31.01.2016 та з 01.02.2016 по 20.12.2016.

Листом відповідача від 10.04.2018 № 198/М-10 подана ОСОБА_1 заява була залишена без задоволення, що спонукало останнього звернутись з відповідним позовом до суду, за захистом порушених прав та інтересів зі сторони субєкта владних повноважень.

Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного.

Законом, який визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального звязку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію, є ОСОБА_2 України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» 09.04.1992 № 2262-ХІІ (далі ОСОБА_2 № 2262).

1 квітня 2015 року набрав чинності ОСОБА_2 України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIIІ , яким внесено зміни до статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та визначено, що тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, особам, яким пенсія призначена відповідно до цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Пунктом п'ятим Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIIІ передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

ОСОБА_2 України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIIІ не скасовано, його положення не визнано неконституційними, а до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, прийнято не було, то, відповідно, з вказаної дати скасовано норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (довічне грошове утримання) призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VII.

Виходячи з наведених норм закону, з 1 червня 2015 року особи, яким пенсії (довічне грошове утримання) призначаються, зокрема, згідно з Законом України «Про державну службу», втратили право на пенсійне забезпечення відповідно до вказаного Закону, і з цієї дати їм повинна бути відновлена виплата пенсії за вислугу років, призначена відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм права висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 24 травня 2016 року (справа № 21-948а16).

01 січня 2016 року набрав чинності ОСОБА_2 України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII, яким перше речення частини першої статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» викладено в новій редакції, згідно якої Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/ щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються; після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Тобто, з 01 січня 2016 року знову почали діяти встановлені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII обмеження щодо виплати призначених пенсій особам, які працюють на посадах та на умовах, передбачених, зокрема, Законом України «Про державну службу».

Водночас, Рішенням Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-XII зі змінами, а саме, серед іншого, перше речення частини першої статті 54, відповідно до яких тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «;Про прокуратуру», «;Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Порядок виплати пенсії працюючим пенсіонерам, встановлений цими Законами, поширено на всіх пенсіонерів незалежно від часу призначення.

Згідно з норми Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911-VIII від 24.12.2015 відповідно до якого пенсія призначена за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» працюючим державним службовцям не виплачується, були чинними до прийняття Конституційним Судом України рішення № 7-рп/2016 від 20.12.2016.

Законом України №900-VII від 23.12.2015 «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей», що набрав законної сили 28.12.2015, внесено зміни до п.3 Прикінцевих положень Закону України №213-VII від 02.03.2015 та додано до переліку суб'єктів, працівники яких займають посади державної служби, визначені Законом України від 10 грудня 2015 року №889-VIII "Про державну службу" та мають право на пенсію, Національну поліцію.

Отже, Національну поліцію з дня, наступного за днем опублікування Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей" тобто 29.12.2015, включено до переліку передбаченого Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" №213-VIII. А тому, до цього періоду працівників Національної поліції не було включено до переліку осіб, які займають посади державної служби, визначені Законом України від 10 грудня 2015 року №889-VIII «Про державну службу» та мають право на пенсію, та на яких поширюється обмеження щодо виплати пенсії, щомісячного довічного грошового утримання, передбачені Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" №213-VIII.

Вищевказане дає суду підстави дійти висновку, що в період з 01.04.2015 по 31.12.2015, а також в період з 01.01.2016 по 31.12.2016 діяли обмеження щодо виплати призначених пенсій особам, які працюють на посадах та на умовах, передбачених, зокрема, Законом України «Про державну службу».

Тобто, пенсія, призначена за Законом «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», працюючим на посадах відповідно до Закону України «Про державну службу» правомірно не мала виплачуватись у вищевказані періоди, а так як період, який оспорює позивач з 01.02.2016 по 20.12.2016 знаходиться в межах вищевказаного періоду, то не виплата пенсії відповідачем є правомірною і бездіяльність відповідача в даному випадку відсутня.

Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 було визнано неконституційним положення ч.7 ст.43, першого речення ч.1 ст.54 Закону України № 2262 із змінами та доповненнями.

Отже, положення ч.7 ст.43, першого речення ч.1 ст.54 Закону України № 2262 втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення, в звязку з чим, виплату пенсії позивачу відновлено з 20.12.2016.

Судом встановлено, що за період з 07.11.2015 по 28.12.2015 та з 01.01.2016 по 31.01.2016 позивачеві було виплачено 8 779,30грн.

Відповідно до ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», пенсіонери зобов'язані повідомляти органи пенсійного забезпечення про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. В разі невиконання цього обов'язку і одержання у зв'язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу пенсійного забезпечення заподіяну шкоду. Суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера (подання документів із свідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі його сім'ї тощо), можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень органу, який призначає пенсію, чи суду.

У відповідності до ст.59 Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», відрахування з пенсій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей провадиться в порядку, встановленому ч.2 ст.50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Статтею 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що у разі невиконання пенсіонером обов'язку, встановленого ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», останній зобов'язаний повернути неправомірно отримані кошти на підставі рішення територіального органу Пенсійного фонду.

Враховуючи зазначене суд дійшов висновку, що позивач, у спірний період, будучи державним службовцем не мав права на отримання пенсійних виплат, в звязку з чим, рішення ГУ ПФУ в Черкаській області, яким з позивача за період з 07.11.2015 по 28.12.2015 та з 01.01.2016 по 31.01.2016 утримувалась пенсія по 20% в рахунок здійсненої переплати прийняте в межах, у спосіб та в порядку визначеному чинним законодавством, що є підставою для відмови у нарахуванні та виплаті пенсії за вказаний період, а тому в частині вказаних вимог позов задоволенню також не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі викладеного, Черкаський окружний адміністративний суд, за правилами, встановленими ст. 90 КАС України, перевіривши наявні у справі докази, вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

Керуючись статтями 6, 14, 242-245, 255, 295, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.М. Гарань