Справа № 815/1034/17
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2018-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2018 р.м. ОдесаСправа № 815/1034/17

Категорія: 3.4 Головуючий в 1 інстанції: Єфіменко К. С.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Домусчі С.Д.,

ОСОБА_1,

за участю: секретар судового засідання Ніцевич О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду, яке прийнято 31 січня 2018 року у складі суду судді: Єфіменка К.С. в місті ОСОБА_1 по справі за адміністративним позовом Тчіджо ОСОБА_2 Паскаль до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання дій щодо відмови в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, неправомірними, скасування наказу та зобовязання прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту,

В С Т А Н О В И В:

Тчіджо ОСОБА_2 Паскаль звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, в якому позивач просив: визнати дії щодо відмови в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, неправомірними, скасувати наказ Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області № 18 від 27.01.2017 року та зобовязати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання про визнання Тчіджо ОСОБА_2 Паскаль біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 31 січня 2018 заявлений позов задоволено частково, скасовано наказ Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області № 18 від 27.01.2017 року, зобов`язано Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання про визнання Тчіджо ОСОБА_2 Паскаль біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заявлених вимог, наголошуючи, зокрема, на порушенні судом першої інстанції норм матеріального права, неповне зясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, що призвело до неправильного її вирішення.

Представник позивача, у наданому відзиві на апеляційну скаргу, заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив останню відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач звертався до міграційного органу із заявою від 25.03.2008 року (а.с.28-29 т.2) про надання йому статусу біженця в Україні.

Згідно висновку посадової особи Відділу у справах біженців від 23.04.2008 року №08/81 (а.с.30-31 т.2) було визнано вказане звернення безпідставним.

На підставі цього висновку, рішенням Управління міграційної служби в Одеській області від 23.04.2008 року позивачу було відмовлено в оформленні документів для визнання його біженцем.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернувся до суду.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 25.08.2011 року по справі № 2а/1570/440/2011 (а.с.32-35 т.2), яка набрала законної сили, позовні вимоги були задоволені повністю, визнано протиправним та скасовано рішення Управління міграційної служби в Одеській області від 23.04.2008 року щодо відмови в оформленні документів та зобовязано Управління міграційної служби в Одеській області прийняти рішення щодо оформлення документів для вирішення питання про надання статусу біженця позивачеві.

Згідно матеріалів справи, відповідачем не було прийнято рішення щодо оформлення документів для вирішення питання про надання статусу біженця позивачеві.

19.01.2017 року позивач повторно звернувся із заявою (а.с.45-47 т. 1) про надання йому захисту до Головного управління ДМС в Одеській області.

Наказом ГУ Державної міграційної служби України в Одеській області № 18 від 27.01.2017 року (а.с.102 т. 1) позивачу було відмовлено в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребую додаткового захисту.

Не погоджуючись із вказаним наказом, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що є судове рішення, яке набрало законної сили 04.10.2011 року та яке є невиконаним, щодо наявності підстав для оформлення документів для розгляду по суті питання про визнання позивача біженцем, а тому суд першої інстанції дійшов висновку, що міграційний орган при повторному розгляді звернення шукача притулку в Україні мусив би врахувати дане рішення при прийнятті оскаржуваного наказу від 27.01.2017 року № 18 про відмову позивачу в оформленні документів для вирішення питання про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення заявленого позову з огляду на викладене.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Нормативно-правовим актом, який визначає порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення цього статусу, а також встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту і яким надано тимчасовий захист в Україні, є Закон України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

У відповідності до пункту 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» біженцем є особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

При цьому, особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань (п. 13 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту»).

В силу ч. 1 ст. 7 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, проводиться на підставі заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Така заява особисто подається іноземцем чи особою без громадянства або її законним представником до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за місцем тимчасового перебування заявника.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, який прийняв до розгляду заяву іноземця чи особи без громадянства про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає заявникові довідку про звернення за захистом в Україні та реєструє заявника. Протягом п'ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації заяви центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, проводить співбесіду із заявником, розглядає відомості, наведені в заяві, та інші документи, вимагає додаткові відомості та приймає рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в оформленні документів для вирішення зазначеного питання (частина перша статті 8 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту»).

Згідно ч.ч. 4, 6, 7, 8 ст. 8 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» рішення про оформлення або відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймається на підставі письмового висновку працівника, який веде справу, і оформлюється наказом уповноваженої посадової особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту.

Рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймаються за заявами, які є очевидно необґрунтованими, тобто якщо у заявника відсутні умови, зазначені пунктами 1 чи 13частини першої статті 1 цього Закону, а також якщо заяви носять характер зловживання: якщо заявник з метою визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає себе за іншу особу, а так само за заявами, поданими особами, яким було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв'язку з відсутністю підстав, передбачених для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, встановлених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.

У разі прийняття рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, протягом трьох робочих днів з дня його прийняття надсилає заявнику або його законному представнику письмове повідомлення з викладенням причини відмови і роз'ясненням порядку оскарження такого рішення.

У разі використання особою права на оскарження центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, до прийняття рішення за скаргою залишає на зберігання документи, що посвідчують особу заявника, та інші документи.

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» передбачено, що рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, протягом п'яти робочих днів з дня отримання повідомлення про відмову можуть бути оскаржені в установленому законом порядку до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, а також до суду у строки, встановлені цим Законом.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду, за захистом позивач звернувся 25.03.2008 року.

Рішенням Управління міграційної служби в Одеській області від 23.04.2008 року позивачу було відмовлено в оформленні документів для визнання його біженцем.

Водночас, зазначене рішення було оскаржено позивачем до суду та постановою Одеського окружного адміністративного суду від 25.08.2011 року по справі № 2а/1570/440/2011 (а.с.32-35 т.2) позовні вимоги були задоволені повністю: визнано протиправним та скасовано рішення Управління міграційної служби в Одеській області від 23.04.2008 року щодо відмови в оформленні документів, та зобовязано Управління міграційної служби в Одеській області прийняти рішення щодо оформлення документів для вирішення питання про надання статусу біженця позивачеві.

Вказане судове рішення набрало законної сили 04.10.2011 року.

Проте, всупереч вказаному рішенню суду, що набрало законної сили, відповідач не прийняв рішення про оформлення документів для вирішення питання про надання статусу біженця позивачеві та не здійснив відповідний розгляд заяви позивача, у звязку із чим, позивач повторно звернувся до відповідача із заявою про надання йому статусу біженця.

Разом з цим, відповідачем за поданою заявою позивача було повторно прийнято рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребую додаткового захисту, що прямо суперечить наведеному рішенню суду, що набрало законної сили, та є грубим порушенням ст. 14 КАС України, згідно якої судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

На підставі наведеного у сукупності, враховуючи вказане рішення суду, що набрало законної сили, про визнання протиправним та скасування рішення щодо відмови в оформленні документів позивачеві для вирішення питання про надання статусу біженця, та зобовязання прийняти рішення щодо оформлення документів для вирішення питання про надання статусу біженця позивачеві, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення відповідача про повторну відмову позивачу в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребую додаткового захисту.

Колегія суддів зазначає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний суд України у постанові від 03.02.2016 року, справа № 826/72/15, номер судового рішення в ЄДРСРУ 55953479.

Таким чином, за встановлених у справі обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що в даному випадку відповідач підлягає зобовязанню саме прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання про визнання Тчіджо ОСОБА_2 Паскаль біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 241, 243, 250, 271, 289, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 січня 2018 року залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 січня 2018 року по справі за адміністративним позовом Тчіджо ОСОБА_2 Паскаль до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання дій щодо відмови в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, неправомірними, скасування наказу та зобовязання прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верхового Суду.

Головуючий суддя: М.П. Коваль

Суддя: С.Д. Домусчі

Суддя: О.О. Кравець