Справа № 812/2005/17
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2018-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2018 року справа №812/2005/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., Казначеєва Е.Г., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2018 року у справі № 812/2005/17 (головуючий суддя І інстанції Секірська А.Г.), складену в повному обсязі 19 лютого 2018 року в м. Сєвєродонецьк Луганської області за позовом Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу, -

ВСТАНОВИВ:

14 грудня 2017 року Головне управління Державної фіскальної служби у Луганській області звернулось до Луганського окружного адміністративного суду з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (з уахуванням уточнень) про стягнення з відповідача податковий борг у сумі 1 224 894,24 грн. (а.с. 4-5, 64-65).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2018 року позов задоволено. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 податковий борг у сумі 1 224 894,24 грн., який складається з заборгованості з податку на додану вартість - 465 992,13 грн., з адміністративних штрафів та інших санкцій - 17 000,00 грн., з податку на доходи фізичних осіб - 741 902,11 грн. (а.с. 215-219).

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення яким відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідачем зазначено наступне.

1. Провадження у справі відкрито з порушеннями вимог Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки предметом адміністративного позову є стягнення податкового боргу. Відповідно до п.п. 3 ч. 1 ст. 183-3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження у справах за зверненням органів доходів і зборів при здійсненні ними передбачених законом повноважень здійснюється на підставі подання таких органів щодо стягнення коштів за податковим органом.

Відповідно до ч. 3 ст. 183-3 Кодексу адміністративного судочинства України подання подається до суду першої інстанції протягом двадцяти чотирьох годин з моменту встановлення обставин, що зумовлюють звернення до суду, за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом. Згідно з ч. 6 ст. 183-3 Кодексу адміністративного судочинства України відмова у прийнятті подання унеможливлює повторне звернення заявника з таким самим поданням. Заявник у цьому разі має право звернутися з тими самими вимогами до суду в загальному порядку.

Аналогічні положення містяться у чинній редакції ст. 5, 122, 238, 240, 283 Кодексу адміністративного судочинства України від 15 грудня 2017 року.

Тому, на думку апелянта, необхідною умовою, за наявності якої виникає право звернення до суду з адміністративним позовом в загальному порядку, є ухвала суду про відмову в прийнятті подання із зазначенням однієї з двох підстав, визначених ч. 5 ст. 183-3 Кодексу адміністративного судочинства України.

Однак, до адміністративного позову Головного управління ДФС у Луганській області по справі такої ухвали не додано.

Крім того, на думку відповідача, минули строки звернення до суду, передбачені статтями 99, 183-3 Кодексу адміністративного судочинства України (ст. 122, 283 Кодексу адміністративного судочинства України в чинній редакції від 15 грудня 2017 року).

2. Податкове повідомлення рішення № НОМЕР_1 від 13 квітня 2017 року та вимога № Ф-580-23 від 13 березня 2017 року є рішеннями про застосування фінансових санкцій, передбачених Законом України «Про держане регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

Зазначив, що Головне управлінням ДФС у Луганській області не є уповноваженим органом, який видає ліценцію на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тьтьновими виробами, а отже відповідно до Закону України «Про держане регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» не має повноважень щодо дотриманням норм цього Закону.

3. Вважає, що податкові повідомлення-рішення від 19 червня 2017 року № НОМЕР_2, №, № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 від 19 червня 2017 року є протиправними, оскільки в матріалах справи відсутні докази наявності у позивача облікової справи відповідача, при цьому податковим органом не надано належних доказів того, що відповідач має статус платника податків.

4. Апелянт зазначає, що дана справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства України, оскільки Головне управління ДФВС у Луганській області не є субєктом владних повноважень.

Сторони в судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Від представника позивача надійшов письмови відзив на апеляційну скаргу. В якій він просив залишити без задоволення апеляційну скаргу та рішення суду першої інстанції без змін.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційних скаргах залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін, з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 (паспорт серії ЕН № 815871) зареєстрований, як фізична особа-підприємець 01 липня 2011 року Лисичанською міською радою за № 0007337, перебуває на обліку в Державній податковій інспекції у м. Лисичанську Головного управління ДФС у Луганській області, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань від 18 грудня 2017 року № НОМЕР_5 (а.с. 33-34).

03 жовтня 2016 року ОСОБА_1 направив до ДПІ у м. Лисичанську повідомлення фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків (а.с.192-193), зареєстроване за № 23 в Журналі обліку повідомлень осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номеру облікової картки платника податків за 2004-2018 роки (а.с. 194-196).

У період з 10 квітня 2017 року по 24 квітня 2017 року контролюючим органом проведено планову документальну невиїзну перевірка з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства, а також єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2016 року та сплати військового збору за період з 02 серпня 2014 року по 31 грудня 2016 року у відношенні Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, за результатами якої складено акт від 03 травня 2017 року № 120/12-32-13-03/НОМЕР_6 (а.с. 88-166).

Акт направлено на адресу відповідача, однак поштове відправлення повернуто на адресу податкового органу із позначкою за закінченням терміну зберігання (а.с. 165).

На підставі даного акта винесені наступні податкові повідомлення-рішення:

- № НОМЕР_2 від 19 червня 2017 року, яким відповідачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість на суму 467 963,75 грн. (а.с. 14), отримано податкове повідомлення-рішення 22 червня 2017 року уповноваженою особою Літовченко (зворотній бік а.с. 15);

- № НОМЕР_7 від 19 червня 2017 року, яким до відповідача застосовані штрафні санкції у сумі 1 020,00 грн за платежем податок на додану вартість (а.с. 16), отримано податкове повідомлення-рішення 22 червня 2017 року уповноваженою особою Літовченко (зворотній бік а.с. 17);

- № НОМЕР_3 від 19 червня 2017 року, яким відповідачу збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачені фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 574 249,83 грн. (а.с. 19), отримано податкове повідомлення-рішення 22 червня 2017 року уповноваженою особою Літовченко (зворотній бік а.с. 20);

- № НОМЕР_4 від 19 червня 2017 року, яким до відповідача застосовано штрафні санкції за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачені фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 340,00 грн (а.с. 21), отримано податкове повідомлення-рішення 22 червня 2017 року уповноваженою особою Літовченко (зворотній бік а.с. 22).

21 березня 2017 року Головним управлінням Державної фіскальної служби у Луганській області проведено перевірку за дотриманням субєктами господарювання порядку проведення розрахунків за товари (послуги), вимог з регулювання обігу готівки, наявності свідоцтв про державну реєстрацію субєктів підприємницької діяльності торгових патентів і ліцензій, за результатами якої складено акт № 0014/12/32/14/02//60 (а.с. 99-102).

Від отримання та підпису зазначеного акта відповідач відмовився, про що складений відповідний акт від 22 березня 2017 року № 38/12-32/14-02/НОМЕР_6 (а.с. 103), акт перевірки направлено на адресу відповідача засобами поштового звязку. Отримано зазначений акт 31 квітня 2017 року (а.с. 105).

На підставі зазначеного акта перевірки винесено податкове повідомлення-рішення від 13 квітня 2017 року № НОМЕР_1, яким відповідачу нараховано штрафні санкції за платежем адміністративні штрафи та штрафні санкції за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюну у сумі 17 000, 00 грн. (а.с. 12), яке отримано 10 травня 2017 року (а.с. 13).

Сума податкового боргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 становить 1 224 894,24 грн та складається з таких видів податків:

- податок на додану вартість у сумі 465 992,13 грн. (а.с. 68);

- з адміністративних штрафів та інших санкцій у сумі 17 000,00 грн. (а.с. 23);

- податок на доходи фізичних осіб у сумі 741 902,11 грн. (штрафні санкції 574 589,83 грн., основний борг 2 078,46 грн., пеня 165 233,82 грн. (а.с. 25).

З метою погашення податкового боргу Державною податковою інспекцією у м. Лисичанську Головного управління ДФС у Луганській області направлено відповідачу податкову вимогу форми Ф від 13 березня 2017 року № 580-23, яка отримана 17 червня 2017 року уповноваженою особою Литовченко за довіреністю (а.с. 11). Всі отримані податкові повідомлення-рішення відповідачем ОСОБА_2 не були оскаржені на предмет неправомірності їх винесення.

Податковий борг у добровільному порядку не було сплачено, що підтверджується витягами з інтегрованих карток платника податків (арк. спр. 66-67).

У звязку з несплатою податкового боргу податковий орган звернувся до суду з позовном про його стягнення у судовому порядку.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а податковий борг стягненню, у звязку з його несплатою у добровільному порядку.

Дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 67 Конституції України передбачає, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі ПК України), який набрав чинності з 01 січня 2011 року.

Податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк) (підпункт 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Згідно з п. 54.1 ст. 54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Пунктом 57.1 ст. 57 ПК України передбачено, що платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.п. 20.1.18 п.20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право визначати у порядку, встановленому цим Кодексом, суми податкових та грошових зобов'язань платників податків та згідно п.п. 20.1.34 п.20.1 ст.20 ПК України - звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Згідно з п. 41.1 ст. 41 ПК України контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову, державну митну політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган (далі - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику), його територіальні органи.

Отже, з 01 січня 2017 року відповідно до внесених Законом України від 21 грудня 2016 року № 1797-VIII Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні змін до Податкового кодексу України функція з погашення податкового боргу, стягнення своєчасно ненарахованих та/або несплачених сум єдиного внеску та інших платежів здійснюється органами Державної фіскальної служби України обласного рівня і у спірних правовідносинах Головне управління ДФС у Луганській області є належним позивачем.

Суд зауважує, що відповідно до пп. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Згідно із статтею 16 ПК України платник податків зобов'язаний: вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів (п.п. 16.1.2 п. 16.1); подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів (п.п. 16.1.3 п. 16.1); сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи (п.п. 16.1.4 п. 16.1).

Як вбачається з матеріалів справи, за позивачем обліковуються податковий борг у розмірі 1 224 894,24 грн та складається з таких видів податків:

- податок на додану вартість у сумі 465 992,13 грн (а.с. 68);

- з адміністративних штрафів та інших санкцій у сумі 17 000 грн (а.с. 23);

- податок на доходи фізичних осіб у сумі 741 902,11 грн (штрафні санкції 574 589,83 грн, основний борг 2078,46 грн, пеня 165 233,82 грн (а.с. 25).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що вищевказаний податковий борг є узгодженим грошовий зобовязанням, оскільки податкові повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 19 червня 2017 року, № НОМЕР_7 від 19 червня 2017 року, № НОМЕР_3 від 19 червня 2017 року та № НОМЕР_4 від 19 червня 2017 року та податкова вимога форми Ф від 13 березня 2017 року № 580-23 не оскаржені та є чинними.

Податковий борг у добровільному порядку не було сплачено, що підтверджується витягами з інтегрованих карток платника податків (а.с. 66-67).

За правилами, визначеними п. 59.5 ст. 59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Відповідно до п.п. 20.1.34. п. 20.1. ст. 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає встановленим, що за відповідачем дійсно існує податковий борг у зазначеній сумі, про яку він повідомлений, яка ним не оскаржена, до теперішнього часу не сплачена.Правомірність нарахованих відповідачу сум податкового боргу апелянтом не спростовується та не є предметом спору.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає обргунтованим та таким, що підлягає задоволенню позов податкового органу про стягнення з відповідача податкового боргу.

Щодо посилання апелянта на те, що провадження у справі відкрито з порушеннями норм Кодексу адміністративного судочинства, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 183-3 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, що діяла на час звернення позивача до суду з позовом, було передбачено, що провадження у справах за зверненням органів доходів і зборів при здійсненні ними передбачених законом повноважень здійснюється на підставі подання таких органів щодо стягнення коштів за податковим боргом.

Згідно з ч. 3 ст. 183-3 Кодексу адміністративного судочинства України подання подається до суду першої інстанції протягом двадцяти чотирьох годин з моменту встановлення обставин, що зумовлюють звернення до суду, за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України в редакції, що діяла на момент звернення позивача до суду з позовом, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Статтею 102 Податкового кодексу України визначено строки давності та порядок їх застосування. Так, відповідно до п. 102.1 цієї статті контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Згідно з п. 102.4 статті 102 ПК України у разі якщо грошове зобов'язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв'язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов'язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.

Отже, для звернення до суду з позовом про стягнення податкового боргу визначено строк 1095 календарних днів з дня його виникнення.

Податковий борг відповідача визначено на підставі податкових повідомлень рішень від 13 квітня 2017 року № НОМЕР_1, від 19 червня 2017 року № НОМЕР_2, № НОМЕР_7, № НОМЕР_3, № НОМЕР_4 та податкової декларації про майновий стан і доходи від 05 лютого 2015 року. Податкові повідомлення рішення вручені відповідачу у травні та червні 2017 року.

Податкову вимогу від 13 березня 2017 року форми Ф № 580-23 вручено відповідачу 17 червня 2017 року.

Із позовом про стягнення заборгованості позивач звернувся до суду 14 грудня 2017 року, тобто, з дотриманням строку, визначеного статтею 102 ПК України.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідач невірно трактує положення статті 183-3 КАС України в редакції, що діяла на час звернення позивача з позовом до суду. Вказаною нормою не передбачено обовязок контролюючого органу звернутися до суду з поданням про стягнення коштів та відмова в прийнятті подання не є обовязковою передумовою для звернення контролюючого органу з позовом до платника у загальному порядку. Чинним законодавством контролюючому органу надано право у встановленому порядку звернутися до суду з позовом про стягнення податкового боргу, що й було виконано позивачем.

Відтак, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими доводи апелянта в цій частині.

Щодо твердження апелянта, що позивач не є органом, який уповноважений видавати ліцензії на торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами та вести контроль за дотриманням норм Закону України «Про держане регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Закон України Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів від 19 грудня 1995 року № 481/95-ВР (далі - Закон № 481/95-ВР) визначає основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров'я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України.

Згідно з ч. 14 ст. 15 Закону № 481/95-ВР роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб'єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

Відповідно до ч. 6 ст. 15-3 Закону № 481/95-ВР продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці дозволяється тільки суб'єктам господарювання громадського харчування та спеціалізованим відділам, що мають статус суб'єктів господарювання громадського харчування, підприємств з універсальним асортиментом товарів.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону № 481/95-ВР за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

Згідно з частиною другою статті 17 Закону № 481/95-ВР до субєктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі:

оптової (включаючи імпорт та експорт) і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій (крім випадків, передбачених цим Законом), - 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 гривень (абзац пятий);

порушення вимог статті 15-3 цього Закону - 6800 гривень (абзац девятий);

виробництва, зберігання, транспортування, реалізації фальсифікованих алкогольних напоїв чи тютюнових виробів; алкогольних напоїв чи тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразка або з підробленими марками акцизного податку, або з використанням тари, що не відповідає вимогам, визначеним частиною першою статті 11 цього Закону, - 200 відсотків вартості товару, але не менше 17000 гривень (абзац пятнадцятий).

Рішення про стягнення штрафів, передбачених частиною другою цієї статті, приймаються органами доходів і зборів та/або органом, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями і тютюновими виробами, та іншими органами виконавчої влади у межах їх компетенції визначеної законами України (частина четверта статті 17 Закону № 481/95-ВР).

У разі невиконання субєктом господарювання рішення органів, зазначених у частині третій цієї статті, сума штрафу стягується на підставі рішення суду (частина пята статті 17 Закону № 481/95-ВР).

Податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 13 квітня 2017 року № НОМЕР_1, яким відповідачу нараховано штрафні санкції за платежем адміністративні штрафи та штрафні санкції за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюну у сумі 17 000, 00 грн. (а.с. 12), яке отримано 10 травня 2017 року (а.с. 13).

Доказів його оскарження не має, відтак воно є узгодженним за своєю суттю, а відтак, доводи апелянта в цій частині є необґрунтованими.

Щодо твердження апелянта, що податкові повідомлення-рішення від 19 червня 2017 року № НОМЕР_2, №, № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 від 19 червня 2017 року є протиправними, оскільки в матріалах справи відсутні докази наявності у позивача облікової справи відповідача, при цьому податковим органом не надано належних доказів того, що відповідач має статус платника податків, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 (паспорт серії ЕН № 815871) зареєстрований, як фізична особа-підприємець 01 липня 2011 року Лисичанською міською радою за № 0007337, перебуває на обліку в Державній податковій інспекції у м. Лисичанську Головного управління ДФС у Луганській області, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань від 18 грудня 2017 року № НОМЕР_5 (а.с. 33-34).

Відтак, матеріалами справи підтверджено наявність у відповідача статусу платника податків.

При цьому, називач значаходить на обліку в Державній податковій інспекції у м. Лисичанську Головного управління ДФС у Луганській області і саме в цьому податковому органі знаходиться його облікова справа, відтак, вищезазначені доводи апелянта є необґрунтованими.

Щодо твердження апелянта, що дана справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства України, оскільки Головне управління ДФС у Луганській області не є субєктом владних повноважень, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 3 КАС України в редакції, що діяла на час звернення позивача до суду, позивач особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також субєкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

П.п. 20.1.34 п. 20.1 статті 20 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2014 року № 160 Про утворення Державної фіскальної служби утворено Державну фіскальну службу як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України, реорганізувавши Міністерство доходів і зборів шляхом перетворення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06 серпня 2014 року № 311 Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної фіскальної служби за переліком згідно з додатком 1 та реорганізовано територіальні органи Міністерства доходів і зборів шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної фіскальної служби за переліком згідно з додатком 2.

Законом України від 21 грудня 2016 року № 1797-VIII Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні, який набрав чинності 01 січня 2017 року, внесені зміни до Податкового кодексу України. Зокрема, зазначеним Законом внесені зміни до статті 19-1, доповнено кодекс статтями 19-2 і 19-3, пункт 41.1 статті 41 викладено в новій редакції.

Відповідно до пункту 41.1 статті 41 Податкового кодексу України контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову, державну митну політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган (далі - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику), його територіальні органи.

Органами стягнення є виключно контролюючі органи, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці у межах своїх повноважень. Стягнення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску за виконавчими написами нотаріусів не дозволяється (пункт 41.2 статті 41 Податкового кодексу України).

Згідно з підпунктом 19-1.1.22 пункту 19-1.1 статті 19-1 Податкового кодексу України контролюючі органи виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу, здійснюють погашення податкового боргу, стягнення своєчасно ненарахованих та/або несплачених сум єдиного внеску та інших платежів.

Державні податкові інспекції згідно зі статтею 19-3 Податкового кодексу України здійснюють сервісне обслуговування платників податків; здійснюють реєстрацію та ведення обліку платників податків та платників єдиного внеску, обєктів оподаткування та обєктів, повязаних з оподаткуванням; формують та ведуть Державний реєстр фізичних осіб - платників податків, Єдиний банк даних про платників податків - юридичних осіб, реєстри, ведення яких покладено законодавством на контролюючі органи; виконують інші функції сервісного обслуговування платників податків, визначені законом.

З 01 січня 2017 року відповідно до внесених Законом України від 21 грудня 2016 року № 1797-VIII Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні змін до Податкового кодексу України функція з погашення податкового боргу здійснюється органами Державної фіскальної служби України обласного рівня та вище.

Згідно з даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Головне управління ДФС у Луганській області є органом державної влади, створеним на підставі Постанови КМУ від 06.08.2014 № 311.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Головне управління ДФС у Луганській області (ідентифікаційний код 39591445) є органом державної влади та зареєстровано юридичною особою (арк.спр. 73-77).

Згідно з Положенням про Головне управління ДФС у Луганській області, затвердженим наказом Державної фіскальної служби України від 27.03.2017 № 202, Головне управління ДФС у Луганській області є територіальним органом Державної фіскальної служби України, який підпорядковується Державній фіскальній службі України. Головне управління ДФС у Луганській області є органом доходів і зборів. ГУ ДФС може мати у своєму складі відокремлені структурні підрозділи, перелік яких затверджується окремим наказом ДФС. ГУ ДФС забезпечує реалізацію повноважень ДФС на території Луганської області (арк. спр. 78-86).

Таким чином, ГУ ДФС у Луганській області є субєктом владних повноважень, даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства відповідно до пункту 5 частини першої статті 19 КАС України.

З вищевикладеного слідує, що у межах спірних правовідносин контролюючим органом, уповноваженим здійснювати стягнення податкового боргу, є Головне управління ДФС у Луганській області.

Відповідно до положень ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції вірно встановив обставини по справі, вважає, що спірне рішення прийнято з додержанням вимог процесуального та матеріального права.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційні скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 272, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2018 року у справі № 812/2005/17 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 червня 2018 року.

Судді Т.Г.Арабей

ОСОБА_3

ОСОБА_4