Справа № 805/3237/18-а
Суддя: Аляб'єв І.Г.
Дата ухвалення: 2018-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2018 р. Справа№805/3237/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Аляб'єва І.Г., при секретарі судового засідання Козирєвій О.О.,

за участі представників:

позивача Білецького В.М.,

відповідача Лещенко О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про скасування вимоги,

в с т а н о в и в:

08 травня 2017 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Державного підприємства "Шахтоуправління "Південнодонбаське №1" до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області, у якому позивач просить скасувати вимогу про сплату боргу Відповідача від 04 грудня 2017 року № Ю-322-00 в частині суми 3 128 070,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що пунктом 9-4 Розділу VIII Прикінцевих положень Закону України № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", де проводилася антитерористична операція, звільняються від сплати єдиного соціального внеску з 14.04.2014 до закінчення антитерористичної операції. Так, платник з початку проведення антитерористичної операції перебуває на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території проведення АТО, а тому сформована відповідачем вимога із визначенням в ній недоїмки в сумі 27 577 004,18 грн., є такою, що не відповідає вимогам закону.

Крім цього, позивач повідомив, що він має лист Донецької торгово-промислової палати від 24 січня 2018 року на запит щодо необхідності отримання підприємством сертифікату про форс-мажорні обставини для звільнення від обов'язку сплати єдиного внеску та штрафних санкцій (пені) у відповідності до пункту 9-4 4 Розділу VIII Прикінцевих положень Закону України № 2464-V, яким позивачу роз'яснено, що оскільки ДП «Шахтоуправління Південнодонбаське №1» зареєстровано та здійснює свою діяльність на території проведення АТО, на нього поширюється виняток встановлений у п. 9-4 Розділу VIII Прикінцевих положень Закону України № 2464-V на період з 14.04.2014 року по теперішній час та додаткового підтвердження обставин непереборної сили сертифікатом Торгово-промислової палати України не вимагається.

Таким чином, позивач вважає, що відповідач сформував вимогу про сплату боргу з єдиного внеску в сумі 27 577 004,18 грн за відсутності на те підстав, через що зазначена вимога є неправомірною та підлягає скасуванню.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 25 травня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено до судового засідання на 19 червня 2018 року.

В обґрунтування незгоди із позовом відповідач зауважив на безпідставності посилань позивача на звільнення його від сплати єдиного соціального внеску з 14.04.2014 на підставі п. 9-4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", оскільки вказаний пункт включено до цього Закону нормою Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" від 02 вересня 2014 року № 1669-VII, яка з 1 січня 2016 року втратила чинність, а, отже, втратив чинність і п. 9-4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

Крім цього, вказаним пунктом передбачено обов'язковість звернення платника до контролюючого органу із заявою про звільнення від виконання обов'язків платника єдиного соціального внеску та подання сертифікату Торгово-промислової палати України, який відповідно до ст. 10 Закону України № 1669-VII є єдиним та належним документом, що підтверджує настання непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобов'язань платника єдиного соціального внеску.

До судового засідання з'явився представник позивача і відповідача.

Позивач підтримав позов у повному обсязі.

Відповідач заперечував проти позову з підстав, викладених у відзиві.

Дослідивши докази, що містяться у матеріалах справи, суд встановив наступне.

Державне підприємство "Шахтоуправління "Південнодонбаське №1" є юридичною особою, зареєстровано та обліковується в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за кодом 34032208. Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходженням підприємства позивача є: 85670, Донецька обл., місто Вугледар, вулиця Магістральна, 4. Підприємство як платник єдиного внеску з 10 квітня 2006 року обліковується у Мар'їнській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Донецькiй областi (Вугледарське вiддiлення).

04 грудня 2017 року Головним управлінням Державної фіскальної служби в Донецькій області сформовано вимогу про сплату позивачем боргу (недоїмки) № Ю-322-00 з єдиного соціального внеску на суму 27 577 004,18 грн.

Згідно наданої відповідачем картки особового рахунку наведеною вимогою вимагається до сплати недоїмка з єдиного соціального внеску в сумі 27 577 004,18 грн за період з травня 2017 року по листопад 2017 року.

Оскаржувана частина цієї вимоги у сумі недоїмки 3 128 070,00 грн виникла за листопад 2017 року.

Вказана вимога оскаржувалася позивачем до ДФС України, однак скарга товариства від 18 грудня 2017 року № 2159 залишена фіскальним органом без задоволення, про що прийнято рішення від 24 січня 2018 року № 2338/6/99-99-11-02-02-25.

Не погодившись із вимогою відповідача від 04 грудня 2017 року № Ю-322-00 позивач звернувся до суду із позовом про її оскарження.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд виходить із наступного.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» № 2464-VI (далі Закон №2464-VI) єдиним внеском на загальнообов'язкове державне соціальне страхування є консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно з ч. 1 ст. 4 цього Закону платниками єдиного внеску є, крім інших, роботодавці - підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Статтею 12 Закону №2464-VI забезпечення адміністрування єдиного внеску шляхом його збору, ведення обліку надходжень від його сплати та здійснення контролю за сплатою єдиного внеску віднесено до завдань центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Відповідно до частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI, п. 3 Інструкції № 499 орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку (на кінець календарного місяця), вимогу про її сплату. Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується за даними інформаційної системи органу доходів та зборів.

Згідно пункту 6 частини першої статті 1 Закону №2464-VI недоїмкою є сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

За змістом пункту 9-4 розділу VIII Закону № 2464-VІ (9-3 в редакції Закону №2464-VI чинній до Закону N 219-VІІІ від 02.03.2015), платники єдиного внеску, визначені статтею 4 цього Закону, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України від 02.09.2014 № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (далі Закон № 1669-VII), де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов'язків, визначених частиною другою статті 6 Закону № 2464-VІ, на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану. Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Серед обов'язків платника єдиного внеску, визначених частиною другою статті 6 Закону України № 2464-VI, наявний обов'язок своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Пункт 9-4 Закону України № 2464-VІ є чинним та не скасований на час прийняття спірної вимоги, будь-яких змін, пов'язаних із його дійсністю до цього Закону не вносилося, через що суд вважає безпідставними посилання відповідача на втрату цією нормою чинності через виключення пунктом 28 Закону України від 24.12.2015 № 911-VIII, що набрав чинності 01.01.2016, підпункту 8 пункту 4 статті 11 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Статтею 1 Закону № 1669-VII встановлено наступне: період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України; територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що починаючи з 14 квітня 2014 року позивач є таким, що звільнений від обов'язку щодо сплати єдиного внеску у строки, встановлені Законом України № 2464-VI.

За змістом оскаржуваної вимоги нею вимагаються до сплати зобов'язання з єдиного соціального внеску за період з травня 2017 року по листопад 2017 року, тобто за період проведення антитерористичної операції.

Місто Курахове Донецької області та м. Маріуполь Донецької області, на території якого розташовані Мар'їнська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області, в якій на обліку як платник єдиного внеску перебуває позивач, та Головне управління Державної фіскальної служби України у Донецькій області, яке прийняло оскаржувану вимогу, включені до Переліків населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затверджених розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р (втратило чинність) і розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р (чинне).

Отже, спірна вимога прийнята без врахування положень Закону, який прямо забороняє притягнення до відповідальності за невиконання обов'язків платника єдиного внеску, що прямо передбачено пунктом 9-4 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-VІ.

Посилання відповідача на відсутність в позивача сертифікату Торгово-промислової палати про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) судом також не приймаються до уваги, оскільки звільнення платників внеску від виконання своїх обов'язків, визначених частиною другою статті 6 Закону № 2464-VІ не залежить від наявності такого сертифікату. Крім цього, на звернення позивача про надання такого сертифікату Донецька Торгово-промислова палата листом від 24 січня 2018 року № 20/12.1-12-03 повідомила про відсутність підстав надання такого сертифікату, оскільки на підприємство відповідача поширюється виняток встановлений у п. 9-4 Розділу VIII Прикінцевих положень Закону України № 2464-V на період з 14.04.2014 року по теперішній час та додаткового підтвердження обставин непереборної сили сертифікатом Торгово-промислової палати України не вимагається.

Суд також зазначає, що не приймає доводи відповідача стосовно правомірності та обґрунтованості оскаржуваної вимоги, вмотивовані посиланням на пункти 3-4 Розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.20145 № 449, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за № 508/26953 (далі - Інструкція № 449), за змістом яких вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів та зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень у разі, якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску, оскільки за прямою вказівкою пункту 9-4 Закону України № 2464-VI позивач звільнений від обов'язку сплати у встановлені строки нарахованого внеску до закінчення антитерористичної операції, а тому сума нарахованого єдиного внеску позивачем не може вважатися недоїмкою.

Формування та направлення вимоги є одним з заходів впливу та стягнення органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції та відбувається на підставі статті 25 Закону України № 2464-VI. Проте, за вказівкою частини другої пункту 1 цієї статті її положення поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов'язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Як вже зазначалося вище, позивача звільнено від обов'язку сплачувати єдиний внесок з 14 квітня 2014 року по день завершення антитерористичної операції, а тому до позивача не мають застосовуватись заходи впливу та стягненню.

Таким чином, спірна вимога в частині суми недоїмки 3 128 070,00 грн. є такою, що порушує права позивача і підлягає скасуванню, а отже позовні вимоги товариства підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при пред'явленні адміністративного позову сплачений судовий збір у розмірі 46 921,05 грн, відповідно до платіжного доручення від 17 травня 2018 року №1726.

Таким чином, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору у зазначеному розмірі підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області на користь позивача.

Керуючись статтями 2, 6, 8-9, 19-20, 22, 25-26, 72-78, 90, 139, 241-246, 255, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Позовні вимоги Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» (85670, Донецька область, м. Вугледар, вул. Магістральна, будинок 4, ) до Головного управління Державної фіскальної служби України у Донецькій області (87526, Донецька область, м. Маріуполь, вул. 130 Таганрозької дивізії, будинок 114, ) про скасування вимоги - задовольнити.

Скасувати вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про сплату боргу (недоїмки) від 04 грудня 2017 року № Ю-322-00 в частині суми недоїмки 3 128 070,00 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області на користь Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» судовий збір у розмірі 46 921 (сорок шість тисяч дев'ятсот двадцять одна) грн 05 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами Кодексу адміністративного судочинства в редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року.

Повний текст рішення складений та підписаний 21 червня 2018 року.

Суддя Аляб'єв І.Г.