Справа № 807/1205/17
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2018-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2018 рокуЛьвів№ 876/3700/18

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Пліша М.А., Макарика В.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Представника позивача адвоката ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 20.03.2018 року (головуючого судді Калинич Я.М.) ухвалене у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород о 08 год. 40 хв. (час складення повного тексту рішення не вказано) у справі №807/1205/17 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 22.09.2017 року звернувся в суд з позовом до Головного управління ДФС у Закарпатській області в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове-повідомлення від 02.06.2017 року №202475-13 винесене відповідачем, зобов'язати відповідача обрахування податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки здійснити з наступної бази: житлова нерухомість - 319, м. кв., нежитлова - 558,8 м. кв. та стягнути судовий збір.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 20.03.2018 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції представник позивача адвокат ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального права та просить скасувати рішення і прийняти нове, яким задовольнити позов в повному обсязі. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що у власності позивача перебувають наступні об'єкти нерухомого майна: - житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою Закарпатська область, Виноградівський район, с. Тросник, АДРЕСА_3 (загальна площа 76,7 м2); - будівля кафе-магазину за адресою Закарпатська область, Виноградівський район, с. Тросник, АДРЕСА_2 (загальна площа 115,9 м2); - житловий будинок, із залом урочистих подій та надвірними побудовами за адресою Закарпатська область, Виноградівський район, с.Тросник, АДРЕСА_1 (загальна площа 685,2 м2). При визначенні суми податку відповідачем об'єкт нерухомості - житловий будинок, із залом урочистих подій та надвірними побудовами за адресою Закарпатська область, Виноградівський район, с. Тросник, АДРЕСА_1 (загальна площа 685,2 м2) було ідентифіковано як цілісний житловий будинок. Як наслідок відповідачем було застосовано підпункт «ґ» п.266.7.1 ст.266 Податкового кодексу України - суму податку було збільшено на 25000 гривень, оскільки у власності платника податку перебуває об'єкт житлової нерухомості, загальна площа якого перевищує 500 м кв. Суд першої інстанції вказує, що відповідач не наділений обов'язком моніторингу інформації щодо об'єктів нерухомості, а тому діяв правомірно, оскільки використав відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. З такою позицією погодитися не можна, оскільки згідно положень пункту 56.3 ст.56 Податкового кодексу України, ОСОБА_2 в адміністративному порядку звертався до Державної фіскальної служби України про перегляд оскаржуваного повідомлення-рішення регіонального органу ДФС. При цьому позивачем було надано всі підтверджуючі матеріали, відповідно ДФС України володіла повною інформацією щодо технічних характеристик бази оподаткування. Крім того, сам суд наголошує, що спеціальним законом з питань оподаткування є Податковий кодекс України. Однак, у той же час суд першої інстанції ігнорує норми підпункт 14.1.129 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу, які регламентують, що об'єкти житлової нерухомості - це будівлі, віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду, дачні та садові будинки. Згідно положень частини 4 статті 4 Житлового кодексу до житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру. Жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного або тимчасового проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків (стаття 6 Житлового кодексу). Статус житлових і нежитлових приміщень визначено державними будівельними нормами ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення». Згідно з додатком Б «Терміни та визначення понять» ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення»: - житлове приміщення - опалюване приміщення, розташоване у наземному поверсі, призначене для цілорічного проживання і яке відповідає санітарно-гігієнічним вимогам щодо мікроклімату і повітряного середовища, природного освітлення, допустимих рівнів нормованих параметрів відносно шуму, вібрації, ультразвуку та інфразвуку, електричних та електромагнітних полів та іонізованого випромінювання, - нежитлове приміщення - приміщення в структурі житлового будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об'єктом цивільно-правових відносин. Згідно з пунктом 2.50 розділу «Нежитлові поверхи (приміщення)» ДБН В.2.2-15-2005 у першому, другому та цокольних поверхах житлових будинків допускається розміщувати приміщення адміністративні, магазинів роздрібної торгівлі, громадського харчування, побутового обслуговування тощо згідно з переліком та відповідними вимогами щодо загальної площі та кількості відвідувачів. Не враховано судом першої інстанції і наступні обставини: зал урочистих подій (нежитлова нерухомість) використовується позивачем в підприємницькій діяльності з метою отримання прибутку (код КВЕД 56.10 Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування); облік електро- та газопостачання здійснюється роздільно: за житлові приміщення позивач сплачує по тарифах, встановлених для населення, за зал урочистих подій - по тарифах для суб'єктів господарювання; зал урочистих подій обладнано засобами автоматичної пожежної сигналізації та в ньому проведено вогнезахисну обробку; згідно матеріалів технічної інвентаризації житловий будинок і зал урочистих подій виділені як окремі об'єкти; згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 13.08.2010 р. серії САВ №734883 (на об'єкт бази розрахунків) об'єкт житловий будинок та об'єкт зал урочистих подій відокремлені розділовим знаком «кома», тобто не ідентифікуються як цілісний комплекс, що повністю відповідає нормам пункту 6.1 «Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 р. №7/5 (в редакції станом на 19.05.2010 року). Відповідно до підпункту 266.3.1. пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. Згідно з додатком В державних будівельних норм ДБН В.2.2,-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення» загальна площа приміщень громадського призначення, вбудованих у житлові будинки, підраховується окремо. За таких обставин ГУ ДФС у Закарпатській області неправильно визначено базу оподаткування, площу нежитлової нерухомості включено до складу житлової, а судом першої інстанції не здійснено грунтовний аналіз всіх обставин спірної ситуації.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

З урахуванням вимог пункту 7 частини 1 статті 306, пункту 1 частини статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) та відсутності клопотань про розгляд справи за участі сторін розгляд даної справи призначено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Відповідно до приписів частини 3 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 на праві приватної власності, відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, належить житловий будинок із залом урочистих подій та надвірними побудовами. Загальна площа нерухомості - 685,2 м. кв., з якої житлова - 142,7 м. кв. та підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта і технічним паспортом.

02 червня 2017 року Головним управлінням ДФС у Закарпатській області винесено податкове повідомлення-рішення № 202475-13, відповідно до якого ОСОБА_2 визначено суму податкового зобов'язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік у сумі 25914,21 грн.

Не погоджуючись із діями контролюючого органу, наголошуючи, що зал урочистих подій, на який нараховано податок як на житлову площу слід оподатковувати окремо від житлового будинку, ОСОБА_2 звернувся до ДФС України зі скаргою, у якій просив скасувати податкове повідомлення-рішення від 02.06.2017 № 202475-13.

Рішенням про результати розгляду скарги від 06.09.2017 ДФС України відмовлено позивачу у задоволенні скарги, а контролюючий орган зобов'язано на збільшену суму податку винести окреме податкове повідомлення-рішення.

Згідно пункту 265.1 статті 265 Податкового кодексу України (далі - ПК України) податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України), а базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (підпункт 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК України).

Згідно підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України база оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

За змістом підпункту 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 ПК України, сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об'єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями). Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об'єктів житлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.

Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об'єктів нежитлової нерухомості, встановлюються в залежності від майна, яке є об'єктом оподаткування.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24 грудня 2015 року № 909-VIII (далі - Закон № 909-VIII) доповнений підпункт 266.7.1. пункту 266.7. статті 266 Податкового кодексу України.

Згідно з пунктом 12.3 статті 12 ПК України сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначені статтею 7 цього Кодексу, з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Як передбачено підпунктом 12.3.4 статті 12 ПК України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі, норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Відповідно до пункту 12.5 статті 12 ПК України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.

Пунктом 4 розділу ІІ "Прикінцеві положення" Закону № 909-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році», що набрав чинності 01 січня 2016 року, визначено, що у 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Згідно підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує три відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України встановлено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Згідно із підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України, обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку: а) за наявності у власності платника податку одного об'єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів «а» або «б» підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку; ґ) за наявності у власності платника податку об'єкта (об'єктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 300 квадратних метрів (для квартири) та/або 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів «а»-«г» цього підпункту, збільшується на 25000 гривень на рік за кожен такий об'єкт житлової нерухомості (його частку).

Відповідно до підпункту 266.4.1. пункту 266.4 статті 266 ПК України база оподаткування об'єкта/об'єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується, зокрема, для будинку незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів.

З врахуванням наведеного 2016 році фізичним особам - платникам податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для об'єктів житлової нерухомості податок нараховується виходячи із бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпункту 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України, з урахуванням обмежень, встановлених підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України, пільги органів місцевого самоврядування з неоподатковуваної площі таких об'єктів (у разі її встановлення) та відповідної ставки податку. Базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів направо власності.

Відповідно до матеріалів справи, згідно відомостей, які містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15 жовтня 2015 року №45695989 у власності позивача знаходиться житловий будинок, об'єкт житлової нерухомості, загальною площею 685,2 кв.м., що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15.02.2018, відповідно до якого земельна ділянка за адресою Виноградівський район, с. Тросник, АДРЕСА_1 зареєстрована за позивачем з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку.

Доводи апеляційної скарги щодо не віднесення до об'єктів оподаткування житлового будинку, із залом урочистих подій та надвірними побудовами за адресою Закарпатська область, Виноградівський район, с. Тросник, АДРЕСА_1 (загальна площа 685,2 м2), який ідентифіковано як цілісний житловий будинок є спростованими з огляду на положення статті 266 Податкового кодексу України, які визначають, що базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі його часток, яка обчислюється на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що і було здійснено контролюючим органом в межах спірних правовідносин та наявних документів.

При цьому, матеріали справи не містять жодних документів на підтвердження виведення площі вказаного залу урочистих подій з житлового призначення в нежитлове, а тому суд не приймає посилання скаржника на те, що податковим органом помилково враховано площу залу урочистих подій - 442,9 кв. м., до бази оподаткування житлової нерухомості позивача, що призвело до невірного розрахунку податку.

Посилання скаржника на пункт 6.1 «Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно», затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07.02.2002 (у редакції станом на 19.05.2010), що об'єкт житловий будинок та об'єкт зал урочистих подій відокремлені розділовим знаком «кома», тобто не ідентифікуються як цілісний комплекс є необґрунтованим та спростовуються матеріалами справи, адже зміна призначення нерухомого майна (його частки) матиме юридичні наслідки тільки після проведення його державної реєстрації і внесення відповідного запису до Реєстру прав на нерухоме майно.

Судом враховується правова позиція Верховного Суду викладена у постановах від 08.05.2018 року справа №819/1605/17 провадження №К/9901/11074/18 та від 08.05.2018 року справа №825/1403/17 провадження №К/9901/4267/18.

Апеляційним судом направлявся запит до Головного управління ДФС у Закарпатській області, для надання розрахунку податку на 2016 рік щодо позивача, який наданий суду та встановлено, що такий виконаний на підставі рішення Фанчиківської сільської ради №108 від 30.06.2016 року з урахуванням загальної площі 685,2 кв.м.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, яким правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається, в задоволенні позовних вимог відмовлено правомірно.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Представника позивача адвоката ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 20.03.2018 року у справі №807/1205/17 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді М.А. Пліш

В.Я. Макарик