Справа № 821/699/18
Суддя: Дмитрієва О.О.
Дата ухвалення: 2018-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2018 р.м. ХерсонСправа № 821/699/18

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Дмитрієвої О.О.,

при секретарі: Пономаренко М.М.,

за участю:

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 до Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення від 05 грудня 2017 року № НОМЕР_1,

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (ФОП ОСОБА_4, позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (ГУ ДФС, відповідач), у якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення від 05 грудня 2017 року № НОМЕР_1 про відсутність права на отримання бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку, яке прийняте ГУ ДФС у Херсонській області.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що за результатами камеральної перевірки підприємства з питання достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку за вересень 2017 року податковим органом встановлено порушення пунктів 200.1, 200.4 статті 200 Податкового кодексу України та Порядку № 21, внаслідок чого у ФОП ОСОБА_4 відсутнє право на бюджетне відшкодування в сумі 66537,00грн., що призвело до заниження суми відємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (р. 21 декларації) за вересень 2017 року на 66537,00грн.. В результаті чого, ГУ ДФС у Херсонській області 5 грудня 2017 року винесено до ФОП ОСОБА_4 податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 про відсутність права на отримання бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку, сума на яку відмовлено складає 66537,00 грн. За результатами адміністративного оскарження спірного податкового повідомлення-рішення контролюючим органом таке залишено без змін.

Проте, позивач, не погоджуючись із винесеним до нього податковим повідомленням-рішенням звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

У своєму позові зазначив, що з грудня 2013 року по жовтень 2017 року підприємство було платником податку на додану вартість. 18.03.2015 та 20.03.2015 року позивачем було подано до податкового органу уточнюючи розрахунки у звязку з виправленням самостійно виявлених помилок (уточнюючи розрахунки подано за звітний (податковий) період - березень 2015 року; звітний (податковий) період за, який виправляються помилки - грудень 2014 року), якими задекларовано відємне значення з податку на додану вартість в сумі 89995,00грн. та 16870,00грн.. Необхідність подання уточнюючих розрахунків обумовлена тим, що податкові декларації з ПДВ були отримані підприємством від свого контрагента не вчасно, а тому суми ПДВ по таким податковим накладним включено до податкового кредиту в Уточнюючих розрахунках податкових зобовязань з ПДВ. Відємне значення виникло внаслідок здійснення господарської діяльності у грудні 2014 року, яка підтверджена відповідними первинними документами: договорами поставки видатковими накладними (замовленнями), товарно-транспортними накладними, податковими накладними з розрахунками коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної, банківськими виписками про оплату за поставлений товар, актом звірки взаємних розрахунків тощо. Відємне значення у вересні, жовтні та грудні 2015 року у позивача виникло внаслідок сплати за оренду складу, за обслуговування касового апарату та внаслідок повернення грошових коштів (передоплати за товар). Окрім того, переплата при сплаті податку з ПДВ виникла також при сплаті податку на рахунок органів державного казначейства (електронне адміністрування податку на додану вартість).

Таким чином, позивач вважає, що відємне значення з податку на додану вартість, що виникло у нього у грудні 2014 року, вересні, жовтні, грудні 2015 року сформовано у відповідності до положень статті 200 Податкового кодексу України, як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. Позивач зазначає зауважує на то, що після виникнення відємного значення у грудні 2014 року, вересні, жовтні, гру 2015 року ним було обрано напрямок бюджетного відшкодування - зарахування відємного значення до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду та жодного разу не заявлено повернення бюджетного відшкодування на розрахунковий рахунок у банку.

Також, позивач вказує, що в акті перевірки контролюючим органом не зазначено про невірний розрахунок суми бюджетного відшкодування та неправильно обраного способу платником податків щодо подальшого напряму бюджетного відшкодування. Натомість за змістом акту перевірки перевіряючими підтверджено правильність розрахунку відємного значення суми податку, виходячи з різниці між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Оскільки позивач, як платник податку на додану вартість мав відємне значення з податку на додану вартість на момент анулювання його реєстрації як платника ПДВ, то у відповідності до положень Порядку № 21 ним було подано до контролюючого органу податкову декларацію з податку на додану вартість за вересень 2017 року, з передбаченими додатками: Додаток 3 та Додаток 4, відповідно до якої було заявлено бюджетне відшкодування (на розрахунковий рахунок у банку) в сумі 66537,00грн..

Враховуючи викладене позивач вважає, що не є підставою для позбавлення його права на бюджетне відшкодування, у звязку з не зазначенням з причин, що не залежать від нього певних податкових (звітних) періодів або не заповнення рядків декларації, оскільки право на таке бюджетне відшкодування (відємне значення) виникло у відповідності до положень Податкового кодексу України, як різниця між податковими зобовязаннями та податковим кредитом, починаючи з грудня 2014 року зазначалось таке відємне значення у щомісячній податковій звітності із розшифровкою постачальників товарів, періодом виникнення відємного значення тощо. Таким чином, позивач вважає оскаржуване податкове повідомлення-рішення неправомірним та таким, що підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 16 квітня 2018 року відкрите спрощене провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду у судовому засіданні 14 травня 2018 року, запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву.

08 травня 2018 року до суду надійшов відзив на адміністративний позов, за змістом якого відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. Зазначає, що доводи позовної заяви є не обґрунтованими, а позовні вимоги не підлягають задоволенню. В обґрунтування такої позиції зазначив, що аналізом відображення показників даних податкової звітності з податку на додану вартість період виникнення відємного значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту (із зазначенням частки загальної суми податкового кредиту звітного (податкового) періоду, у якому виникло відємне значення ПДВ) встановити неможливо, оскільки платником в Розрахунку суми бюджетного відшкодування (Додаток 3 до податкової декларації з податку на додану вартість) не зазначено: звітний (податковий) період, у якому виникло відємне значення; індивідуальний податковий номер контрагента, за рахунок якого виникла сума відємного значення; фактично сплачена сума у попередніх та звітному (податкових) періодах постачальникам товарів/послуг або до Державного бюджету України із суми відємного значення (що не перевищує суму, обчислену відповідно до п. 200 прим. 1.3 ст. 200 прим.1 ПКУ на момент подання декларації, за вирахуванням суми, зарахованої у зменшення суми податкового боргу з ПДВ).

Так, згідно пп. «б» п. 200.4 ст. 200 ПКУ, при відємному значенні різниці між сумою податкового зобовязання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду платник податку на додану вартість має право заявити таку суму, в частині, що не перевищує реєстраційну суму на момент отримання контролюючим органом декларації, до бюджетного відшкодування на поточний рахунок платника податку та/або сплати грошових зобовязань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету шляхом заповнення рядка 20.2 та відповідно рядків 20.2.1 та/або 20.2.2 декларації, форма якої затверджена наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 № 21 «Про затвердження форм та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість», який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29.01.2016 за № 159/28289 із змінами та доповненнями (далі - Порядок № 21). Таблиця 1 «Розрахунок суми бюджетного відшкодування» додатку 3 до декларації заповнюється, зокрема в графі 1 зазначається сума відємного значення, що не перевищує суму, обчислену відповідно до п. 200 прим. 1.3 ст. 200 прим.1 ПКУ на момент подання декларації, за вирахуванням суми, зарахованої у зменшення суми податкового боргу з ПДВ (рядок 20 - рядок 20.1 декларації); в графі 2 відображається сума з рядка 1, що є фактично сплаченою у попередніх та звітному (податкових) періодах постачальникам товарів/послуг або до Державного бюджету України; в графі 3 зазначається сума, що підлягає бюджетному відшкодуванню та яка переноситься до рядка 20.2 декларації 0110. Значення цього рядка не може перевищувати значення рядка 2.

Проте, в порушення пп. «б» п. 200.4 ст. 200 ПКУ та Порядку № 21, ФОП ОСОБА_4 у Таблиці 1 Додатку 3 до декларації не вказано суму що є фактично сплаченою у попередніх та звітному (податкових) періодах постачальникам товарів/послуг або до Державного бюджету України.

Крім того, відповідно до Порядку № 21 додатки додаються до декларацій за наявності подій, які підлягають відображенню у таких додатках, при цьому, платником у додатку не визначено період виникнення відємного значення ПДВ, заявленого до відшкодування, що передбачено в Таблиці 2 Додатку 3 до декларації. Також, відємне значення відсутнє по результатам господарських операцій за вересень 2017 року (діяльність не здійснювалася), про що свідчать показники податкової декларації з ПДВ за вересень 2017 року.

Також перевіркою встановлено, що платником у графі 1 Таблиці 2 Додатку 4 вказано, що сума коштів на рахунку у СЕА ПДВ на момент подання декларації становить 66537 грн. та графі 4 вказано суму коштів на рахунку у СЕА ПДВ, що може бути перерахована на поточний рахунок платника - 66537 гривень. При цьому, за даними інформаційних ДФС України у ФОП ОСОБА_4 відсутні кошти на рахунку у СЕА ПДВ.

Таким чином відповідач вважає, що у ФОП ОСОБА_4 відсутнє право на бюджетне відшкодування в сумі 66537 грн., що призвело до заниження суми відємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду декларації за вересень 2017 року (рядок 21) на 66537 гривень.

Судові засідання, призначені на 14 травня 2018 року та 06 червня 2018 року перенесені на 11 червня 2018 року у звязку із перебуванням судді на лікарняному та у відрядженні, відповідно.

11 червня 2018 року представники сторін в судове засідання прибули.

Представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити. Додатково зауважив, що позивач не мав можливості заповнити графу 2 таблиці 1 Додатку 3 «фактично сплаченою у попередніх та звітному (податкових) періодах постачальникам товарів/послуг або до Державного бюджету України» так як у звітному періоді (вересень 2017 року) ним не здійснювались оподатковувані податком на додану вартість операції, відповідно сума, що фактично сплачена у звітному періоді, відсутня. Згідно витягів (даних системи електронного адміністрування ПДВ) з період з 2015 року по 2017 року (включно) вбачається, що позивач має суму відємного значення, на яку збільшується показник Е Накл, в розмірі 87639,00грн. (рядок 7). Вказане підтверджує той факт, що на електронному рахунку позивача, відкритому у казначействі в наявності сума відємного значення.

Також позивач зазначив, що у випадку заповнення податкової декларації з податку на додану вартість за вересень 2017 року, Додатку 3 та Додатку 4, з порушеннями, така декларація має бути визнана контролюючим органом неподаною (відмова у прийнятті декларації із зазначенням причин такої відмови), проте, контролюючим органом прийнято вказану податкову звітність, що підтверджується відповідною квитанцією, повідомлень стосовно неприйняття такої податкової декларації на адресу позивача не надходило. Зауважує на тому, що відємне значення з податку на додану вартість виникло у позивача у грудні 2014 року, вересні, жовтні, грудні 2015 року, яке, у подальшому змінювалось в залежності від результатів господарської діяльності. Позивачем починаючи з грудня 2014 року щомісячно подавались податкові декларації з податку на додану вартість, у яких, у відповідних графах, зазначалось про наявність суми відємного значення з податку на додану вартість (напрямок бюджетного відшкодування - зарахування до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду). Актів камеральних перевірок податкових декларацій за період з грудня 2014 року по жовтень 2017 року на адресу позивача не направлялось.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог.

В судовому засіданні за заявою представника відповідача суд допустив заміну відповідача з Головного управління ДФС у Херсонській області на належного Головне управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі у звязку із реорганізацією територіальних органів ДФС та їх перейменування.

Представник позивача проти заміни відповідача на належного не заперечував.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини.

З грудня 2013 року по жовтень 2017 року підприємство було платником податку на додану вартість.

Позивач було подано до контролюючого органу податкову декларацію з податку на додану вартість за вересень 2017 року, з передбаченими додатками: Додаток 3 та Додаток 4, відповідно до якої було заявлено бюджетне відшкодування (на розрахунковий рахунок у банку) в сумі 66537,00грн..

15 листопада 2017 року посадовими особами контролюючого органу була проведена камеральна перевірка ФОП ОСОБА_4 з питання достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку за вересень 2017 року, результати якої оформлено актом перевірки № 3483/21-22-13-02/НОМЕР_2. За висновками вказаного акту перевірки встановлено порушення ФОП ОСОБА_4 пунктів 200.1, 200.4 статті 200 Податкового кодексу України та Порядку № 21, внаслідок чого у ФОП ОСОБА_4 відсутнє право на бюджетне відшкодування в сумі 66537,00грн., що призвело до заниження суми відємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (р. 21 декларації) за вересень 2017 року на 66537,00грн..

Внаслідок цього податковим органом до ФОП ОСОБА_4 було прийняте податкове повідомлення-рішення № від 05.12.2017 року, яким у звязку із виявленою відсутністю права на отримання бюджетного відшкодування за період вересень 2017 та відсутністю права на врахування такої суми відємного значення при наданні бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за декларацією № від 17.10.2017р. за вересень 2017р. на суму 66537 грн. зменшено відємне значення з ПДВ на вказану суму. За результатами адміністративного оскарження спірного податкового повідомлення-рішення рішенням від 23.03.2018 №3049/м/99-99-11-02-01-14 про результати розгляду скарги ДФС України, скаргу ФОП ОСОБА_4 залишена без задоволення, а податкове повідомлення-рішення без змін.

Позивач, не погоджуючись із таким рішенням податкового органу звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів та просив суд визнати неправомірним та скасувати спірне податкове повідомлення-рішення.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, доводи позовної заяви та відзиву на неї, зазначає наступне.

Відповідно до пп.14.1.18 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) бюджетне відшкодування - це відшкодування від'ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків закріплено у статті 200 Податкового кодексу України.

Так, відповідно до пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Пунктом 200.4 статті 200 ПК України встановлено, що при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 2001 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу - б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до 200 1.3 статті 2001 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету, в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Отже, суд доходить висновку, що можливість віднесення підприємством до податкового кредиту сум податку на додану вартість ставиться законодавцем у залежність лише від їх сплати в звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва, та наявності належним чином оформленої податкової накладної, а можливість отримання бюджетного відшкодування сум такого податку - від фактичної сплати його у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів та послуг при від'ємному значенні такої суми.

Представник позивача в судовому засіданні в обґрунтування протиправності висновків податкового органу зазначив, що при декларуванні податкового кредиту по взаємовідносинам із підприємствами-контрагентами, внаслідок чого у підприємства виник залишок від'ємного значення з ПДВ та відповідно право на його бюджетне відшкодування, позивачем були виконані всі вимоги Закону України «Про податок на додану вартість» та Податкового кодексу України, а саме: до складу податкового кредиту було включено тільки ті суми, які підтверджені належним чином оформленими податковими накладними (виданими контрагентами), до бюджетного відшкодування було заявлено лише ті суми, які фактично були сплачені позивачем у попередніх податкових періодах, а також в межах строків, передбачених вимогами податкового законодавства України, заявлення цих сум до відшкодування.

Як вбачається із наданих позивачем до суду документів, на формування підприємством податкового кредиту з податку на додану вартість, внаслідок декларування якого виникло від'ємне значення з ПДВ, заявленого до бюджетного відшкодування по податковим деклараціям з ПДВ з грудня 2013 року по жовтень 2017 року мали вплив фінансово-господарські операції, зокрема з наступними контрагентами ПАТ «Миронівський хлібопродукт», ПП «Центр Плюс», ПП «ВКФ «Диадема-Консалтинг», ТОВ «Гордон-Сервіс», ФОП ОСОБА_5, ФОП ОСОБА_6, ФОП ОСОБА_7, TOB «ПТСК», ФОГ ОСОБА_8, ФОП ОСОБА_9, ФОП ОСОБА_10, ФОП ОСОБА_11. ТОВ «Електро», ФОП ОСОБА_12, ФОП ОСОБА_13

За фактом отримання від зазначених контрагентів належним чином оформлених податкових накладних, ФОП ОСОБА_4 декларував у відповідних звітних податкових періодах відображені в них суми ПДВ, внаслідок чого у підприємства за періоди з грудня 2013 року по жовтень 2017 року виникло від'ємне значення з ПДВ, а за фактичною сплатою відповідних сум якого на рахунок контрагентів, позивач правомірно у наступних податкових звітних періодах заявляв до бюджетного відшкодування в межах строків передбачених Податковим кодексом України зазначені суми.

За змістом акту перевірки, а також під час розгляду справи представником відповідача не заперечувалась належне формування та декларування позивачем сум податкового кредиту, відповідних їм сум від'ємного значення з ПДВ та їх фактичної сплати на адресу контрагентів, а тому правомірності заявлення цих сум до бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку у перевіряємі періоди.

Відповідно до пунктів 200.7 та 200.10 статті 200 ПК України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

У строк, передбачений абзацом першим пункту 76.3 статті 76 цього Кодексу, контролюючий орган проводить камеральну перевірку даних податкової декларації або уточнюючих розрахунків (у разі їх подання).

Платники податку, які мають право на бюджетне відшкодування відповідно до цієї статті та подали заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, отримують таке бюджетне відшкодування в разі узгодження контролюючим органом заявленої суми бюджетного відшкодування за результатами камеральної перевірки, а у випадках, визначених пунктом 200.11 цієї статті, - за результатами перевірки, зазначеної у такому пункті, що проводяться відповідно до цього Кодексу.

Так, за змістом акту перевірку податковим органом зафіксовано порушення ФОП ОСОБА_4 п. п. б) п. 200.4 статті 200 Податкового кодексу України та Про затвердження форм та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 року № 21, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 29.01.201 (року за № 159/28289 (далі - Порядок № 21). Позивачем у таблиці 1 Додатку 3 де податкової декларації з податку на додану вартість за вересень 2017 року не вказані суму, що є фактично сплаченою у попередніх та звітному (податкових) періоди: постачальникам товарів/послуг або до Державного бюджету України.

Позивач зазначає, що оскільки він не має можливості заповнити графу 2 таблиці 1 Додатку 3 «фактично сплаченою у попередніх та звітному (податкових) періодах постачальникам товарів/послуг або до Державного бюджету України» так як у звітному періоді (вересень 2017 року) ним не здійснювались оподатковувані податком на додану вартість операції, відповідно, сума, що фактично сплачена у звітному періоді, відсутня.

Згідно з пункту 5 розділу V Порядку № 21 платники податку, які відповідно до статті 200 розділу ПКУ мають право на бюджетне відшкодування податку на додану вартість, здійснюють розрахунок бюджетного відшкодування та додають до декларації розрахунок суми бюджетного відшкодування (далі - Додаток 3) та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування та/або суми коштів на рахунку у системі електронного адміністрування податку на додану вартість та/або врахування реєстраційної суми платника податку, що реорганізується, в обрахунку реєстраційної суми правонаступника (далі - Додаток 4).

Таблиця 1 додатка 3 до декларації заповнюється наступним чином: в графі 1 зазначається сума відємного значення, що не перевищує суму, обчислену відповідно до п. 200 прим. 1.3 ст. 200 прим.1 ПКУ на момент подання декларації, за вирахуванням суми, зарахованої у зменшення суми податкового боргу з ПДВ (рядок 20 рядок 20.1 декларації); в графі 2 відображається сума з рядка 1, що є фактично сплаченою у попередніх та звітному (податкових) періодах постачальникам товарів/послуг або до Державного бюджету України; в графі 3 зазначається сума, що підлягає бюджетному відшкодуванню та яка переноситься до рядка 20.2 декларації. Значення цього рядка не може перевищувати значення рядка 2. Розшифровка суми податку, фактично сплаченої у попередніх та звітному (податкових) періодах постачальникам товарів/послуг або до Державного бюджету України здійснюється в таблиці 2 додатка 3 до декларації. В таблиці зазначається індивідуальний податковий номер контрагента, за рахунок якого виникла сума відємного значення, виходячи з хронології її виникнення, починаючи зі звітного періоду, який є найближчим до дати подання декларації (найновіший звітний період) та закінчуючи найбільш давнім звітним періодом.

Відповідно до матеріалів справи позивачем, починаючи з дати виникнення відємного значення (грудень 2014 року, вересень, жовтень, грудень 2015 року) щомісячно подавались до контролюючого органу податкові декларації з податку на додану вартість, де зазначався податковий період, в якому виникло відємне значення.

Згідно з пунктом 1 розділу II Порядку № 21, звітний (податковий) період визначається у порядку, встановленому статтею 202 розділу V Кодексу, і може дорівнювати одному календарному місяцю.

Суд погоджується із доводами позивача, що визначення попередніх (податкових) періодів у Податковому кодексі України та у Порядку № 21 відсутнє, а з урахуванням законодавчо визначеного терміну «звітний (податковий) період», позивач має можливість зазначити фактично сплачену суму постачальникам товарів/послуг за попередній звітний (податковий) період, яка сума також є відсутньою з урахуванням нездійснення позивачем оподатковуваних податком на додану вартість операцій у серпні 2017 року (попередній звітний (податковий) період.

Зазначення у графі 2 таблиці 1 Додатку 3 фактично сплаченої суми податку на додану вартість постачальникам товарів є неможливим, оскільки за таких обставин, позивачем має бути зазначена така сума починаючи з дати реєстрації платником податку на додану вартість з листопада 2013 року.

Крім того, контролюючим органом актом перевірки зазначено не визначенння періоду виникнення відємного значення з податку на додану вартість, заявленого до бюджетного відшкодування, відємне значення відсутнє по результатам господарських операцій за вересень 2017 року.

Проте, як вбачається із матеріалів справи позивачем, починаючи з дати виникнення відємного значення щомісячно вказувався податковий період, в якому виникло відємне значення, що підтверджується безпосередньо податковими деклараціями та додатками до них.

Перенесення від'ємного значення попереднього звітного періоду означає, що в звітному податковому періоді у платника податку може виникнути право на бюджетне відшкодування, але платник податку може отримати лише ту частину, яка буде дорівнювати сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередньому податковому періоді постачальникам товарів (послуг).

Водночас, платник податку, який не заявив до бюджетного відшкодування від'ємне значення, залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів включає до складу податкового кредиту наступного податкового періоду шляхом відображення в певному рядку податкової декларації без обмежень певними строками давності і не втрачає право заявити таке від'ємне значення до бюджетного відшкодування у періоді, в якому виникнуть умови (сплата суми у попередньому податковому періоді постачальникам товарів (послуг)).

Враховуючи викладене, розрахована за правилами пункту 200.4 статті 200 Податкового Кодексу України сума набуває статусу бюджетного відшкодування і підлягає поверненню з бюджету.

Наведене також стосується від'ємного значення між сумою податкових зобов'язань і податкового кредиту податкових періодів, що передували попередньому періоду, та у яких сформувалися суми, що підлягали відшкодуванню в наступному податковому періоді, але не заявлялися до відшкодування у наступних податкових періодах, за якими вони виникли.

Чинне на момент виникнення спірних правовідносин законодавство не обмежувало право платника податку заявити до повернення суму бюджетного відшкодування часовими межами певного податкового періоду, та не ставить право платника податку на отримання податкової вигоди в залежність від того, в якому звітному податковому періоді у платника виникло право на податковий кредит у розмірі суми бюджетної заборгованості.

Прийняття рішення про повернення (виплату) суми бюджетного відшкодування або про зарахування суми бюджетного відшкодування у зменшення податкових зобов'язань з цього податку наступних податкових періодів є правом платника податків, наданим йому Податковим кодексом України, а не обов'язком, і платник податків законодавчо не обмежений строком використання такого права.

Податкове законодавство не пов'язує право на бюджетне відшкодування тільки з оплатою, проведеною у попередньому періоді, за операціями по придбанню товару в цьому ж періоді, а лише обмежує суму від'ємного значення, яка може бути відшкодована платнику фактичною сплатою ПДВ постачальникам товарів в попередніх податкових періодах.

Допущення суб'єктом господарювання у податковій звітності помилок, у жодному випадку не може слугувати підставою для формування податкового кредиту, а також, в разі належного документального підтвердження, не є підставою для зменшення такого відшкодування.

Також, перевіркою встановлено, що позивачем у графі 1 таблиці 2 Додатку 4 до податкової декларації з податку на додану вартість за вересень 2017 року вказано, що сума коштів на рахунку СЕА ПДВ становить 66537,00грн. та в у графі 4 вказано суму коштів на рахунку СЕА ПДВ, що може бути перерахована на поточний рахунок платника - 66537,00грн. При цьому за даними інформаційних баз ДФС України, у позивача відсутні кошти на рахунку СЕА ПДВ.

Порядок електронного адміністрування податку на додану вартість встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 200-1.2 цієї статті платникам податку автоматично відкриваються рахунки в системі електронного адміністрування податку на додану вартість.

Для відкриття рахунків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію податкової та митної політики, надсилає органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр платників, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника.

За визначенням підпункту 1 пункту 2 Порядку електронного адміністрування податку на додану вартість, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 № 569 (далі - Порядок № 569) рахунок у системі електронного адміністрування податку (далі - електронний рахунок) - рахунок, відкритий платнику податку в Казначействі, на який таким платником перераховуються кошти з власного поточного рахунка у сумі, необхідній для досягнення розміру суми, на яку платник податку має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - Реєстр), а також у сумі, необхідній для сплати до бюджету узгоджених податкових зобов'язань. Кошти з такого рахунка підлягають перерахуванню до бюджету та/або на спеціальний рахунок.

Відповідно до пункту 9-1 цього Порядку сума податку, на яку платник податку має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування, визначена відповідно до пункту 9 цього Порядку, за рішенням платника податку може бути збільшена на суму непогашених залишків сум податку, заявлених ним до бюджетного відшкодування за звітні (податкові) періоди до 1 лютого 2015 року, задекларованих до бюджетного відшкодування за такі періоди в рахунок зменшення податкових зобов'язань з податку наступних звітних (податкових) періодів, від'ємного значення суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 статті 200 Податкового кодексу України, та залишку від'ємного значення попередніх звітних (податкових) періодів після бюджетного відшкодування, задекларованих платником податку за звітні (податкові) періоди до 1 лютого 2015 року.

Таке рішення платник податку відображає у заяві, що подається у складі податкової декларації за звітний (податковий) період після 1 лютого 2015 року, в якому воно прийняте.

ДФС після проведення камеральної перевірки зазначеної податкової декларації автоматично збільшує суму податку, на яку платник податку має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування, на відповідну суму та на запит платника податку інформує його про суму збільшення шляхом надсилання електронного повідомлення.

Сума такого збільшення відображається платником податку у складі податкового кредиту податкової декларації за звітний (податковий) період, в якому воно здійснене.

Згідно з пунктом 9-2 Порядку № 569 після закінчення перехідного періоду, зазначеного у пункті 1 цього Порядку:

1) ДФС автоматично збільшує розмір суми податку, на яку платник податку має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування, визначеної відповідно до пункту 9 цього Порядку, на суму середньомісячного розміру сум податку, задекларованих платником до сплати до бюджету та погашених за останні 12 звітних (податкових) місяців / чотири квартали, та на запит платника податку інформує його про суму збільшення шляхом надсилання електронного повідомлення.

Сума такого збільшення щокварталу підлягає автоматичному перерахунку ДФС шляхом віднімання суми попереднього збільшення та додавання суми збільшення згідно з поточним перерахунком з урахуванням середньомісячного розміру сум податку, задекларованих платником до сплати до бюджету та погашених за останні 12 звітних (податкових) місяців / чотири квартали, станом на дату перерахунку.

На запит платника податку ДФС інформує його про результати такого перерахунку шляхом надсилання електронного повідомлення;

2) сума податку, на яку платник має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування, визначена відповідно до пункту 9 цього Порядку, автоматично збільшується на суми помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань з податку.

На суму такого збільшення: зменшується сума, задекларована до сплати до бюджету в звітному (податковому) періоді, або збільшується сума від'ємного значення, задекларована в звітному (податковому) періоді; помилково та/або надміру сплачені грошові зобов'язання з податку вважаються погашеними.

Відповідно до пункту 33 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України за вибором платника податку, який він відображає у заяві, що подається у складі податкової декларації, непогашені залишки сум податку на додану вартість, що були заявлені платниками податку до бюджетного відшкодування за звітні (податкові) періоди до 1 лютого 2015 року, задекларовані до бюджетного відшкодування за звітні (податкові) періоди до 1 лютого 2015 року в рахунок зменшення податкових зобов'язань з податку на додану вартість наступних звітних (податкових) періодів, від'ємне значення суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1статті 200 цього Кодексу, та залишок від'ємного значення попередніх звітних (податкових) періодів після бюджетного відшкодування, задекларовані платниками податку за звітні (податкові) періоди до 1 лютого 2015 року:

а) або без проведення перевірок, передбачених статтею 200 цього Кодексу, збільшують розмір суми податку, на яку платник має право зареєструвати податкові накладні/розрахунки коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, визначену пунктом 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу, з одночасним збільшенням розміру суми податкового кредиту у податковій декларації за звітний (податковий) період, в якому було здійснено таке збільшення.

Суми такого від'ємного значення та/або бюджетного відшкодування можуть бути перевірені контролюючим органом у загальновстановленому порядку;

б) або підлягають поверненню платнику у порядку, визначеному статтею 200 Кодексу у редакції, що діяла станом на 31 січня 2014 року.

Пунктом 34 встановлено, що 1 липня 2015 року зареєстрованим платникам податку автоматично збільшується розмір суми податку, на яку платник має право зареєструвати податкові накладні / розрахунки коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, визначену пунктом 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу, на суму середньомісячного розміру сум податку, задекларованих платником до сплати до бюджету та погашених за останні 12 звітних (податкових) місяців / 4 квартали.

Така сума збільшення щокварталу підлягає автоматичному перерахунку з урахуванням показника середньомісячного розміру сум податку, задекларованих платником до сплати до бюджету та погашених за останні 12 звітних (податкових) місяців / 4 квартали, станом на дату такого перерахунку. Такий перерахунок здійснюється шляхом віднімання суми попереднього збільшення та додавання суми збільшення згідно з поточним перерахунком.

Суми помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань з податку на додану вартість станом на 1 липня 2015 року автоматично збільшують суму податку, на яку платник має право зареєструвати податкові накладні / розрахунки коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, визначену пунктом 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу. На суму такого збільшення: зменшується сума, задекларована до сплати до бюджету звітного періоду або збільшується сума від'ємного значення, задекларована в звітному періоді; помилково та/або надміру сплачені грошові зобов'язання з податку на додану вартість вважаються погашеними.

Згідно з пунктом 21 Порядку електронного адміністрування податку на додану вартість, якщо на дату подання податкової декларації з податку сума коштів на електронному рахунку платника податку перевищує суму, що підлягає перерахуванню до бюджету відповідно до поданої звітності, платник податку має право подати контролюючому органу у складі податкової декларації заяву, відповідно до якої такі кошти підлягають перерахуванню на поточний рахунок платника податку, реквізити якого зазначаються в заяві, у сумі залишку коштів, що перевищує суму податкового боргу з податку та суму узгоджених податкових зобовязань з податку, або до бюджету в рахунок сплати податкового боргу з податку, що виник починаючи з 1 липня 2015 року.

Для відповідного перерахування коштів ДФС надсилає Казначейству реєстр, в якому зазначаються найменування платника податку, податковий номер та індивідуальний податковий номер, сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету або не поточний рахунок платника податку, та реквізити такого рахунка (у разі поданні платником податку заяви про повернення коштів на його поточний рахунок).

Казначейство на підставі зазначеного реєстру протягом пяти робочих днів післ5 закінчення граничного строку, встановленого Кодексом для самостійної сплаті платником податку сум податкових зобовязань, здійснює відповідне перерахування.

У відповідності до пункту 42-1.2 статті 42-1 Податкового кодексу України електронний кабінет забезпечує можливість реалізації платниками податків прав ті обовязків, визначених цим Кодексом та нормативно-правовими актами, що прийняті н; підставі та на виконання цього Кодексу, законами з питань митної справи, в тому числі шляхом, зокрема: доступу платників податків до системи електронного адмініструванні податку на додану вартість у розрізі поточних значень всіх доданків та відємників передбачених пунктом 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу, в режимі перегляду ; реальному часі та доступу до даних Єдиного реєстру податкових накладних, включаючи можливість формування, перевірки та підтвердження податкових накладних, складені: платником податку чи його контрагентами за вчиненими між ними правочинами, для цілей формування податкового кредиту платником податків, перевірки та визначення дат: і часу реєстрації таких накладних та/або розрахунків коригування, а також перегляд, інформації про незареєстровані податкові накладні та/або розрахунки коригування до них подані на реєстрацію платником податків, із зазначенням причини відмови у їх реєстрації.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем щомісячно отримувались витяги щодо суми податку, на яку платник податку на додану вартість має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, разом з узагальнюючими даними системи електронного адміністрування ПДВ

Згідно з витягами з період з 2015 року по 2017 року вбачається, що позивач має суму відємного значення, на яку збільшується показник Е Накл., в розмірі 87639,00грн. (рядок 7), що спростовує висновки контролюючого органу щодо відсутності таких грошових коштів у СЕА ПДВ на рахунку позивача.

За витягом щодо суми податку, на яку платник податку на додану вартість має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, разом з узагальнюючими даними системи електронної адміністрування ПДВ, який сформовано станом на 17.11.2017 року за № 173028 зазначено, що загальна сума податку, заявлена платником до бюджетного відшкодування становить 66537,00грн. (рядок 5); дата реєстрації документу, відповідно якого відбулись зміни - 17.10.2017 року (податкова декларація за вересень 2017 року, відповідно до як заявлено бюджетне відшкодування).

Таким чином суд приходить до висновку, що позивач має відповідні кошти у системі електронного адміністрування (СЕА ПДВ).

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Статтями 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 139 КАС України на користь позивачів стягується сплачений судовий збір.

Відповідно до ч. 2 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими втратами, за винятком витрат субєкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Частиною 4 ст. 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витратна правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 5 статті 134 КАС України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд зазначає, що представник позивачів надав до суду всі необхідні документи на підтвердження визначення розміру витрат на правничу допомогу, які свідчать про співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та ціною позову.

Окрім того, в судовому засіданні представник відповідача не висловлював заперечень проти задоволення вимоги представника позивача щодо стягнення витрат за надання правничої допомоги.

Враховуючи вищевикладене, суд задовольняє вимогу позивачів про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю.

Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 12, 14, 77, 90, 143, 94, 241-247, 250, 254, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позовні вимоги фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 (рнокпп НОМЕР_2, 73000, АДРЕСА_1) задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення від 05 грудня 2017 року № НОМЕР_1 про відсутність права на отримання бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку, яке прийнято ГУ ДФС у Херсонській області (, 73026, Херсонська область, м. Херсон, просп. Ушакова, 75).

Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (, 73026, Херсонська область, м. Херсон, просп. Ушакова, 75) за рахунок бюджетних асигнувань на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 (рнокпп НОМЕР_2, 73000, АДРЕСА_1) витрати по сплаті судового збору у розмірі 704, 80 грн. (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн. (вісім тисяч гривень нуль копійок).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції,який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 20 червня 2018 р.

Суддя Дмитрієва О.О.

кат. 8.3.4