Справа № 809/821/18
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2018-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" червня 2018 р. справа № 809/821/18
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кафарського В.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Калуського обєднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання до вчинення дій, -
14.05.2018 ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася в суд з адміністративним позовом до Калуського обєднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області (далі відповідач) про визнання бездіяльності протиправною щодо відмови провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 із її збільшенням на 1% заробітку за кожен рік роботи понад стаж 15 років відповідно до положень ч. 2 ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 01.02.2018; зобовязання Калуського обєднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області провести перерахунок та виплату такої пенсії ОСОБА_1 з 01.02.2018; скасування розпорядження №123093 від 10.01.2018.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач протиправно, всупереч вимогам Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із 01.02.2018 зупинив виконання чинної постанови Калуського міськрайонного суду від 24.11.2016 у справі №345/4050/16-а, якою зобов'язано Калуське об'єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 10.05.2016 відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із збільшенням на один відсоток заробітку за кожний рік роботи понад стаж 15 років, але не вище 75 відсотків заробітку. Так, 23.04.2018 позивач звернулася до відповідача із заявою, в якій просила провести перерахунок та виплату пенсії з 01.02.2018 відповідно до вимог законодавства, однак їй було відмовлено в такому перерахунку та виплаті пенсії листом від 24.05.2018 за №234/Д-15.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.05.2018 даний позов залишено без руху у звязку з невідповідністю вимогам статей 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України, а позивачу надано строк для усунення недоліків.
У звязку із усуненням недоліків позовної заяви, ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29.05.2018 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву та 11.06.2018 представником подано відзив від 07.06.2018, в якому позовних вимог не визнав та просив в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що у законодавство, згідно якого позивачу було перераховано та виплачувалась пенсія, а саме у п. 2 ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» внесено зміни, а тому позивачу здійснено перерахунок пенсії. Саме ці зміни і стали підставою для видачі оскарженого розпорядження №123093 від 10.01.2018 (а.с. 45-48).
18.06.2018 на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він зазначає, що доводи відповідача у відзиві є безпідставними, оскільки механізм перерахунку пенсії Закон України №2148-VIII від 03.10.2017 для ліквідаторів аварії на Чорнобильській АЕС не змінено (а.с. 51-54).
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши докази і письмові пояснення, викладених у заявах по суті справи, встановив наступне.
ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії, що підтверджується копією посвідчення серії А №353626 (а.с. 32).
З 02.01.1997 ОСОБА_1 призначена пенсія за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до вимог ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон №796-ХІІ).
24.11.2016 постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області визнано протиправними дії Калуського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області щодо відмови в проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 із збільшенням її на один відсоток заробітку за кожний рік роботи понад мінімальний стаж 15 років відповідно до положень ч. 2 ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 10.05.2016, а також зобов'язано Калуське об'єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 10.05.2016 відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із збільшенням на один відсоток заробітку за кожний рік роботи понад стаж 15 років, але не вище 75 відсотків заробітку (а.с. 27-30).
Суд звертає увагу, що на момент розгляду даної адміністративної справи вказана постанова Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24.11.2016 набрала законної сили 11.01.2017 (а.с. 30).
Згідно ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Як наслідок, висновки та обставини, встановлені у постанові Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24.11.2016, не потребують доказування.
З матеріалів адміністративної справи слідує, що на виконання даної постанови, відповідачем винесено розпорядження №123093 від 24.01.2017 про перерахунок пенсії позивачу з 10.05.2016 (а.с. 23).
Однак, таке рішення суду виконувалось до 01.02.2018. Так, розпорядженням №123093 від 10.01.2018 про перерахунок пенсії (а.с. 25) позивачу перераховано пенсію всупереч чинній постанові Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24.11.2016 у сторону зменшення, та призначено виплату за понаднормативний стаж із розрахунку понад 20 років (за 26 років понад нормативного стажу).
Не погоджуючись з таким розпорядженням пенсійного органу, ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд зазначає наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
За правилами ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Так, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.
Отже, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись, серед іншого, про наявність права на позов у матеріальному розумінні, а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.
Згідно ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України. Обовязковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.
Відповідно до ст. 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Обов'язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки.
Згідно із вимогами ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Таким чином, виконання судових рішень у справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Зокрема, у справі «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997 Європейський суд вказав, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду». Право на судовий захист було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.
У разі невиконання рішення суду в добровільному порядку існує механізм примусового виконання рішення.
Відповідно до ст.129-1 Конституції України контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
В абз. 1 пп.3.2 п.3 рішення Конституційного Суду України №16-рп/2009 від 30.06.2009 зазначено, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина. Виконання всіма суб'єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.
Суд зазначає, що з врахуванням вимог ст. 129-1 Конституції України, ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ч. 2 ст. 14 та ч. 1 ст. 370 КАС України, які встановлюють обовязковість судових рішень, які набрали законної сили, постанова Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24.11.2016 з моменту набрання законної сили 11.01.2016 є обовязковою, в тому числі і для Калуського обєднаного управління ПФУ Івано-Франківської області.
Суд також відмічає, що статтею 15 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом №796-ХІІ або їм надається право на одержання пенсії на підставах, передбачених цим Законом.
Статтею 49 Закону №796-ХІІ передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
З пункту 13 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1058-IV слідує, що у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до законів України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та цього Закону, призначається одна пенсія за її вибором. Порядок фінансування цих пенсій встановлюється відповідними законами.
Як уже встановлено судом, позивачу призначено пенсію за віком на підставі Закону України Закон №1058-IV зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій відповідно до ст. 55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області зобовязано Калуське об'єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 10.05.2016 відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із збільшенням на один відсоток заробітку за кожний рік роботи понад стаж 15 років, але не вище 75 відсотків заробітку (а.с. 27-30).
Суд звертає увагу, що відповідач 10.01.2018 виніс оскаржене розпорядження №123093, яким фактично припинив виконання чинного рішення від 24.11.2016 у звязку із тим, що у п. 2 ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» внесено зміни.
Однак, суд не може погодитись із правомірністю таких дій з огляду на наступне.
Так, згідно п. 2 ст. 56 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 процентів заробітку, у разі призначення пенсії на умовах частини другої статті 27 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».
Тобто перерахунок пенсії, в тому числі і позивачу, має здійснюватися за кожний повний рік стажу роботи понад установлений мінімальний трудовий стаж для призначення пенсії (15 років для жінок і 20 років для чоловіків) шляхом збільшення пенсії на 1 % заробітку за рік.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 7 липня 2015 року (справа №21-727а15) та від 20 вересня 2016 року (справа №21-1255а16), а також Верховним судом у постановах від 6 лютого 2018 (справа №560/675/17) та від 14 березня 2018 (справа №316/1863/16-а).
Відповідно до ч. 2 ст. 27 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», за бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону.
Таким чином, для перерахунку пенсії необхідне бажання застрахованої особи, яке може проявитись у вигляді подання відповідної заяви. Але як встановлено судом, такої заяви позивач органу пенсійного фонду не надавав.
Суд відмічає, що статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.
Конституційний Суд України у Рішенні від 9 лютого 1999 року №21-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначив, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце, положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб.
З огляду на вищенаведене, висновки відповідача про необхідність перерахунку пенсії позивачу у звязку із зміною законодавства, при тому, що постанова Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24.11.2016, якою врегульоване питання перерахунку пенсії позивачу, є чинною, в даному випадку є хибними.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного Кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вражає, що позов ОСОБА_1 до Калуського обєднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання бездіяльності протиправною, зобовязання до вчинення дій та скасування розпорядження №123093 від 10.01.2018 підлягає до задоволення.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 14, 77, 241-246, 250, 263, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити повністю.
Скасувати розпорядження Калуського обєднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області №123093 від 10.01.2018.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Кафарський В.В.