Справа № 333/2340/17(2-а/333/132/17)
Суддя: Коваленко Н.В.
Дата ухвалення: 2018-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
Іменем України

19 червня 2018 року

Київ

справа № 333/2340/17(2-а/333/132/17)

провадження № К/9901/2063/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Коваленко Н. В., суддів: Берназюка Я.О., Гриціва М. І., розглянувши у письмовому провадженні в касаційному порядку справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою Міністерства оборони України на постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя у складі судді Кулик В.Б. від 18 вересня 2017 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: Білак С,В., Олефіренко Н.А., Шальєвої В.А. від 5 грудня 2017 року,

УСТАНОВИВ:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, в якому просив:
- визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови в призначені та виплаті йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності II групи, що настала внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та їх сімей»;
- зобов`язати Міністерство оборони України здійснити нарахування та провести виплату йому одноразової грошової допомоги зв`язку з встановленням інвалідності II групи у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності: 290000,00 грн.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

2. Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 вересня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено.
Визнано протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови в призначені та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності II групи, внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби в країнах де велися бойові дії, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та їх сімей».
Зобов`язано Міністерство оборони України призначити та провести виплату ОСОБА_1 одноразову грошової допомогу зв`язку з встановленням інвалідності II групи, внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби в країнах, де велись бойові дії, відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх родини» та Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 «Про затвердження порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осібна день встановлення інвалідності.
Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1500,00 грн.

3. Задовольняючи позовні вимоги суд виходив з того, що позивач є громадянином України та проживає на території України, а тому має право, гарантоване Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», на отримання одноразової грошової допомоги, у зв`язку з інвалідністю, внаслідок поранення, контузії головного мозку та захворювань, які пов`язані із виконанням військового обов`язку у країнах, де велись бойові дії. Позивач отримав інвалідність внаслідок поранення, контузії та захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, отже має право на отримання одноразової грошової допомоги згідно зі статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975.
З доданого до матеріалів справи договору про надання юридичних послуг від 21 жовтня 2016 року № 381/1 вбачається, що договір вважається виконаним з моменту підписання акта виконаних робіт. В матеріалах справи міститься акт від 24 квітня 2014 року про прийняття грошових коштів за надання юридичних послуг згідно із договором про надання юридичних послуг від 21 жовтня 2016 року № 381/1 та копії квитанцій про сплату ОСОБА_1 24 квітня 2017 року адвокату Клопкову С.М. 750,00 грн за участь у судовому засіданні та 750,00 грн за ознайомлення з матеріалами справи.

4. Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного від 5 грудня 2017 року апеляційну скаргу Міністерства оборони України було задоволено частково.
Постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 вересня 2017 року в частині розподілу судових витрат скасовано та прийнято в цій частині нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.
В іншій частині постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 вересня 2017 року залишено без змін.

5. Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції виходив з того, що з наданих до суду документів не вбачається вчинення адвокатом ОСОБА_2 жодних процесуальних дій під час супроводження даної справи. Витрати за ознайомлення адвоката з матеріалами справи, на думку колегії суддів, не можна віднести до витрат на правову допомогу, які пов`язанні саме з розглядом цієї справи, оскільки з матеріалів справи не вбачається, що адвокат ОСОБА_2 витрачав час на ознайомлення з матеріалами даної адміністративної справи, окрім того визначений у розрахунку час на ознайомлення - 1 година, нічим не обґрунтований та не підтверджений. З матеріалів справи вбачається, що адвокат Клопков С.М. не приймав учать у судовому засіданні суду першої інстанції та у судовому засіданні суду апеляційної інстанції. За наведених обставин, вимоги позивача про стягнення на його користь витрат на правову допомогу є безпідставними та не підтверджені належними доказами, а тому задоволенню не підлягають.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

6. Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, Міністерство оборони України звернулося із касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 вересня 2017 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 5 грудня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

7. Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах з 1 серпня 1966 року по 6 березня 1993 року, і звільнений наказом Міністра оборони Республіки Білорусь від 6 березня 1993 року № 0245. Із довідки Комунарського районного військового комісаріату від 22 лютого 2016 року № 829 вбачається, що у період з 25 квітня 1980 року по 12 червня 1981 року ОСОБА_1 проходив службу в Республіці Афганістан, де в той час проводились бойові дії та приймав участь у бойових діях.
22 червня 2016 року позивачу первинно встановлено II групу інвалідності, внаслідок поранення, контузії і захворювання, пов`язаних із виконанням обов`язку військової служби в країнах де велись бойові дії.
У січні 2017 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про направлення документів до Міністерства оборони України для прийняття рішення, щодо виплати одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»
Департамент фінансів Міністерства оборони України листом від 15 березня 2017 року № 248/3/6/926 відмовив у призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки виплата одноразової грошової допомоги відповідно до статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» здійснюється військовослужбовцям Збройних Сил України, а також особам, на яких поширюється чинність цього закону. Заявник ( ОСОБА_1 ) проходив службу в Збройних Силах Республіки Білорусь, з якою не укладалося міждержавних Угод про здійснення виплат одноразової грошової допомоги.
8. Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

9. Касаційна скарга обґрунтована тим, що приймає документи та перевіряє їх наявність Комісія з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги, що створюється в Міністерстві оборони України. Заява позивача на розгляд комісії не надходила, тому рішення щодо призначення чи відмову в призначенні грошової допомоги уповноваженим на це органом не приймалось. При розгляді вказаної справи про зобов`язання Міністерства оборони України призначити та виплатити одноразову грошову допомогу по інвалідності, суд лише вправі зобов`язати відповідний орган розглянути зазначене питання, а не приймати рішення про виплату такої допомоги, що не належить до компетенції суду.
Оскільки позивач проходив військову службу та звільнявся зі служби в Збройних Силах Республіки Білорусь, то підстав для виплати йому одноразової грошової допомоги не вбачається.

10. Відзиву на касаційну скаргу Міністерства оборони України на постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 вересня 2017 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 5 грудня 2017 року ОСОБА_1 не подано.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

11. Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

12. Згідно із пунктом 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

13. Відповідно до статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

14. Підпунктом «б» пункту 1 статті 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи.

15. Згідно з частиною дев`ятою статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

16. Пунктом 11 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та їх сімей», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 визначено перелік документів, які військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу (далі Порядку № 975).

17. Відповідно до пункту 13 Порядку № 975 керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.

18. Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

19. Згідно із пунктом 12 Порядку № 975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

20. Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» установлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка доводів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанції

21. З аналізу наведених норм Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» убачається, що право на отримання вказаної допомоги після звільнення з військової служби мають особи, які отримали інвалідність внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби незалежно від часу настання інвалідності та часу звільнення зі служби.

22. Право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, що настала після звільнення з військової служби внаслідок захворювання, пов`язаного з її проходженням, починається саме з моменту настання підстав для отримання цієї допомоги, у цьому випадку, саме з моменту настання інвалідності у позивача, тобто з 22 червня 2016 року, а не з моменту звільнення з військової служби.

23. Враховуючи, що позивач отримав інвалідність внаслідок захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, ОСОБА_1 має право на отримання одноразової грошової допомоги згідно зі статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку № 975.

24. Відповідач необґрунтовано відмовив позивачу у розгляді документів для виплати одноразової грошової допомоги з огляду на те, що ОСОБА_1 проходив службу в Збройних Силах Республіки Білорусь, з якою не укладалось угод про здійснення виплат одноразової грошової допомоги.

25. Відповідно до статей 1, 2 Угоди між державами-учасницями Співдружності Незалежних Держав про соціальні і правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей, яка набула чинності для України 14 лютого 1992 року, встановлено, що за військовослужбовцями, особами, які звільнились з військової служби і проживають на території держав-учасниць Співдружності, а також членами їхніх сімей зберігаються права і пільги, встановлені раніше законами та іншими нормативними актами колишнього Союзу РСР. Односторонні обмеження зазначених прав і пільг військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей не допускаються.
Держави Співдружності своїм законодавством встановлюють і забезпечують всю повноту політичних, соціально-економічних та особистих прав і свобод військовослужбовцям, особам, звільненим з військової служби, та членам їхніх сімей відповідно до норм міжнародного права і положень цієї Угоди.

26. Статтею 4 зазначеної Угоди передбачено, що держави-учасниці Співдружності беруть на себе зобов`язання у 1992 році розробити і прийняти взаємопогоджені законодавчі акти про соціальний захист військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей.

27. Законом України «Про ратифікацію Протоколу до Угоди між державами - учасницями Співдружності Незалежних Держав про соціальні та правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей від 14 лютого 1992 року» від 7 червня 2001 року № 2495-ІІІ ратифіковано Протокол до Угоди між державами - учасницями Співдружності Незалежних Держав про соціальні та правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей від 14 лютого 1992 року.

28. Відповідно до статті 1 цього Протоколу на громадян, які проходили військову службу у військових частинах Збройних Сил, інших військах, військових формуваннях та органах колишнього Союзу РСР та які переведені (зараховані) на військову службу в збройні сили, інші війська, інші військові формування та органи держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав, при їх переїзді на постійне місце проживання з однієї Держави Співдружності до іншої поширюються права та пільги, гарантії та компенсації, встановлені законодавством та іншими нормативними правовими актами для військовослужбовців Держави Співдружності, обраної для постійного проживання.

29. Так, вищезазначеними міждержавними Угодами не встановлено порядку отримання та виплати одноразової грошової допомоги, проте, вказаними актами гарантується кожному військовослужбовцю, який проходив військову службу у військових частинах Збройних Сил, інших військах, військових формуваннях та органах колишнього Союзу РСР, право на отримання пільг, гарантій та компенсацій на території тієї Держави Співдружності, на якій він проживає.

30. Крім того, Угода від 15 травня 1992 року, на яку посилається відповідач, регулює порядок пенсійного забезпечення військовослужбовців, в той час як в даному випадку спірним є питання права позивача отримання одноразової грошової допомоги, яка не є видом пенсійного забезпечення, а є соціальною допомогою.

31. Позивач є громадянином України, а тому має право, гарантоване Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю внаслідок захворювань, які пов`язані із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
32. З аналізу вищезазначених норм законодавства вбачається, що відповідач лише приймає рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, тому останній не наділений повноваженнями щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги.
33. Задовольняючи позов в частині зобов`язання відповідача призначити та провести виплату позивачу одноразову грошової допомогу зв`язку з встановленням інвалідності II групи, внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби в країнах, де велись бойові дії, суди визначили вид рішення, яке має прийняти суб`єкт владних повноважень за результатом розгляду заяви. За умови, що рішення, передбаченого законом, цей суб`єкт ще не ухвалював, зобов`язання Міністерство оборони України призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу є передчасним і таким, що не відповідає засадам і завданню адміністративного судочинства, сенс якого насамперед полягає у здійсненні судового контролю за правомірністю рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які ним прийняті, вчинені чи допущені.

34. За таких обставин належним способом захисту порушених прав позивача є покладення на Міноборони обов`язку повторно розглянути заяву ОСОБА_1 із прийняттям відповідного рішення згідно з вимогами законодавства.

35. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27 лютого 2018 року (справа № 816/978/16) та від 22 травня 2018 року (справа № 285/1538/17).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
36. Відповідно до статті 351 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
37. З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення судів попередніх інстанцій зміні.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити частково.
Постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 вересня 2017 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 5 грудня 2017 року скасувати в частині зобов`язання Міністерство оборони України призначити та провести виплату ОСОБА_1 одноразову грошової допомогу зв`язку з встановленням інвалідності II групи, внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби в країнах, де велись бойові дії, відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх родини» та Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 «Про затвердження порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осібна день встановлення інвалідності.
Прийняти нове рішення, яким зобов`язати Міністерство оборони України розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності II групи, внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби в країнах, де велись бойові дії, відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх родини» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 25 грудня 2013 року № 975.
У решті постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 вересня 2017 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 5 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н. В. Коваленко
Судді: Я. О. Берназюк
М. І. Гриців