Справа № 338/599/18
Суддя: Круль І. В.
Дата ухвалення: 2018-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/599/18

18 червня 2018 року Провадження № 2-а/338/70/18

смт. Богородчани

Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді Круль І.В.

з участю секретаря Дроздюк І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Богородчани справу в порядку адміністративного судочинства за позовом Головного управління Пенсійного Фонду України в Івано-Франківській області до управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області про скасування постанови державного виконавця від 07 травня 2018 року ВП № 56332511 про відкриття виконавчого провадження в частині стягнення виконавчого збору в розмірі 12800,00 грн. та зобов'язання державного виконавця винести постанову про закінчення виконавчого провадження,

в с т а н о в и в:

Головне управління Пенсійного Фонду України в Івано-Франківській області (надалі ГУ ПФУ в Івано-Франківській області) звернулося з позовною заявою до управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області (надалі управління ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області) в якій просить скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Івано-Франківській області від 07 травня 2018 року ВП № 56332511 про відкриття виконавчого провадження в частині стягнення виконавчого збору у розмірі 12800,00 грн. та зобов'язати державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Івано-Франківській області винести постанову про закінчення виконавчого провадження.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує наступним.

Рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 22 січня 2018 року № 338/1364/17 зобов'язано ГУ ПФУ в Івано-Франківській області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з врахуванням: посадового окладу 2500,00 грн.; окладу за військовим (спеціальним) званням 2000,00 грн.; надбавки за стаж служби -40%, премії 0,94% та виплатити різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії, починаючи з 01 січня 2016 року.

На виконання цього рішення ГУ ПФУ в Івано-Франківській області з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року за №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби та деяких інших категорій осіб" 10 квітня 2018 року здійснило перерахунок пенсії ОСОБА_1 Розмір пенсії після перерахунку становить 6729,14 грн. Доплату за період з 01 січня 2018 року по 30 квітня 2018 року у сумі 9492,56 грн. ОСОБА_1 виплачено 16 квітня 2018 року. Виплату коштів в сумі 62653,86 грн. за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року, донарахованих відповідно до постанови КМУ № 103 від 21 лютого 2018 року (в тому числі рішення суду від 22 січня 2018 року за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року) буде забезпечено з 01 січня 2019 року в порядку та в розмірі, передбаченому пунктом 3 постанови КМУ від 21 лютого 2018 року № 103.

З метою примусового виконання вказаного рішення головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Івано-Франківській області на підставі виконавчого листа № 338/1364/17, виданого Богородчанським районним судом Івано-Франківської області 26 квітня 2018 року, 07 травня 2018 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №56332511, якою стягнуто виконавчий збір в розмірі 12800,00 грн. Оскільки рішення суду боржником виконано і підстав для стягнення виконавчого збору немає, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою судді від 25 травня 2018 року позовна заява ГУ ПФУ в Івано-Франківській області до відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області про скасування постанови державного виконавця від 07 травня 2018 року ВП № 56332511 про відкриття виконавчого провадження в частині стягнення виконавчого збору у розмірі 12800,00 грн. та зобов'язання державного виконавця винести постанову про закінчення виконавчого провадження була прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі № 338/599/18. Розгляд справи призначений на 31 травня 2018 року о 16 год. 30 хв. Відповідачу був встановлений строк для подання відзиву на позовну заяву до початку розгляду справи.

Ухвалою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 08 червня 2018 року, за клопотанням позивача, замінено первісного відповідача - відділ примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області на належного відповідача - управління ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області. Судове засідання призначено на 13 год. 18 червня 2018 року, відповідачу надано строк для подання відзиву на позовну заяву 5 днів з дня отримання копії ухвали суду від 08 червня 2018 року.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалу Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 08 червня 2018 року разом з копією позовної заяви та додатками до неї, копію ухвали про відкриття провадження від 25 травня 2018 року управлінню ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області направлено 11 червня 2018 року електронною поштою (згідно порядку, визначеному ст. 268 КАС України).

Представник позивача в поданій заяві заявлені вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового розгляду був повідомлений в порядку, визначеному ст. 268 КАС України. До початку судового засідання відзив на позовну заяву від управління ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області не надійшов.

Дослідивши докази у справі, які подані в розпорядження суду, суд приходить до наступного.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

За правилами ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 5 статті 124 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій територій України.

Ці положення також відображені у ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", із уточненням по колу осіб, а саме: судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Аналогічне правило міститься і в ст. 14 КАС України. Так, відповідно до ст. 14 КАС України, судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно із вимогами ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Таким чином, виконання судових рішень у справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка 17 липня 1997 року ратифікована Україною, та, відповідно до частини 1 статті 9 Конституції України, стала частиною національного законодавства України.

Суд також зазначає, що за приписами ч.1 та 2 ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, у справі "Горнсбі проти Греції" від 19 березня 1997 року Європейський суд вказав, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду". Право на судовий захист було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 15 жовтня 2009 року по справі "Комнацький проти України" визначився, що держава повинна забезпечити гарантії, передбачені Конвенцією, і що протиріччя між органами місцевої влади не повинні вплинути на права заявника, гарантовані Конвенцією.

Таким чином відсутність коштів у боржника чи у держави на виконання взятих на себе зобов'язань не звільняє боржника від виконання рішення суду, та не є обставиною, яка ускладнює його виконання.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини (справа "Кечко проти України" від 08 листопада 2005 року) реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Швидке виконання рішення суду є запорукою ефективності правосуддя. Адміністративні органи є складовою держави, яка керується верховенством права, а відтак інтереси цих органів збігаються в необхідності належного здійснення правосуддя. Якщо адміністративні органи відмовляються або неспроможні виконати рішення суду чи навіть зволікають з його виконанням, то гарантії, надані статтею 6 Конвенції стороні на судовому етапі, втрачають сенс.

У разі невиконання рішення суду в добровільному порядку існує механізм примусового виконання рішення.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

В абзаці 1 підпункту 3.2 пункту 3 рішення Конституційного Суду України №16-рп/2009 від 30 червня 2009 року зазначено, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина. Виконання всіма суб'єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.

Суд звертає увагу на те, що згідно частини 4 статті 372 Кодексу адміністративного судочинства України, примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом. Таким законом є, зокрема,Закон України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року №1404-VIII.

У відповідності до частини 1 статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Пунктом 1 частини 2 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно частин 5, 6 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону. За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Статтею 27 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Судом встановлено, щорішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 22 січня 2018 року по справі № 338/1364/17 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії, яке набрало законної сили 28 березня 2018 року, зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з врахуванням: посадового окладу 2500,00 грн.; окладу за військовим (спеціальним) званням 2000,00 грн.; надбавки за стаж служби в розмірі 40 % -1800 грн; надбавки за службу в умовах режимних обмежень у розмірі 15% - 375 грн., премії у розмірі 0,94% - 62,75 грн. і виплатити різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії, починаючи з 01 січня 2016 року (а.с.7-11).

На виконання вищевказаного рішення суду ГУ ПФУ в Івано-Франківській області здійснило 10 квітня 2018 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 Розмір пенсії після перерахунку становить 6729,14 грн. (а.с.15).

Доплату за період з 01 січня 2018 року по 30 квітня 2018 року у сумі 9492,56 грн. виплачено ОСОБА_1 16 квітня 2018 року. (а.с.16).

07 травня 2018 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Івано-Франківській області ОСОБА_2 на підставі виконавчого листа № 338/1364/17, виданого Богородчанським районним судом Івано-Франківської області 26 квітня 2018 року, винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №56332511, в пункті третьому якої стягнуто з боржника виконавчий збір в розмірі 12800,00 грн. (а.с.5-6).

Отримавши 10 травня 2018 року постанову про відкриття виконавчого провадження, на її виконання ГУ ПФУ України в Івано-Франківській області направило 17 травня 2018 року державному виконавцю відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області ОСОБА_2 лист, в якому повідомило про здійснений 10 квітня 2018 року перерахунок пенсії та проведену 16 квітня 2018 року виплату доплати за період з 01 січня 2018 року по 30 квітня 2018 року у сумі 9492,56 грн., а також повідомило, що виплату коштів в сумі 62653,86 грн. за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року, донарахованих відповідно до постанови КМУ № 103 від 21 лютого 2018 року (в тому числі і рішення суду від 22 січня 2018 року за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року) буде забезпечено з 01 січня 2019 року в порядку і в розмірі, передбаченому пунктом 3 постанови КМУ від 21 лютого 2018 року № 103. Вважаючи, що рішення суду ними виконано, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області просило винести постанову про закінчення виконавчого провадження (а.с.4, 12-13).

Суд звертає увагу на те, що постанова КМУ №103 від 21.02.2018 року, на яку посилається позивач як на підставу врегулювання процедури перерахунку та виплати пенсій, не регулює порядок виконання судового рішення, та її норми в жодному випадку не є підставою для звільнення суб'єкта владних повноважень, яким в даному випадку є ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, від виконання обов'язків, що покладені на нього таким рішенням.

Зважаючи на те, що відповідно до вимог ст. 27 ЗУ "Про виконавче провадження" вимога про стягнення з боржника виконавчого збору є обов'язковою при винесенні державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, ця обставина дає підстави вважати, що державний виконавець діяв у межах чинного законодавства при стягненні з позивача постановою від 07 травня 2018 року виконавчого збору у розмірі 12800,00 грн.

Таким чином, суд дійшов висновку про хибність доводів позивача про повне фактичне виконання ним рішення суду та про відсутність підстав для скасування оспорюваної постанови про відкриття виконавчого провадження в частині стягнення виконавчого збору.

Системний аналіз норм Закону України" та вищезазначені рішення Європейського суду з прав людини, які суд застосовує до правовідносин, які виникли між сторонами по справі, виходячи з приписів ч. 2 ст. 6 КАС України, дає підстави зробити суду висновок про те, що вимога позивача щодо скасування постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Івано-Франківській області від 07 травня 2018 року про відкриття провадження ВП № 56332511 в частині стягнення виконавчого збору в розмірі 12800,00 грн. є необґрунтованою, а тому не підлягає до задоволення.

Вимогу позивача про зобов'язання відповідача винести постанову про закінчення виконавчого провадження суд вважає також безпідставною з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання судового рішення; 2) затвердження судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення; 3) припинення юридичної особи сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника; 4) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 6) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі або оплатно вилучена; 7) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів; 8) визнання боржника банкрутом; 9) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 10) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 11) надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред'явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 41 цього Закону; 14) якщо стягнені з боржника в повному обсязі кошти не витребувані стягувачем протягом року та у зв'язку з цим перераховані до Державного бюджету України; 15) якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна (за виконавчим документом про звернення стягнення на заставлене майно), недостатньо для задоволення вимог стягувача - заставодержателя, а також якщо майно, яке є предметом іпотеки, передано іпотекодержателю або придбано ним відповідно до вимог Закону України "Про іпотеку" за виконавчим документом про звернення стягнення на майно, яке є предметом іпотеки; 16) погашення, списання згідно із Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" неустойки (штрафів, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, нарахованих на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", її дочірньою компанією "Газ України", Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), перед постачальниками електричної енергії за спожиту електричну енергію, що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням.

Згідно ч.2 ст. 39 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Таким чином, законодавством передбачено право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд з урахуванням наданих йому законодавством повноважень.

Виходячи з попередніх висновків суду, позовна вимога щодо зобов'язання відповідача винести постанову про закінчення виконавчого провадження не підлягає до задоволення, оскільки винесення такої постанови передбачає фактичне виконання в повному обсязі судового рішення згідно з виконавчим документом, однак, як уже встановлено судом, позивачем не виконано в повному обсязі рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 22 січня 2018 року № 338/1364/17.

Враховуючи наведене, в задоволенні позовної вимоги про зобов'язання державного виконавця винести постанову про закінчення виконавчого провадження слід відмовити.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного Кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З встановлених у справі обставин вбачається, що відповідач діяв у межах своїх повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України, а тому суд дійшов до висновку, про відсутність правових підстав для задоволення позову.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись ст.ст. 241-246, 250, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

У задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області до управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області про скасування постанови державного виконавця від 07 травня 2018 року ВП № 56332511 про відкриття виконавчого провадження в частині стягнення виконавчого збору у розмірі 12800,00 грн. та зобов'язання державного виконавця винести постанову про закінчення виконавчого провадження відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення через Богородчанський районний суд Івано-Франківської області.

Головуюча І.В. Круль