Справа № 500/1670/18     
Суддя: Танцюра К.О.
Дата ухвалення: 2018-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 500/1670/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2018 року м.Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Танцюра К.О., розглянувши у порядку письмового провадження у м.Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Одеської області про визнання протиправними ненадання відповіді, зобовязання надати відповіді та стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Одеської області про визнання протиправними ненадання відповіді на звернення від 31.01.2018р. та 01.02.2018р., зобовязання надати відповіді на звернення від 31.01.2018р. та 01.02.2018р. та стягнення моральної шкоди у розмірі 12200,00грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 31.01.2018р. та 01.02.2018р. він направив Ізмаїльському міському голові два звернення від 31.01.2018р. та 01.02.2018р. та що всупереч вимогам ст.20 Закону України «Про звернення громадян» не отримав відповіді на них. Також, позивач зазначив, що протиправна бездіяльність відповідача завдала ОСОБА_2 моральної шкоди, оскільки надала підстави приймати орган державної влади як такий, що не дотримується законів України при здійсненні своїх владних повноважень; негативні емоції що їх викликала протиправна бездіяльність відповідача, унеможливили функціонування особистості позивача на конституційних засадах.

14.06.2018р. до суду від виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Одеської області надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач зазначає, щоза інформацією Центру надання адміністративних послуг Ізмаїльської міської ради № 05-12/1550 від 12.06.2018р. звернень від ОСОБА_1 на адресу виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради 31.01.2018 не надходило. Разом з тим, 01.02.2018р. до відповідача надійшло звернення позивача, яке було зареєстровано за № 3-147, однак, на думку відповідача, звернення позивача не підпадає під ознаки заяви в розумінні Закону України «Про звернення громадян», а є висловленням своїх міркувань, які були прийняті до відома виконавчим комітетом Ізмаїльської міської ради. Щодо стягнення моральної шкоди, відповідач вважає, що позивачем не надано жодних переконливих доказів заподіяння діями або бездіяльністю виконавчим комітетом Ізмаїльської міської ради моральної шкоди, не наведені фактичні дані, які б підтверджували понесення втрат немайнового характеру внаслідок моральних страждань, наявність таких страждань та за яких обставин позивачем було втрачено функціонування його особистості на Конституційних засадах. Також, не надано доказів на підтвердження причинного зв'язку між діями виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради та завданням позивачу моральної шкоди (у вигляді розладів здоров'я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань тощо). Крім цього, не надано розрахунків, з яких визначено розмір шкоди.

Ухвалою суду від 24.05.2018р. відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи(у письмовому провадженні), у порядку ст.263 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Згідно заяви ОСОБА_1 від 31.01.2018р. адресованої Ізмаїльському міському голові, заявник, з огляду на триколор, що він має однаковий розмір з державним стягом України та розміщений на одному рівні з ним та на два триколори біля входу до міськвиконкому, звернувся з проханням відмовитись від дій, що вони свідчать про ураження міської верхівки синдромом «аксьонова-захарченко» (а.с.2).

Відповідно до заяви ОСОБА_1 від 01.02.2018р. адресованої Ізмаїльському міському голові, заявник, з огляду на видовище за участю громадян в одностроях окупаційної армії, що воно відбулося 09.05.2017р. на центральній вулиці м.Ізмаїл та зважаючи на нікчемність відчайдушних зусиль міської ради зберегти залишки радянщини у місті та у свідомості містян, звернувся з проханням відмовитись від дій, що вони спрямовані на потурання промоскальській налаштованості частині ізмаїльчан(а.с.2).

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України «Про звернення громадян» 02.10.1996 р.393/96-ВР встановлено право громадян України на звернення до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно з ст.3 Закону України «Про звернення громадян» під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства. Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо. Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Вимоги до звернення встановлені у ст.5 Закону України «Про звернення громадян», відповідно до якої у зверненні має бути зазначено прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв'язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.

Згідно з ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Таким чином, надання відповіді органом місцевого самоврядування на звернення громадян України є обовязковим.

При цьому, ст. 8 Закону України «Про звернення громадян» визначено які саме звернення не підлягають розгляду та вирішенню, а саме, письмове звернення без зазначення місця проживання, не підписане автором (авторами), а також таке, з якого неможливо встановити авторство, визнається анонімним і розгляду не підлягає. Не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті, а також ті звернення, терміни розгляду яких передбачено статтею 17 цього Закону, та звернення осіб, визнаних судом недієздатними. Рішення про припинення розгляду такого звернення приймає керівник органу, про що повідомляється особі, яка подала звернення.

Під час з'ясування офіційних оставин справи судом встановлено, що 01.02.2018р. на адресу виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Одеської області надійшло звернення позивача, яке було зареєстровано за №З-147, що підтверджується листом Центру надання адміністративних послуг Ізмаїльської міської ради від 12.06.2018р. №05-12/1550.

Враховуючи викладене та те, що ОСОБА_1 звернувся до виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Одеської області із заявою від 01.02.2018р. яка отримана відповідачем 01.02.2018р., однак всупереч вимогам Закону України «Про звернення громадян» відповідь на вказану заяву органом місцевого самоврядування не надана, суд вважає, що бездіяльність відповідача в частині ненадання відповіді на звернення від 01.02.2018р. є протиправною.

У зв'язку з тим, що суд прийшов до висновку що бездіяльність відповідача в частині ненадання відповіді на звернення від 01.02.2018р. є протиправною, позовні вимоги ОСОБА_1 про зобовязання надати відповіді на звернення від 01.02.2018р. підлягають задоволенню.

Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача у відзиві на позовну заяву на те, що звернення позивача не підпадає під ознаки заяви, а є висловленням своїх міркувань які були прийняті до відома відповідача, оскільки звернення ОСОБА_3 містить прохання відмовитись від певних дій, що підпадає під визначення заяви у порядку Закону України «Про звернення громадян», а тому потребує письмової відповіді у порядку встановленому чинним законодавством України. При цьому, прийняття до відома висловлених у зверненні прохань за умовчанням, не передбачено Законом України «Про звернення громадян».

Щодо позовних вимог в частині ненадання відповіді на звернення від 31.01.2018р. та зобовязання надати відповідь на звернення від 31.01.2018р., судом встановлено наступне.

Згідно листа Центру надання адміністративних послуг Ізмаїльської міської ради від 12.06.2018р. №05-12/1550, 31.01.2018р. звернень від ОСОБА_1 не надходило.

При цьому, докази направлення та отримання виконавчим комітетом Ізмаїльської міської ради Одеської області звернення від 31.01.2018р., ОСОБА_1 до суду надано не було.

У зв'язку з викладеним та враховуючи те, що виконавчий комітет Ізмаїльської міської ради Одеської області звернення ОСОБА_1 від 31.01.2018р. не отримував, суд вважає, що позовні вимоги в частині ненадання відповіді на звернення від 31.01.2018р. та зобовязання надати відповідь на звернення від 31.01.2018р. є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди від 31.03.1995р. №4, при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають обовязковому зясуванню: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У адміністративному позові позивач зазначає, що протиправна бездіяльність відповідача завдала ОСОБА_2 моральної шкоди, оскільки надала підстави приймати орган державної влади як такий, що не дотримується законів України при здійсненні своїх владних повноважень та негативні емоції що їх викликала протиправна бездіяльність відповідача, унеможливили функціонування особистості позивача на конституційних засадах, однак у позові позивач не наводить будь-якого обґрунтування заявленої до стягнення моральної шкоди у зазначених розмірах.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд вважає, що адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Одеської області в частині ненадання відповіді на звернення ОСОБА_1 від 01.02.2018р.

Зобов'язати виконавчий комітет Ізмаїльської міської ради Одеської області надати відповідь на звернення ОСОБА_1 від 01.02.2018р.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.О. Танцюра

.