Справа № 808/913/18
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2018-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

16 травня 2018 року Справа № 808/913/18 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Бойченко Ю.П., за участю секретаря судового засідання Гавриленко А.О. та представників

позивача: ОСОБА_1

відповідача: Михайлюченка В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3

до Головного управління ДФС у Запорізькій області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

16 березня 2018 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (далі - позивач або ФОП ОСОБА_3.) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - відповідач або ГУ ДФС у Запорізькій області), в якому позивач просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 16 листопада 2017 року № та від 16 листопада 2017 року №.

Ухвалою суду від 21 березня 2018 року відкрито провадження в адміністративній справі № 808/91318, призначено підготовче засідання на 19 квітня 2018 року.

В судовому засіданні оголошувалась перерва.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що контролюючим органом під час проведення фактичної перевірки господарської одиниці - магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», який належить ФОП ОСОБА_3, допущено грубі порушення законодавства, а саме перевірку проведено за відсутності підстав, копію наказу та акта перевірки відповідачем не вручено. Висновки акта перевірки від 02.11.2017 базуються на тому, що позивачем не надано Книгу обліку доходів і витрат, що, на думку податкового органу, свідчить про не оприбуткування готівки та порушення порядку ведення обліку товарних запасів на складах за місцем їх реалізації. Представник позивача зазначає, що оприбуткування готівки відбувалось шляхом внесення відповідних записів до Книги обліку розрахункових операцій; форма Книги обліку доходів і витрат не передбачає ведення обліку товарних запасів. За таких обставин, спірні податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідач позов не визнав, у відзиві від 19 квітня 2018 року (вх. № 12389) посилається на Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 N 265/95-ВР та Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затверджене постановою Правління Національного Банку України від 15.12.2004 N 637, відповідно до яких ведення Книги обліку доходів і витрат є обов'язком фізичної особи - підприємця, а ненадання такої книги до перевірки є підтвердженням неналежного оприбуткування готівки та товарних запасів. У задоволенні позову просить відмовити.

Розгляд справи здійснювався за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу «Акорд».

У судовому засіданні 16 травня 2018 року на підставі ст. 250 КАС України судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) зареєстрований в якості фізичної особи - підприємця, має ліцензію на роздрібну торгівлю тютюновими виробами та алкогольними напоями, яку здійснює в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_2.

На підставі пп. 80.2.2 п. 80 ст. 80 Податкового кодексу України, наказу ГУ ДФС у Запорізькій області від 17.10.2017 №2814 «Про проведення фактичної перевірки», направлень від 17.10.2017 №1212 та №1213, контролюючим органом проведено фактичну перевірку господарської одиниці - магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», про що складено акт від 02.11.2017 (зареєстрований в органі ДФС 03.11.2017 за №0592/08/01/14/НОМЕР_1; далі по тексту - акт перевірки).

Відповідно до наказу від 17.10.2017 №2814 та направлень від 17.10.2017 №1212 та №1213 перевірка розпочинається з 24.10.2017 та триває 10 діб; період, що перевіряється - з 01.01.2016 по 02.11.2017.

В ході проведення перевірки встановлено порушення позивачем:

- п. 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 N 265/95-ВР;

- ст. 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 №481/95-ВР;

- п. 2.2, 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного Банку України від 15.12.2004 N 637;

- п. 10 ст. 177 Податкового кодексу України.

Висновки перевірки ґрунтуються на тому, що у ФОП ОСОБА_3 відсутня книга обліку доходів і витрат, готівка отримана від реалізації товару за період з 01.01.2016 по день перевірки не оприбуткована у встановленому порядку. Згідно наданих фіскальних звітних чеків по бездротовому зв'язку АС «Податковий блок» та Книг обліку розрахункових операцій від 26.02.2015 №р/1 та від 25.10.2017 №р/2, сума не оприбуткованої готівки складає 32 141,57 грн. За місцем зберігання та реалізації товару встановлені товарно-матеріальні цінності, які необліковані у встановленому законодавством порядку на суму 2 608,00 грн.

На підставі акта перевірки винесено податкові повідомлення-рішення:

- від 16.11.2017 №, яким до позивача застосовано штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг у розмірі 160 707,85 грн.;

- від 16.11.2017 №, яким до позивача застосовано штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг у розмірі 5 216,00 грн.;

Вважаючи висновки акта необґрунтованими, а вищевказані податкові повідомлення-рішення протиправними, ФОП ОСОБА_3 звернувся до суду із даним позовом.

Розглядаючи спір по суті, суд керуються наступними мотивами.

Підпункт 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України (далі - ПК України; тут та надалі - в чинній на момент виникнення спірних правовідносин редакції) визначає, що фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Відповідно до п. 80.1 ст. 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема: у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів (пп. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 ПК України).

За правилами, встановленими п. 81.1 ст. 81 ПК України, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відповідно до п. 82.3 ст. 82 ПК України тривалість перевірок, визначених статтею 80 цього Кодексу, не повинна перевищувати 10 діб.

Згідно п. 86.5 ст. 86 ПК України акт (довідка) про результати фактичних перевірок, визначених статтею 80 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючих органів, які проводили перевірку, реєструється не пізніше наступного робочого дня після закінчення перевірки. Акт (довідка) про результати зазначених перевірок підписується особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та його законними представниками (у разі наявності).

Матеріали справи містять направлення на проведення перевірки від 17.10.2017 №1212 та №1213, із якими позивача ознайомлено 25.10.2017, що підтверджується його особистим підписом; вказані направлення є дійсними у разі пред'явлення наказу та службових посвідчень.

Перевірка ФОП ОСОБА_3 тривала 10 діб з 25.10.2017, акт перевірки зареєстровано в органі ДФС за №0592/08/01/14/НОМЕР_1 03.11.2017 (на 10-й день), позивач підписав акт перевірки без зауважень та своїм підписом засвідчив отримання його другого примірника.

Наказ відповідача про проведення фактичної перевірки від 17.10.2017 №2814 містить посилання на підстави її проведення - пп. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 ПК України.

Таким чином, відповідачем не допущено процедурних порушень проведення перевірки; доводи позивача щодо відсутності підстав для її проведення, невручення копії наказу та акта перевірки не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 16.11.2017 № слід зазначити наступне.

Відповідно до розрахунку штрафних санкцій, до позивача за порушення вимог п. 2.2, 2.6 гл. 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного Банку України від 15.12.2004 N 637, а саме не оприбуткування готівки на загальну суму 32 141,57 грн. застосовано відповідальність, передбачену абз. 3 ст. 1 Указу Президента від 12.06.1995 №436/95 «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» (далі - Указ № 436/95).

Відповідно до пункту 1.2 глави 1 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 15.12.04р. №637 (чинного на час виникнення спірних правовідносин; надалі - Положення №637), книга обліку доходів і витрат - документ установленої форми, що застосовується відповідно до законодавства України для відображення руху готівки. Форму відповідної книги обліку доходів і витрат установлено Державною податковою адміністрацією України; книга обліку розрахункових операцій (далі - КОРО) - прошнурована і належним чином зареєстрована в органах державної податкової служби України книга, що містить щоденні звіти, які складаються на підставі відповідних розрахункових документів щодо руху готівкових коштів, товарів (послуг).

Цим же пунктом Положення визначено, що оприбуткування готівки - проведення підприємствами і підприємцями обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, книзі обліку розрахункових операцій.

Згідно з пунктом 2.6 Положення №637 уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися.

Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів.

У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК) (абзаци другий, третій пункту 2.6 Положення).

Статтею 1 Указу № 436/95 установлено, що у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються НБУ, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу, зокрема за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п'ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.

Аналіз наведених норм матеріального права дає суду підстави для висновку про те, що у разі проведення готівкових розрахунків з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог Положення оприбуткуванням готівки є сукупність таких дій: фіксація повної суми фактичних надходжень готівки у касових ордерах та відображення на їх підставі готівки у касовій книзі. У випадку проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО оприбуткуванням готівки є відображення повної суми фактичних надходжень готівки у фіскальних звітних чеках РРО (даних РК) та здійснення обліку зазначених готівкових коштів у КОРО.

Невиконання будь-якої з цих дій є порушенням порядку оприбуткування готівки, за яке встановлена відповідальність (абзац третій статті 1 Указу № 436/95).

Відповідач не заперечує наявності у ФОП ОСОБА_3, звітних чеків на суму 32 141,57 грн. та здійснення ним оприбуткування готівки у вказаному розмірі в Книгах обліку розрахункових операцій від 26.02.2015 №р/1 та від 25.10.2017 №р/2, про що податковий орган власноруч зазначив в акті перевірки.

Невнесення записів до книги обліку доходів і витрат не свідчить про неоприбуткування готівкових коштів, проведених через РРО, та не є підставою для застосування відповідальності згідно з абзацем 3 статті 1 Указу № 436/95.

За таких обставин, податкове повідомлення-рішення від 16.11.2017 № є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 16.11.2017 № суд зазначає наступне.

Відповідно до розрахунку штрафних санкцій, до позивача за порушення вимог п. 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 №265/95-ВР (далі - Закон № N265/95-ВР; тут та надалі - в чинній на момент виникнення спірних правовідносин редакції), а саме порушення ведення обліку товарних запасів на складах та за місцем їх реалізації застосовано відповідальність, передбачену ст. 20 Закону №265/95-ВР.

Відповідно до п. 12 ст. 3 Закону № N265/95-ВР суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов'язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.

Згідно п. 177.10 ст. 177 ПК України фізичні особи - підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Згідно статті 20 Закону № N265/95-ВР до суб'єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість.

Таким чином, фізичні особи-підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування, зобов'язані вести облік товарних запасів у порядку, визначеному чинним законодавством.

Однак, ані положення Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», ані ПК України не визначають самого порядку ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, а лише вказують на обов'язок суб'єктів підприємницької діяльності на ведення такого обліку.

Фізичні особи-підприємці ведуть Книгу обліку доходів і витрат, форма якої у спірному періоді була визначена наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 №481 «Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення».

Відповідно до п. 6 наказу Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 №481 «Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення» самозайняті особи заносять до Книги відомості в такому порядку:

1) у графі 1 зазначається дата запису;

2) у графі 2 відображається сума доходу, отриманого від здійснення господарської або незалежної професійної діяльності із сумарним підсумком за місяць, квартал, рік, зокрема, кошти, що надійшли на поточний рахунок, касу платника податків та/або отримано готівкою, сума заборгованості, за якою минув строк позовної давності, вартість безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг);

3) у графі 3 вказується сума повернутих самозайнятою особою коштів за товари (роботи та послуги) та/або повернутої передплати;

4) графа 4 розраховується як різниця між отриманим доходом від здійснення господарської або незалежної професійної діяльності (графа 2) та сумою повернутих самозайнятою особою коштів за товари (роботи та послуги) (графа 3);

5) у графі 5 зазначаються реквізити документа, який підтверджує понесені витрати, що безпосередньо пов'язані з отриманим доходом. Документами, які підтверджують витрати, можуть бути, зокрема, платіжне доручення, прибутковий касовий ордер, квитанція, фіскальний чек, акт закупки (виконаних робіт, наданих послуг) та інші первинні документи, що засвідчують факт оплати товарів, робіт, послуг;

6) у графі 6 відображається сума витрат, які документально підтверджені та безпосередньо пов'язані з отриманням доходу за підсумками дня;

7) у графі 7 відображається сума витрат на оплату праці та нарахування на оплату праці найманих осіб, понесені у звітному місяці;

8) у графі 8 відображається сума фактично понесених інших витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходу, які не зазначені в графах 6 та 7, зокрема, витрати на сплату послуг, зв'язку, орендних та комунальних платежів тощо;

9) у графі 9 зазначається сума чистого оподатковуваного доходу, яка розраховується як різниця між сумою доходу за звітний період (графа 4) та сумою понесених витрат від провадження господарської або незалежної професіональної діяльності (графи 6, 7, 8).

Тобто, зазначена форма Книги обліку доходів і витрат, не передбачає ведення обліку товарних запасів.

Згідно преамбули Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», цей Закон визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні.

За змістом ч.1 ст.9 названого Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

З аналізу вищенаведених норм суд доходить висновку, що ненадання Книги обліку доходів та витрат та/або невнесення до цієї книги відомостей щодо обліку товару не є обставиною, що свідчить про реалізацію платником податку не облікованого товару. Між тим, положення статті 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» не передбачають відповідальності платника податків за ненадання або неналежне ведення Книги обліку доходів і витрат.

Відомостей про дослідження первинних документів, які підтверджують факт оприбуткування товарних запасів на суму 2 608,00 грн., відповідачем суду не надано.

За таких обставин, податкове повідомлення-рішення від 16.11.2017 №001518140 є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Частиною третьою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до пп. 1 п. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру фізичною особою-підприємцем справляється судовий збір у розмірі 1 відсотка від ціни позову. В даному випадку ціна позову складає 165 923,00 грн., розмір судового збору - 1 659,23 грн., які суд стягує за рахунок бюджетних асигнувань відповідача; решта суми у розмірі 4176,64 грн., яку помилково сплатив позивач, стягненню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 139, 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 задовольнити.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Запорізькій області від 16 листопада 2017 року № та від 16 листопада 2017 року №.

3. Судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1659 (одна тисяча шістсот п'ятдесят дев'ять) гривень 23 копійки присудити на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 166, ).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення виготовлено 29.05.2018.

Суддя Ю.П. Бойченко