Справа № 163/2843/17
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2018-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2018 рокуЛьвів№ 876/2613/18

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.,

суддів Гудима Л.Я, ОСОБА_1,

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Волинської митниці Державної фіскальної служби на рішення Любомльського районного суду Волинської області від 07 березня 2018 року у справі № 163/2843/17 (суддя Чишій С.С., м. Любомль, час прийняття 11:52) за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Волинської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправною та скасування постанови у справі про порушення митних правил,-

В С Т А Н О В И В :

10 листопада 2017 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до Волинської митниці Державної фіскальної служби, в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника Волинської митниці ДФС ОСОБА_3 у справі № 3676/20500/17 від 18.10.2017 року про порушення митних правил.

Рішенням від 07 березня 2018 року Любомльський районний суд Волинської області задовольнив позовні вимоги в повному обсязі.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Волинська митниця ДФС оскаржила його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, не надано належної юридичної оцінки доказам митниці, неповно зясовано обставини справи, які мають істотне значення для правильного вирішення спору.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції не звернув належної уваги на ті обставини, що позивачу неодноразово направлялись рекомендованою кореспонденцією повідомлення про необхідність явки на митний пост ,,ОСОБА_3 для надання пояснень щодо порушення митних правил.

Однак, позивач жодного разу не зявився ні на митний пост для надання пояснень, ні на Волинську митницю ДФС на розгляд справи про порушення митних правил.

Також відповідач акцентує увагу на тому, що Волинська митниця ДФС вжила всі можливі дії для зясування фактів та обставин, що мали значення при визначенні відповідальності ОСОБА_4 за порушення митних правил.

Так, на думку митниці, громадянка України ОСОБА_2, яка на час оформлення митної декларації ІМ40ДЕ №205100000/2013/018798 29.08.2013 року перебувала на посаді директора ПП «Злата П'ять», під час митного оформлення легкового автомобіля марки «ОРЕL», моделі «VIVARO», кузов № НОМЕР_1, календарний рік виготовлення 2002, за митною декларацією ІМ40ДЕ №205100000/2013/018798 вчинила дії, спрямовані на неправомірне звільнення від сплати в повному обсязі митних платежів в сумі 28862, 85 грн., тобто заявила в митній декларації неправдиві відомості щодо відправника товару, неправдиві відомості необхідні для визначення митної вартості самого товару та надала з цією метою органу доходів і зборів документи, що містять такі відомості.

Таким чином, відповідач вважає, що посадові особи Волинської митниці ДФС під час розгляду матеріалів про порушення позивачем митних правил та винесення постанови діяли в межах та у спосіб, визначений чинним законодавством.

З огляду на викладене, відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Позивач не скористався своїм правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Митне оформлення автомобіля «Опель Віваро», номер кузова ІМ40ДЕ №/2013/018798 (далі автомобіль «Опель»), здійснене 29.08.2013 року за митною декларацією типу ІМ40ДЕ №205100000/2013/018798, відповідно до якої відправником товару виступала фірма «KRASTAVA», одержувачем ПП «Злата-Пять», керівником якого на цю дату виступала ОСОБА_3.

Декларування транспортного засобу проводило ТОВ «Волекспоброк», відповідальною за фінансове врегулювання особою було ПП «Злата-Пять».

Відповідно до інвойсу №1048/08/2013 та вантажної митної декларації №205100000/2013/018798 вартість автомобіля заявлено в розмірі 1030 Євро, що згідно курсу НБУ становило 10988,04 гривень.

Митну вартість визначено в сумі 11521,72 гривні, митних платежів нараховано і сплачено в сумі 3686,95 гривні.

16.05.2017 року на Волинську митницю з ДФС України надійшов запит литовських митних органів про підтвердження митного оформлення ввезення в Україну автомобіля «Опель».

Згідно експортної митної декларації Литовської Республіки №13LTKR1000EK089BD8 від 23.08.2013 року автомобіль «Опель» був проданий компанією «DANUTES VASKEVICIENES INDIVIDUALI IMONE» громадянину ОСОБА_5 за ціною 6700 литовський литів, що згідно курсу на день митного оформлення становило 101718,12 гривень.

З огляду на різницю вартості транспортного засобу, заявленої і прийнятої під час митного оформлення, стосовно литовської експортної митної декларації різниця розміру митних платежів становить 28862,85 гривень.

06.10.2017 року інспектор Волинської митниці ДФС ОСОБА_5 за ознаками ст.485 МК України склав щодо ОСОБА_2 протокол про порушення митних правил. В протоколі зазначено, що ОСОБА_2 як директор ПП «Злата-Пять» під час митного оформлення 29.08.2013 року автомобіля «Опель» вчинила дії, спрямовані на неправомірне звільнення від сплати в повному розмірі митних платежів у загальному розмірі 28862,85 гривні, а саме: заявила в митній декларації №205100000/2013/018798 неправдиві відомості щодо відправника та одержувача товару; неправдиві відомості, необхідні для визначення митної вартості самого товару; надала з цією метою документи, що містять такі відомості.

18.10.2017 року заступник начальника Волинської митниці ОСОБА_6 виніс оскаржувану постанову. Цією постановою ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст.485 МК України, відповідно до змісту протоколу №3676/20500/17 і накладено стягнення у вигляді 300% несплаченої суми митних платежів або 86588,50 гривень штрафу.

Таким чином, аналіз досліджених у справі доказів свідчить, що підставою для складання протоколу про порушення митних правил та притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за передбачене ст.485 МК України правопорушення були одержані від литовських митних органів експортна митна декларація №13LTKR1000EK089BD8, рахунок-фактура від 23.08.2013 року №2283 та касовий ордер від 23.08.2013 року №1364.

Між відомостями цієї декларації і наданими для митного оформлення транспортного засобу документами є невідповідності щодо відправника, одержувача і вартості транспортного засобу.

Однак сама по собі експортна декларація доводить лише факт оформлення експорту транспортного засобу із Європейського Союзу в Литовській Республіці. Вона жодним чином не виключає можливості переходу прав на автомобіль після такого оформлення до інших осіб, в тому числі, до продавця, зазначеного в поданих до митного оформлення документах, - фірми «KRASTAVA».

Як встановлено судом першої інстанції під час судового засідання, в ході здійснення провадження в справі про порушення митних правил №3676/20500/17 запит польським митним органам щодо митного оформлення завершення експорту транспортного засобу не направлявся і на час розгляду цього позову відповідна інформація відсутня.

Не опитано перевізника автомобіля «Опель» ОСОБА_7, хоча він в наданих литовськими митними органами документах вказаний покупцем автомобіля.

Не зясовано дійсна участь в досліджуваних подіях продавця транспортного засобу: митниця не направляла запитів ні до вказаної в наданих до митного оформлення документах фірми «KRASTAVA», ні до зазначеного в наданих литовськими митними органами документах субєкта господарської діяльності «DANUTES VASKEVICIENES INDIVIDUALI IMONE».

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що по справі достатніх доказів вини і мети, передбаченої ст. 485 МК України в діях позивача не зібрано, а його твердження про предявлення до митного оформлення виключно тих документів, які були надані продавцем транспортного засобу, стороною відповідача відповідно до положень ч.2 ст.77 КАС України не спростовані. Як у справі про порушення митних правил, так і під час розгляду цього позову не доведено, що одержані від литовських митних органів митні документи мають переважне доказове значення порівняно з документами, поданими до митного оформлення автомобіля «Опель».

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального права та є правильними.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, які виникли між сторонами врегульовуються Митним кодексом України, Кодексом України про адміністративні правопорушення та є публічно-правовими, оскільки стосуються притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення митних правил.

Відповідно до частини першої статті 458 МК порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, предявлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

За статтею 485 МК заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у звязку з якими було надано такі пільги, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Аналізуючи зміст наведених вище норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку про те, що склад правопорушення, передбаченого статтею 485 МК, передбачає, з-поміж іншого, те що особа, яка його вчинила, діяла умисно, тобто усвідомлено, цілеспрямовано чинила так, щоб уникнути від сплати митних платежів (у тому числі й сплати їх у меншому розмірі).

Обєктивна сторона правопорушення, відповідальність за яке встановлено статтею 485 МК, полягає у поданні неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості.

Отже, зовнішній прояв (винного, протиправного) діяння (передбаченого статтею 485 МК) обовязково повинен поєднуватися з умислом субєкта його вчинення на посягання на охоронювані законом суспільні відносин (встановлений законом порядок сплати податків та зборів).

Згідно наявних в матеріалах справи доказів Митне оформлення автомобіля «OPEL здійснене 29.08.2013 року за митною декларацією типу ІМ40ДЕ №/2013/018798, відповідно до якої відправником товару виступала фірма «KJRASTAVA», одержувачем ПП «Злата Пять».

Декларування транспортного засобу проводив уповноважений працівник ТзОВ «Волиньекспоброк».

Відповідно до ст.10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Разом з тим, відповідачем не надано жодного доказу, який би підтверджував наявність у керівника ПП «Злата Пять» - ОСОБА_2 інших відомостей на транспортний засіб, ніж надані митним органам на момент проведення митного оформлення, а відтак, доводили би наявність в її діях умислу щодо зменшення суми митних платежів.

За таких обставин колегія судді погоджується з висновками суду першої інстанції щодо обмеження прав ОСОБА_2 у справі про порушення митних правил, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо протиправності оскарженої постанови та її скасування.

Наведене спростовує доводи апеляційної скарги про невідповідність постанови суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

В силу ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, обєктивно і всебічно зясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись статтями 229, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 322 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Волинської митниці Державної фіскальної служби залишити без задоволення, а рішення Любомльського районного суду Волинської області від 07 березня 2018 року у справі № 163/2843/17 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя В.В. Святецький

Судді Л.Я. Гудим

ОСОБА_1

Постанова в повному обсязі складена 21 червня 2018 року.