Справа № 817/1666/17
Суддя: Охрімчук І.Г.
Дата ухвалення: 2018-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Справа № 817/1666/17
ПОСТАНОВА

іменем України

"20" червня 2018 р. м. Житомир

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Охрімчук І.Г.

суддів: Капустинського М.М.

Моніча Б.С.,

за участю секретаря Кошиль О.Ю.,

cторін та їх представників:

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від "17" січня 2018 р. у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області про визнання незаконним та скасування податкового повідомлення-рішення ,

суддя в 1-й інстанції - Дорошено Н.О.,

місце ухвалення рішення - м. Рівне,

дата складання повного тексту рішення - 26.01.2018 року,

ВСТАНОВИВ:

До Рівненського окружного адміністративного суду звернувся Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі - ФОП ОСОБА_3.) з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Рівненській області (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення за № від 18.08.2017.

Позов обґрунтовано тим, що позивач заперечує порушення п. 193.1 ст. 193, п.194.1 ст. 194, п. 198.3, п. 198.5 ст. 198. п. 199.1 ст.199 Податкового кодексу України, зафіксовані в Акті про результати документальної планової виїзної перевірки №588/17-00-13-04/НОМЕР_1 від 28.07.2017. Зазначає про помилковість висновку контролюючого органу про заниження податкового зобов'язання з ПДВ за грудень 2015 року на суму 107156,00 грн. та за грудень 2016 року на суму 97595,00 грн. в результаті не проведення коригування при придбанні товарів (дизпалива), сума податку за яким була включена до складу податкового кредиту, а товар починає використовуватися не в господарській діяльності платника податку.

Позивач зауважує, що відповідачем не враховано, що податкові накладні з придбання товару, який не використовувався в господарській діяльності, позивачем не були включені до складу податкового кредиту в деклараціях з податку на додану вартість та не відносились до складу витрат у деклараціях про майновий стан і доходи. Як слідує з акта перевірки та відповіді на заперечення на акт перевірки, в суму донарахувань включені суми всіх податкових накладних, які зареєстровані в єдиному державному реєстрі податкових накладних, але які позивачем не включались до складу податкового кредиту. На його думку всі донараховані відповідачем суми сформовані за рахунок не використаного та не сформованого позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість. Відтак, вважає, що відповідач повторно поклав на платника податків обов'язок з оподаткування придбаного товару, оскільки позивачем вже сплачено податок на додану вартість в ціні товару, при цьому не включено податок на додану вартість до складу податкового кредиту в деклараціях з ПДВ.

На думку позивача відповідачем порушено Порядок оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.03.2013 №395, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 квітня 2013 за №607/23139, оскільки зміст встановленого в ході перевірки порушення податкового законодавства в частині заниження податкового зобов'язання з податку на додану вартість зводиться лише до табличного відображення даних платника податків, самостійно задекларованих ним у податкових деклараціях, та даних, встановлених у ході перевірки, із зазначенням певних розбіжностей. Будь-яких розрахунків виявлених розбіжностей податковим органом не наведено, як і не відсутні посилання на певні господарські операції та відповідні первині бухгалтерські документи, у тому числі податкові накладні.

Також позивач вважає неправомірним донарахування податкового зобов'язання з ПДВ в сумі 6946,25 грн. за березень 2015 року, оскільки арифметичні помилки в декларації вказаного звітного періоду могли б бути виявлені лише в ході проведення камеральної перевірки поданої декларації протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 17.01.2018р. позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасувано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області від 18.08.2017 № НОМЕР_2 в частині грошового зобов'язання за податковим зобов'язання в сумі 318498,00 грн., в частині штрафних (фінансових) санкцій в сумі 79624,50 грн., всього в сумі 398122,5 грн. В решті позову відмовлено. Стягнуто на користь позивача Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 з Державного бюджету за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Головне управління Державної фіскальної служби у Рівненській області судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3981,01 грн.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач звернувся до суду зі скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення від 17.01.2018р. скасувати та прийняти нове про відмову в позові.

Вимоги апеляційної скарги відповідач мотивує тим, що в ході проведеної документальної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_3 встановлено, що при заповненні податкової декларації з ПДВ за березень 2015 року позивачем не вірно визначена ставка з ПДВ, чим допущена арифметична помилка при визначенні суми податку, а саме: платник відобразив 27790,00 грн. замість 33347,00 грн., чим порушив п. 193.1 ст.193, п. 194.1 ст. 194 Податкового кодексу України. Вказує, що 30 денний строк проведення перевірки не поширюється на проведення документальної перевірки, а факт заниження ПДВ відноситься до предмету документальної перевірки відповідно до пп. 75.1.2 п.75.1 ст. 75 Податкового кодексу України. Окрім того, у періоді, який перевірявся, ФОП ОСОБА_3 включив до складу податкового кредиту та не нарахував податкові зобов'язання з ПДВ по оплаті за товари, придбані не для господарської діяльності платника, а для власних потреб, а саме: придбання дизельного палива за 2015 рік на суму ПДВ 107156,00 грн. та за 2016 рік на суму ПДВ 97595,00 грн., чим було порушено п.198.3, п.198.5 ст.198, п.199.1 ст.199 Податкового кодексу України. За результатами автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДФС України у ФОП ОСОБА_3 існує невикористаний податковий кредит по податку на додану вартість за 2015-2016рр. Платником податків надано інформацію щодо відсутності залишків ТМЦ на початок та кінець відповідних періодів. Відповідно до інформаційної бази даних податкового органу, суми ПДВ за податковими накладними, зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних з придбання пального ФОП ОСОБА_3 не включені ним до декларацій з ПДВ за 2015-2016 роки, а тому збільшили суми податку (ліміт), на який виникає право зареєструвати податкові накладні та розрахунки коригування до податкових накладних в ЄРПН.

Ними встановлено, що за податковими накладними січня-грудня 2015 року на суму ПДВ 53988,00 грн. та січня-червня 2016 року на суму ПДВ 59759,00 грн., які зареєстровані в ЄРПН та не включені ФОП ОСОБА_3 до складу податкового кредиту, термін на віднесення сум ПДВ до податкового кредиту минув (більше 365 календарних днів). Разом з цим, податкові накладні, зареєстровані в ЄРПН та не враховані позивачем у складі податкового кредиту за період липень-грудень 2016 року на загальну суму ПДВ 24309,00 грн. відповідно до п.198.6 Податкового кодексу України підлягають врахуванню за результатами перевірки у податковому кредиті ФОП ОСОБА_3 Отже, по податкових накладних, які зареєстровані в ЄРПН та не враховані позивачем у складі податкового кредиту, за наявності аналогічних обставин використання придбаного товару не в господарській діяльності та відсутність його на залишку, податкові зобов'язання підлягають збільшенню на момент 31.12.2015 на суму 53988,00 грн. та на момент 31.12.2016 на суму 59759,00 грн. згідно з абз. "г" пп. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України.

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши докази, оцінивши їх у сукупності, відповідно до вимог закону, судова колегія прийшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги , з урахуванням такого.

Матеріалами справи стверджується, що ОСОБА_3 РНОКПП НОМЕР_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець 11.02.1999 та перебуває на обліку в Дубенській ОДПІ Головного управління ДФС у Рівненській області; види діяльності: пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення (КВЕД 49.31), інший пасажирський наземний транспорт (КВЕД 49.33).

Уповноваженими особами Головного управління ДФС у Рівненській області на підставі наказу №733 від 27.06.2017 та направлень від 07.07.2017 №823/17-00-13-09 від 07.07.2017, №824/17-00-13-09 від 07.07.2017, згідно зі ст. 75, ст. 77, ст. 82 Податкового кодексу України (далі ПКУ) в період з 10.07.2017 по 21.07.2017 проведено документальну планову виїзну перевірку фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2015 по 31.12.2016, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 по 31.12.2016 (а.с.16-17 т.2).

Результати перевірки оформлені актом від 28.07.2017 №588/17-00-13-04/НОМЕР_1 (далі - акт перевірки), відповідно до висновків якого перевіркою встановлено порушення (які стосуються предмета спору):

- п.193.1 статті 193, п.194.1 статті 194, п.198.3, п.198.5 ст.198, п.199.1 ст.199 Податкового кодексу України із змінами і доповненнями. По результатах перевірки збільшено податкові зобов'язання за березень 2015 року на суму 5557,00 грн., за грудень 2015 року на суму 107156,00 грн. та за грудень 2016 року на суму 97595,00 грн. Всього проведеною перевіркою донараховано податок на додану вартість у сумі 210308,00 грн., за березень 2015 року - 5557,00 грн., за грудень 2015 року - 107156,00 грн., за грудень 2016 року - 97595,00 грн. (а.с.20-46 т.2).

Не погоджуючись з актом планової виїзної перевірки №588/17-00-13-04/НОМЕР_1 від 28.07.2017 ФОП ОСОБА_3 04.08.2017 подав до Головного управління ДФС у Рівненській області заперечення (а.с.62-64 т.2).

Головне управління ДФС у Рівненській області листом №1350/ФОП/17-00-13-09-04 від 15.08.2017 за результатами розгляду заперечення повідомило ФОП ОСОБА_3, що висновки акту документальної перевірки від 28.07.2017 №588/17-00-13-04/НОМЕР_1 підлягають викладенню в наступній редакції:

- документальною плановою виїзною перевіркою встановлені порушення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3:

- п.193.1 статті 193, п.194.1 статті 194, п.198.3, п.198.5 ст.198, п.199.1 ст.199 Податкового кодексу України із змінами і доповненнями.

По результатах перевірки збільшено податкові зобов'язання за березень 2015 року на суму 5557,00 грн., за грудень 2015 року на суму 161144,00 грн. та за грудень 2016 року на суму 157354,00 грн., на загальну суму 324055,00 грн. (а.с.65-69 т.2)

На підставі акта перевірки від 28.07.2017 № 588/17-00-13-04/НОМЕР_1 висновку до заперечення на акт перевірки, Головне управління ДФС у Рівненській області прийнято податкове повідомлення-рішення № від 18.08.2017 про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму загальну суму 405068,75 грн., у тому числі 324055,00 грн. за податковими зобов'язаннями, 81013,75 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с.9 т.1).

Рішенням Державної фіскальної служби України від 25.10.2017 №14060/П/99-99-11-02-01-14 залишено без змін податкове повідомлення-рішення № від 18.08.2017, а скаргу платника податків - без задоволення (а.с.48-52,53-56 т.2).

Перевіряючи обґрунтованість встановлених документальною перевіркою порушень податкового законодавства та правомірність оскарженого податкового повідомлення-рішення, суд виходить із такого.

За висновком контролюючого органу (розділ 2.6.1 Акта перевірки, а.с.36-40 т.2) у періоді, що перевірявся, ФОП ОСОБА_3 включено до податкового кредиту та не нараховані податкові зобов'язання з ПДВ по оплаті за товари, придбані не для господарської діяльності платника, а для власних потреб, а саме: придбання дизельного палива за 2015 рік на суму ПДВ - 107156,00 грн. та за 2016 рік на суму ПДВ 97595,00 грн., чим було порушено п.198.3, п.198.5 ст.198, п.199.1 ст.199 ПКУ. У зв'язку з чим донараховано податкових зобов'язань з ПДВ за грудень 2015 року на суму 107156,00 грн., за грудень 2016р. на суму 97595,00 грн.

За висновком контролюючого органу, позивачем включено до податкового кредиту податкові накладні за грудень 2015р. в сумі 107156,00 грн. та за грудень 2016р. в сумі 97595,00 грн. за придбане пальне та не проведено його умовний продаж, при використанні в операціях, що не є господарською діяльністю платника податків.

Згідно з п.198.5 ст.198 ПКУ платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об'єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов'язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.

З метою застосування цього пункту податкові зобов'язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах:

- придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання;

- придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні.

У разі якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом в акті вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу такого органу, виявлено нестачу придбаних таким платником товарів (крім випадку, якщо така нестача обумовлена знищенням внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідно до законодавства), для цілей розділу V цього Кодексу такі товари вважаються використаними платником податку в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Таким чином обов'язок щодо нарахування податкових зобов'язань з ПДВ відповідно до пункту 198.5 статті 198 ПКУ виникає у платника податку лише у разі, якщо при придбанні товарів/послуг, необоротних активів сума такого податку була включена до складу податкового кредиту, а товари/послуги чи необоротні активи призначаються для використання або починають використовуватися в неоподатковуваних операціях або не в господарській діяльності такого платника податку.

Відповідно до п.2.6.2 акта перевірки (таблиця 1), документальною перевіркою не встановлено відхилень при формуванні податкового кредиту позивачем за 2015-2016 р.р., при цьому сума податкового кредиту за грудень 2015р. становить 13388,00 грн., за грудень 2016р. - 26244,00 грн., що відповідає дослідженим судом податковим деклараціям ФОП ОСОБА_3 з податку на додану вартість за відповідні звітні (податкові) періоди (а.с.48,119 т.1).

З огляду на наведене, висновок контролюючого органу в розділі 2.6.2 акта перевірки суперечить висновку контролюючого органу в розділі 2.6.1 акта перевірки та не відповідає даним податкових декларації з податку на додану вартість позивача щодо сум сформованого податкового кредиту з ПДВ за грудень 2015р. та грудень 2016р.

Крім цього, дослідженням наданого відповідачем в судовому засіданні електронного витягу з ЄДРПН (а.с.129-164 т.2) не встановлено зареєстрованих податкових накладних за грудень 2015р. та грудень 2016р., на суми, зазначені в акті перевірки.

Докази, які б підтверджували, що податкові накладні з придбання товару, який не використовувався в господарській діяльності, позивачем були включені до складу податкового кредиту в деклараціях з ПДВ, відповідачем в акті перевірки не описані та не надані до справи в ході судового розгляду.

З відповіді Головного управління ДФС у Рівненській області на заперечення на акт перевірки №1350/ФОП/17-00-13-09-04 від 15.08.2017 встановлено, що контролюючий орган встановив порушення пп. 198.5 ст. 198, п. 199.1 ст. 199 Податкового кодексу України, вказавши, що ФОП ОСОБА_3 занизив податкові зобов'язання з податку на додану вартість за грудень 2015 року на суму 53988,00 грн. та за грудень 2016 року на суму 59759,00 грн. в результаті не проведення коригування податку на додану вартість при придбанні товарів (дизпалива), накладні за якими включені до ЄРПН, а сума податку за якими збільшила ліміт на рахунку підприємця в системі електронного адміністрування податку на додану вартість та товар використаний не в господарській діяльності такого платника податку і відсутній на залишку.

Відповідно до п.199.1 ст.199 ПКУ у разі якщо придбані та/або виготовлені товари/послуги, необоротні активи частково використовуються в оподатковуваних операціях, а частково - ні, платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати зведену податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму частки сплаченого (нарахованого) податку під час їх придбання або виготовлення, яка відповідає частці використання таких товарів/послуг, необоротних активів в неоподатковуваних операціях.

В судовому засіданні встановлено, що загальна сума податку на додану вартість відповідно до зареєстрованих на ФОП ОСОБА_3 податкових накладних, є більшою, ніж сформована позивачем сума податкового кредиту з ПДВ перевіреного періоду (а.с.34-41, 42-48 т.1). Таким чином, суд першої інстанції правомірно вважав обґрунтованими доводи позивача про те, що податкові накладні з придбання товару, який не використовувався ним в господарській діяльності, не були включені до складу податкового кредиту в деклараціях з податку на додану вартість перевіреного періоду.

Відповідно до п. 200.1, п.200.4 ст. 200 ПКУ сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Таким чином, відповідно до наведених норм ПКУ суми податку на додану вартість, що підлягають сплаті до бюджету, визначаються шляхом визначення різниці між податковими зобов'язаннями і податковим кредитом платника податків, заявлених у податковій декларації з податку на додану вартість, відповідно до податкових накладних звітного (податкового) періоду. Норми податкового законодавства не передбачають порядку визначення податкового зобов'язання з ПДВ на підставі задекларованих платником податків сум витрат декларацій про майновий стан та доходи. Більш того, звітним (податковим) періодом по податку на додану вартість є календарний місяць, в той час як по податку на доходи фізичних осіб - календарний рік. Відтак, суд вважає помилковим застосований відповідачем алгоритм розрахунку суми заниженого податкового зобов'язання з ПДВ виходячи з задекларованих платником податків сум витрат в деклараціях про майновий стан та доходи перевіреного періоду, позаяк такий розрахунок виконаний контролюючим органом не у спосіб, встановлений податковим законом.

Пунктом 2.3.2.2. Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.03.2013 №395, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12.04.2013 за №607/23139 передбачено, що у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення, необхідно контролюючому органу зазначити.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив, що зміст встановленого в ході перевірки позивача порушення податкового законодавства в частині заниження податкового зобов'язання з ПДВ зводиться лише до табличного відображення даних платника податків ФОП ОСОБА_3, самостійно задекларованих ним у податкових деклараціях, та даних, встановлених посадовими особами контролюючого органу в ході перевірки із зазначенням певних розбіжностей.

Розрахунків виявлених розбіжностей податковим органом в акті перевірки не наведено; господарські операції не описані; посилання на відповідні первинні бухгалтерські документи відсутні. Податкові накладні, придбаний за якими товар на думку контролюючого органу використаний позивачем не в господарській діяльності, в акті перевірки не відображені, їх реквізити не зафіксовані. Висновки акта перевірки про порушення ФОП ОСОБА_3 не підтверджені конкретними первинними бухгалтерськими та податковими документами платника податків. В той же час відповідно до п.1.13 акта перевірки (а.с.25 т.2) первинні банківські документи, платіжні доручення, накладні, податкові накладні перевіреного періоду були опрацьовані суцільним порядком, на ненадання таких документів до перевірки контролюючий орган не покликається.

Таким чином акт перевірки в описаній вище частині порушень не відповідає вимогам законодавства, оскільки викладені в ньому факти не ґрунтуються на документах первинного бухгалтерського та податкового обліку, а висновки перевірки зроблено без належного дослідження документів платника податків.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

За встановлених обставин судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що в ході судового розгляду адміністративної справи відповідач не виконав процесуального обов'язку доказування та не підтвердив належними та допустимими доказами правомірності оскарженого податкового повідомлення-рішення в частині збільшення позивачу податкового зобов'язання з податку на додану вартість за грудень 2015р. та грудень 2016р. в загальній сумі 398122,5 грн., у тому числі в частині податкового зобов'язання в сумі 318498,00 грн., в частині штрафних (фінансових) санкцій в сумі 79624,50 грн. Відтак, податкове повідомлення-рішення від 18.08.2017 № НОМЕР_2 в означеній частині є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

В іншій частині судове рішення не оскаржується сторонами тому не є предметом апеляційного розгляду.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Положеннями ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції повно та всебічно з'ясовано обставини в адміністративній справі, судове рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області залишити без задоволення, рішення Рівненського окружного адміністративного суду від "17" січня 2018 р. без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя І.Г. Охрімчук

судді: М.М. Капустинський

Б.С. Моніч

Повне судове рішення складено "21" червня 2018 р.