Справа № 820/4149/18
Суддя: Шляхова О.М.
Дата ухвалення: 2018-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Рішення

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

21 червня 2018 р. № 820/4149/18

Харківський окружний адміністративний суд у склад головуючого судді - Шляхової О.М., розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду в спрощеному письмовому провадженні справу за адміністративним позовом Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Пушкінська, 46, м. Харків, 61057) до ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) про стягнення податкового боргу,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач, Головне управління ДФС у Харківській області, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1, в якому просить суд стягнути до бюджету України з фізичної особи ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1, податкова адреса: АДРЕСА_1, розрахункові рахунки відсутні, суму податкового боргу в загальному розмірі 40800,00 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що ОСОБА_1 має узгоджений податковий борг перед бюджетом всього у сумі 40800,00 грн. Проте відповідачем самостійно не сплачено узгодженої суми податкового зобов'язання у зв'язку з чим контролюючий орган просить стягнути суму податкового боргу у судовому порядку.

Ухвалою суду від 30.05.2017 року відкрито спрощене провадження по справі.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження разом із судовими документами була надіслана відповідачу.

На виконання вимог ухвали суду відповідачем направлено відзив на позов, в якому відповідач, заперечуючи проти позову зазначає, що на час подачі адміністративного позову по цій справі підприємництво позивач припинено, у зв'язку із чим, вважає, що стягнення податкового боргу позивач повинен був здійснити під час ліквідації та припинення його підприємницької діяльності. Також вважає, що позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із цим адміністративним позовом 18.05.2018 року, тобто через два роки після винесення вищевказаних рішень, за таких обставин вважає, що суд повинен залишити цю позовну заяву без розгляду у зв'язку із пропущенням строку звернення до адміністративного суду.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст. 229 КАС України.

З огляду на те, що згідно положень ст. 258 КАС України передбачено, що даний предмет спору віднесено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, враховуючи, що відповідач повідомлявся належним чином про наявність позову щодо стягнення з нього суми заборгованості, але поштове відправлення по іншим причинам відповідач не отримав.

Відповідно до ч.5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи положення ч.11 ст.126 КАС, оцінивши повідомлені позивачем обставини, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що фізична особа ОСОБА_1, внесена до Державного реєстру фізичних осіб України за реєстраційним номером облікової картки НОМЕР_1. З 26.11.2008 по 20.05.2016 ОСОБА_1 був зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань.

Як платник податків, перебуває на обліку в Салтівській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Харківській області.

Відповідно до п.п. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України, платники податків зобов'язані сплачувати податки та збори в строки та в розмірах, встановленим цим Кодексом та законами з питань митної справи, що повністю узгоджується з приписами ст. 19 Конституції України щодо обов'язку кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Не сплачені платником податків, у встановлений ПКУ строк, суми узгоджених грошових зобов'язань (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності) визнаються податковим боргом (п. п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПКУ).

Як вбачається з матеріалів справи, станом на дату подання позову фізична особа ОСОБА_1 має податковий борг в сумі 40800,00 грн., який складається з:

- 17000.00 грн. штрафні санкції за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюнових виробів на підставі рішення про застосування фінансових санкцій № 000001/20-08-14/НОМЕР_1 від 19.04.2016 (торгівля тютюновими виробами за відсутності ліцензії);

- 17000.00 грн. штрафні санкції за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюнових виробів на підставі рішення про застосування фінансових санкцій № 000002/20-08-14/НОМЕР_1 від 19.04.2016 (зберігання тютюнових виробів в місце, що не внесено до Єдиного державного реєстру місць зберігання);

- 6800.00 грн. штрафні санкції за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюнових виробів на підставі рішення про застосування фінансових санкцій № 000003/20-08-14/НОМЕР_1 від 19.04.2016 (продаж тютюнових виробів особі, яка не досягла 18 років).

Вказані рішення про застосування штрафних санкцій в адміністративному та судовому порядку не оскаржувались.

Відповідно до п.п.20.1.19 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції(штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи; стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов'язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно ч. 12 ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (далі по тексту - Закон) роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) здійснюватися суб'єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

Згідно ч. 34 ст.15 Закону зберігання алкогольних напоїв здійснюється в місцях зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, внесених до Єдиного реєстру, незалежно від того, кому належить таке місце зберігання, або того, за заявою якого суб'єкта господарювання таке місце зберігання було внесено до Єдиного реєстру.

Відповідно ст. 17 за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

Механізм застосування фінансових санкцій, передбачених ст.. 17 Закону № 481/950ВР, регламентований спеціальним Порядком, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 02.06.2003 року № 790.

Згідно з п. 5 Порядку № 790, підставою для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій є , зокрема, матеріали правоохоронних, податкових та інших органів виконавчої влади ще недотримання суб'єктами підприємницької діяльності вимог законодавчих та інших нормативно - правових актів про виробництво та обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Відповідно до частина п'ятої статті 17 Закону № 481/950ВР у разі невиконання суб'єктом підприємницької діяльності рішення, сума штрафу стягується на підставі рішення суду.

Згідно з п.п.59.1 ст. 59 ПК України, платнику 24.05.2016 р. направлено податкову вимогу № 12383-00 від 23.05.2016. Вимогу отримано 26.05.2016 особисто фізичною особою.

Податкова вимога є дійсною, в судовому порядках не оскаржувалася, не є скасованою, зміненою або відкликаною.

Відповідно до п. п. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України (далі - ПКУ) платники податків обтяжені обов'язком сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Не сплачені платником податків, у встановлений ПКУ строк, суми узгоджених грошових зобов'язань (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності) визнаються податковим боргом (п. п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПКУ).

За приписами п. п. 19-1.1.22 п. 19-1 ст. 19-1 ПКУ, погашення податкового боргу, стягнення своєчасно не нарахованих та/або несплачених сум єдиного внеску та інших платежів здійснюють контролюючі органи.

Контроль за своєчасністю подання платниками податків передбаченої законом Звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати податків, зборів, платежів покладено на органи державної фіскальної служби.

Крім того, п. п. 19-1.1.34 п. 19-1.1 ст.19-1 на контролюючі органи покладено функцію застосування і своєчасного стягнення сум передбачених законом штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Приписи п. 87.11 ст. 87 Податкового кодексу України визначають, що орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податків-фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішення суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

На момент розгляду справи судом сума заборгованості відповідачем не погашена, з моменту направлення податкової вимоги податковий борг не переривався.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та позов підлягає задоволенню.

Щодо тверджень відповідача про те, що він на час подання позову вже не є суб'єктом господарювання суд зазначає наступне.

Відповідно до п.п. 65.10.8 п. 65.10 ст. 65 Податкового кодексу України, державна реєстрація (реєстрація) припинення підприємницької чи незалежної професійної діяльності фізичної особи або внесення до Державного реєстру запису про припинення такої діяльності фізичною особою не припиняє її зобов'язань, що виникли під час провадження підприємницької чи незалежної професійної діяльності, та не змінює строків, порядків виконання таких зобов'язань та застосування санкцій за їх невиконання.

При цьому, після держреєстрації припинення підприємницької діяльності фізична особа продовжує обліковуватись у контролюючому органі як фізична особа - платник податків, яка отримувала доходи від провадження підприємницької діяльності.

Згідно з п. 177.11 ст. 177 Податкового кодексу фізичні особи, стосовно яких проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця за її рішенням, подають податкову декларацію за останній базовий податковий (звітний) період, у якій відображаються винятково доходи від провадження підприємницької діяльності, протягом 30 календарних днів з дня проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності.

З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що припинивши господарську діяльність, фізична особа-підприємець зобов'язань здати звітність, в повному обсязі розрахуватися з бюджетом за податками і зборами та погасити податковий борг (за його наявності).

Стосовно тверджень відповідача про пропущення позивачем строку звернення із означеним позовом до суду судом береться до уваги наступне:

Відповідно до п. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України, контролюючий орган має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Таким чином, на думку суду, Головне управління ДФС у Харківській області вчасно, в межах процесуальних строків звернулося до Харківського окружного адміністративного суду, маючи всі наявні підстави задля стягнення податкового боргу з фізичної особи ОСОБА_1

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

Отже, розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється з урахуванням норм ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст.2, 6-11, 14, 77, 139, 243-246, 250, 255, 257-263, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Пушкінська, 46, м. Харків, 61057) до ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) про стягнення податкового боргу - задовольнити.

Стягнути до бюджету України з фізичної особи ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1, податкова адреса: АДРЕСА_1, розрахункові рахунки відсутні, суму податкового боргу в загальному розмірі 40800,00 (сорок тисяч вісімсот гривень) грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 21 червня 2018 року.

Суддя Шляхова О.М.