Справа № 320/4089/18
Суддя: Урупа І. В.
Дата ухвалення: 2018-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дата документу 21.06.2018
Справа №320/4089/18
Провадження №2-а/320/132/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2018 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Урупи І.В.

за участі - секретаря судового засідання Литвиненко В.Є.,

учасники судового процесу:

позивач ОСОБА_1,

відповідач - інспектор роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавські області Департаменту патрульної поліції України ОСОБА_2,

розглянувши у порядку спрощеного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавські області Департаменту патрульної поліції України ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду з адміністративним позовом, в якому просить скасувати постанову ВР № 033348 від 20.05.2018 року винесену інспектором роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції України ОСОБА_2 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 132-1 КУпАП, посилаючись на те, що 20.05.2018 відповідачем була винесена постанова ВР № 033348 про накладення адміністративного стягнення якою його визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 132-1 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на суму 510 гривень. Вважає вказану постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності незаконною, оскільки він вказаного правопорушення не вчиняв, а постанова винесена з порушенням норм чинного законодавства. В постанові зазначено, що він об 11 годині 10 хвилин 20 травня 2018 року, на авто дорозі Київ Харків-Довжанський на 212 км, керував транспортним засобом д.н АР1223ВВ, перевозив вантаж с/г техніку, габарити якого перевищували за висотою 4 метри, а саме 4,2 метри, без погодження з органами Національної поліції України, чим порушив вимоги п.п. 22.5 ПДР України. Він отримав вказану постанову на місці, де відповідач склав постанову, заперечував проти вказаного порушення, оскільки вважає що правила дорожнього руху не порушував. При цьому, днем раніше його вже було притягнуто до адміністративної відповідальності за вказаними обставинами згідно постанови ВР № 171708 від 19 травня 2018 року. В постанові зазначалося, що він о 13 годині 30 хвилин 19 травня 2018 року на автодорозі Київ Чернігів ОСОБА_3 на 98 км. перевозив вантаж, трактор JCB, габарити якого перевищували за висотою 4 метри, а саме 4,3 метри без погодження з Національною поліцією України, чим порушив вимоги п.п. 22.5 ПДР України. До постанови ніяких доказів, додатків тощо не додавалося. Свідків з боку відповідача не зазначено. Він отримав вказану постанову на місці, де відповідач склав постанову, заперечував проти вказаного порушення, оскільки жодні правила дорожнього руху не порушував. Постанова прийнята за те й саме правопорушення за тими самими обставинами, що і 19 травня 2018 року. Враховуючи його посилання на те, що його вже притягнули до адміністративної відповідальності раніше за вказане порушення, відповідач навмисно не зазначив яку саме техніку він перевозив 20 травня 2018 року, оскільки це був той самий трактор JCB. Притягнення повторно до відповідальності за одне й теж правопорушення не допускається відповідно до положень Конституції України. Крім того відповідачем у одному випадку (19 травня 2018 року) була зазначена висота вантажу 4,3 метрів, а у іншому випадку 20 травня 2018 року висота вантажу зазначена у іншому розмірі, а саме 4,2 метрів, таким чином порівнюючи один і той же вантаж співпрацівники посилаються на різні розміри вантажу. Хоча вантаж (транспортний засіб, який переміщувався) фізично не може змінюватися за розмірами. Очевидно, що інспектор порушив процедуру розгляду вказаної справи, оскільки доказів того, що ним було порушено правила дорожнього руху йому не надав, він не вимірював висоту вантажу будь якими вимірювальними засобами або приладами, які б пройшли відповідну сертифікацію та повірку, не залучав до участі у справі понятих або якихось ще свідків, які б могли підтвердити вказаний факт перевищення висоти вантажу. Отже, відповідач безпідставно у відсутність будь яких доказів по справі притягнув його до відповідальності, крім того, не звернув уваги на те що його вже притягували до відповідальності за цими підставами.

Ухвалою суду від 04.06.2018 позовна заява ОСОБА_1 до інспектора роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавські області Департаменту патрульної поліції України ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху була прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі за даним адміністративним позовом та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 14.06.2018.

За клопотанням відповідача для надання можливості підготуватися до судового засідання розгляд справи було відкладено на 21.06.2018.

В судове засідання позивач не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, на задоволенні позову наполягає.

Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений відповідно до вимог ст.268 КАС України, шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу та електронну адресу зазначену відповідачем, відзив на позовну заяву не надав.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у даному випадку не здійснювалось.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачаються наступні обставини.

Так 20.05.2018 відповідачем було винесено постанову серії ВР № 033348, відповідно до якої позивач 20.05.2018 об 11 годині 10 хвилин на автодорозі Київ Харків-Довжанський на 212 км, керував транспортним засобом д/н НОМЕР_1, перевозив вантаж с/г техніку, габарити якого перевищували за висотою 4 метри, а саме 4,2 метри без погодження з органами Національної поліції України, чим порушив вимоги п.п. 22.5 ПДР України. Своїми діямискоїв правопорушення, передбачене частиною першою статті 132-1 КУпАП. Вказаною постановою до позивача було застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн. /а.с.6/.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з абзацом першим частини 2 статті 77 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до положень пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07.11.2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10.11.2015 року за №1408/27853 (далі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями, зокрема ст.132-1 КУпАП.

Згідно з п. 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 132-1 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 132-1 КУпАП, порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, відповідальних за технічний стан, обладнання, експлуатацію транспортних засобів, уповноважених з питань безпеки перевезення небезпечних вантажів, громадян - суб'єктів господарської діяльності - у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 33 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено, що рух транспортних засобів, навантажень на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно - правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 3 статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов'язковим документом (окрім зазначених у частині 2 даної статті) є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Пунктом 2 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 року №30, визначено, що транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великогабаритним, якщо його габарити перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. N 1306.

Пунктами 22.5 та 22.6 ПДР встановлено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Забороняється рух транспортних засобів з навантаженням на вісь понад 7 т або фактичною масою понад 24 т автомобільними дорогами загального користування місцевого значення.

Транспортні засоби, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів, повинні рухатися з увімкненим ближнім світлом фар, задніми габаритними ліхтарями та встановленими розпізнавальними знаками, передбаченими пунктом 30.3 цих Правил, а великовагові та великогабаритні транспортні засоби - також з увімкненим проблисковим маячком (проблисковими маячками) оранжевого кольору.

Згідно п. 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 року №30, рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Відповідно до п.1.10 ПДР України габаритно-ваговий контроль це перевірка габаритних і вагових параметрів транспортного засобу (в тому числі механічного транспортного засобу), причепу і вантажу на предмет відповідності встановленим нормам щодо габаритів (ширина, висота від поверхні дороги, довжина транспортного засобу) та щодо навантаження (фактична маса, осьове навантаження), яка проводиться відповідно до встановленого порядку на стаціонарних або пересувних пунктах габаритно-вагового контролю;- перешкода для руху - нерухомий об'єкт у межах смуги руху транспортного засобу або об'єкт, що рухається попутно в межах цієї смуги (за винятком транспортного засобу, що рухається назустріч загальному потоку транспортних засобів) і змушує водія маневрувати або зменшувати швидкість аж до зупинки транспортного засобу.

Згідно п.п.3,15 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року №879 (далі - Порядок №879) габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та відповідними підрозділами МВС, що забезпечують безпеку дорожнього руху.

Контроль за наявністю у водіїв великовагових та великогабаритних транспортних засобів дозволу на рух здійснюють відповідні підрозділи МВС, що забезпечують безпеку дорожнього руху, та територіальні органи Укртрансбезпеки, які здійснюють габаритно-ваговий контроль.

Згідно п.20 Порядку №879 за результатами точного та/або документального габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних.

Відповідно до п.3 Порядку взаємодії Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, Міністерства внутрішніх справ України, Державного агентства автомобільних доріг України під час організації та проведення робіт із зважування та здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на автомобільних дорогах загального користування, затверджений наказом Міністерства інфраструктури України, Міністерства внутрішніх справ України від 10.10.2013 №1007/1207 (далі - Порядок №1007/1207) габаритно-ваговий контроль транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів під час їх проїзду автомобільними дорогами загального користування проводиться посадовими особами Укртрансінспекції та працівниками відповідних підрозділів МВС.

Відповідно до пп.пп.4-8 п.4 Порядку №1007/1207 посадові особи Укртрансінспекції під час здійснення габаритно-вагового контролю: видають довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю; складають акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних або вагових параметрів та визначають суму плати за проїзд за формулою розрахунку відповідно до пунктів 30 - 31-1 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю; у разі невиконання водієм транспортного засобу вимог посадових осіб Укртрансінспекції щодо зупинки транспортного засобу для проведення габаритно-вагового контролю повідомляють про це працівників відповідних підрозділів МВС; у разі відмови водія транспортного засобу від проходження габаритно-вагового контролю складають акт про відмову водія від проходження габаритно-вагового контролю; реєструють транспортні засоби, щодо яких здійснювався габаритно-ваговий контроль і параметри яких перевищують нормативні, у журналі обліку великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів.

Згідно п.2.4-2 ПДР у разі виявлення під час здійснення габаритно-вагового контролю невідповідності фактичних вагових та/або габаритних параметрів установленим нормам і правилам рух такого транспортного засобу та/або причепу забороняється до отримання в установленому порядку дозволу на проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, про що складається відповідний акт.

В постанові ВР № 033348 про накладення адміністративного стягнення, якою ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні правопорушення передбаченого ч.1 ст. 132-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн., відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували факт вимірювання транспортного засобу позивача, за результатами якого встановлено, що габарити перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, що давало б підстави віднести транспортний засіб, яким керував позивач, до великогабаритного.

Крім того, спірним питанням у даній справі позивач вважає також правомірність повторного притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення ним вимог ст. 132-1 КУпАП до завершення маршруту.

Так, 19.05.2018 позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 132-1 ч.1 КУпАП за те, що він о 13-30 цього дня на а/д Київ-Чернігів ОСОБА_3 на 98 км перевозив вантаж трактор JCB, габарити якого перевищували за висотою 4 м., а саме 4,3 м., без погодження з Національною поліцією, що підтверджується копією протоколу про адміністративне правопорушення. /а.с. 7/

Згідно ч. 1 ст. 138 КАС України, предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Як вже було зазначено, пунктом 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 року №30 встановлено, що рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

При цьому, пунктом 25 Правил визначено, що забороняється проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів без дозволу, зазначеного у пункті 4 цих Правил, або документа, який підтверджує внесення плати за проїзд, що повинні знаходитися у водія і пред'являтися на вимогу уповноважених осіб.

Згідно ч. 1 ст. 265-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачені, зокрема, статтею 132-1 Кодексу, працівник уповноваженого підрозділу, що забезпечує безпеку дорожнього руху, тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку, що дозволяється виключно у випадку, якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху (якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху), в тому числі за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора. Про тимчасове затримання робиться відповідний запис у протоколі про адміністративне правопорушення.

Після тимчасового затримання транспортного засобу працівник відповідного уповноваженого підрозділу Національної поліції зобов'язаний надати особі можливість повідомити про тимчасове затримання транспортного засобу та своє місцезнаходження іншу особу за власним вибором і вжити заходів щодо повернення автомобіля до місця постійної дислокації, а також забороняє експлуатацію транспортного засобу до усунення несправностей, виявлених у процесі його огляду, або до демонтажу спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв.

У разі якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво не перешкоджає дорожньому руху, такий транспортний засіб не може бути доставлений для зберігання на спеціальний майданчик.

Транспортний засіб може бути тимчасово затриманий на строк до вирішення справи про адміністративне правопорушення, але не більше трьох днів з моменту такого затримання.

Після закінчення триденного строку тимчасового затримання транспортного засобу особа має право звернутися за отриманням тимчасово затриманого транспортного засобу. Таке звернення особи є обов'язковим для його виконання незалежно від стадії вирішення справи про адміністративне правопорушення.

За подання такого звернення та повернення особі тимчасово затриманого транспортного засобу не може стягуватися плата.

Порядок тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках та стоянках визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 рудня 2008 року № 1102 затверджено Порядок тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках.

Цей Порядок визначає процедуру тимчасового затримання, зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках та їх повернення.

Відповідно до п. 1 Порядку тимчасове затримання транспортного засобу поліцейським проводиться у випадках, передбачених статтею 265-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, зокрема у разі, коли неможливо усунути причину затримання на місці виявлення адміністративного правопорушення, і передбачає примусове припинення використання такого транспортного засобу шляхом його блокування за допомогою технічних пристроїв або доставлення на спеціальний майданчик чи стоянку, якщо транспортний засіб створює значні перешкоди дорожньому руху.

Згідно з п. 4 зазначеного порядку для доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку поліцейський викликає евакуатор через чергового відповідного територіального органу Національної поліції.

Після прибуття евакуатора поліцейський у присутності двох свідків і представника підприємства, установи або організації, яким належить евакуатор, складає акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу із зазначенням: дати, часу, місця порушення і підстави для тимчасового затримання та доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку; посади, місця роботи, прізвища, імені та по батькові особи, яка приймає рішення про тимчасове затримання і доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку; типу, марки, державного реєстраційного номера, переліку візуальних недоліків та пошкоджень транспортного засобу, що тимчасово затримується і доставляється на спеціальний майданчик чи стоянку; найменування, місцезнаходження та номера телефону підприємства, установи або організації, які доставляють транспортний засіб на спеціальний майданчик чи стоянку, державного реєстраційного номера евакуатора; адреси місця зберігання транспортного засобу; посади, прізвища, імені та по батькові особи, яка виконує роботи з доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку.

Зазначений акт підписують присутні під час його складання особи: особа, яка прийняла рішення про тимчасове затримання транспортного засобу, особа, що виконує роботи з доставлення такого засобу на спеціальний майданчик чи стоянку, два свідки, а також водій і страховий комісар у разі їх присутності.

До акта огляду та тимчасового затримання транспортного засобу за можливості додається фотографія транспортного засобу, що підлягає тимчасовому затриманню, і перелік речей, які перебувають у ньому.

У разі коли водій, що вчинив правопорушення, присутній під час тимчасового затримання транспортного засобу і порушення неможливо усунути на місці в максимально короткий строк, поліцейський оформляє протокол про адміністративне правопорушення. У протоколі робиться відповідний запис про тимчасове затримання транспортного засобу із зазначенням інформації про складення акта огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, що долучається до протоколу, а у випадках, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення, виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складення протоколу.

Якщо правопорушення може бути усунуте водієм у максимально короткий строк, поліцейський не проводить тимчасове затримання транспортного засобу і оформляє протокол про адміністративне правопорушення, а у випадках, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення, виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складення протоколу. При цьому акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, якщо його вже складено, долучається до рапорту поліцейського про факт появи водія на місці правопорушення в момент виконання робіт із завантаження транспортного засобу.

З аналізу вищевикладених норм вбачається, що у разі неможливості усунути причину затримання на місці виявлення адміністративного правопорушення, поліцейський проводить тимчасове затримання транспортного засобу, складає акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу і виносить постанову про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

В даному випадку, транспортний засіб позивача не був затриманий та після прийняття постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності, позивач продовжив рух по визначеному маршруту, що призвело до притягнення його до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення за одне й те саме порушення - відсутність дозволу на участь у дорожньому русі, двічі.

Відповідно до ст.61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на встановлені у справі обставини, беручи до уваги вищевикладене а також враховуючи той факт, що відповідач на виконання абзацу першого частини 2 статті 77 КАС не довів правомірність ухваленого ним рішення, суд вважає за необхідне заявлений у справі позов задовольнити.

Керуючись статями 6, 7, 9, 10, 12, 19, 20, 72-77, 90, 94, 192, 193, 210, 211, 241-246, 257, 258, 262, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Польтавські області Департаменту патрульної поліції України ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, задовольнити.

Скасувати постанову ВР № 033348 від 20.05.2018 винесену інспектором роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції України ОСОБА_2 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 132-1 КУпАП.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 статті 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити.

Рішення може бути оскаржене до Дніпропетровського адміністративного апеляційного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Повне рішення складено 21.06.2018.

Суддя: