Справа № 804/1084/18
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2018-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 квітня 2018 року Справа № 804/1084/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Прудника С.В.
при секретарі судового засідання Стогній К.В.
представника позивача ОСОБА_2,
представників відповідача Баранник О.В., Кіріченко І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс» до Головного управілння Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.02.2018 року відкрито провадження у адміністративній справі, та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні (а.с. 2).
Представник відповідача у судовому засіданні 02.04.2018 року позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні відмовити, посилаючись на обставини, викладені у письмовому відзив та запереченнях, а саме: в ході проведення перевірки було встановлено порушення п.188.1 ст.188 Податкового кодексу України, занижено податкові зобов'язання з ПДВ у сумі 801117 грн., у зв'язку з перевищенням вартості витрат над доходом від реалізації послуг - перевезення на міжміських та міжобласних маршрута.
Заслухавши пояснення представника позивача та представників відповідача, дослідивши всі документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс» зареєстровано 01.10.1999 року виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради та перебуває на податковому обліку в Державній податковій інспекції у Соборному районі м.Дніпра Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області; є платником податку на додану вартість.
На підставі вказаного акта 27.10.2017 р. контролюючим органом прийнято:
Правомірність вказаного податкового повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області є предметом розгляду даної адміністративної справи.
Оцінюючи правомірність дій та рішень органу владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного субєкта, встановлюючи чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Судом встановлено, що підставою для збільшення ТОВ «Автотранссервіс» суми грошового зобов'язання за платежем «податок на додану вартість» за податковим зобов'язанням у розмірі 801117 грн. та відповідно за штрафними санкціями у сумі 400558,50 грн. стали висновки перевірки про порушення п.188.1 ст.188 Податкового кодексу України, заниження податкових зобов'язань з ПДВ у сумі 801117 грн., у зв'язку з перевищенням вартості витрат над доходом від реалізації послуг - перевезення на міжміських та міжобласних маршрута.
Згідно акта перевірки загальна сума доходів ТОВ «Автотранссервіс» від здійснення діяльності з надання послуг внутрішніх перевезень пасажирів автобусами в міжміському та приміському сполученні, та міжобласному сполученні становила 29473921 грн. або 68,71 % від загальної суми доходів, сума витрат - 28305789 грн. або 68,71 % від загальної суми витрат.
Так, основним видом діяльності ТОВ «Автотранссервіс» є пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення.
ТОВ «Автотранссервіс» має дозволи на перевезення пасажирів на міжобласному автобусному маршруті загального користування № 000832, № 001304, № 000751, видані Державною інспекцією України з безпеки на наземному транспорті.
Судом встановлено, що ТОВ «Автотранссервіс», як автомобільним перевізником, укладено з Дніпропетровською обласною державною адміністрацією ряд договорів про організацію перевезення пасажирів на міжміських та приміських автобусних маршрутах загального користування, які не виходять за межі території Дніпропетровської області (внутрішньооблдасні маршрути), а саме: № 85 від 01.12.2012 р., № 84 від 01.12.2012 р., № 89 від 01.12.2012 р., № 83 від 01.12.2012 р.
Згідно вказаних договорів, замовник надає перевізникові право на організацію перевезень пасажирів в режимі руху «звичайний» на міжміському внутрішньообласному автобусному маршруті загального користування.
Згідно п.4.1договорів, регулювання (встановлення) тарифу на перевезення пасажирів і багажу автобусами, які працюють у звичайному режимі руху, в міжміському та приміському внутрішньообласному сполученні здійснюється згіднео вимог чинного законодавства.
До кожного договору Дніпропетровською обласною державною адміністрацією було погоджено зміни до паспорта міжміського автобусного маршруту регулярних перевезень, який працює у звичайному режимі, № 558 від 28.05.2014 р., № 557 від 28.05.2014 р., № 552 від 28.05.2014 р., № 548 від 28.05.2014 р., де також затверджено вартість проїзду на маршруті.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про автомобільний транспорт» забезпечення організації пасажирських перевезень покладається:
на міжміських і приміських автобусних маршрутах загального користування, що виходять за межі території області (міжобласні маршрути), - на центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту;
на приміських і міжміських автобусних маршрутах загального користування, що не виходять за межі території Автономної Республіки Крим чи області (внутрішньообласні маршрути), - на Раду міністрів Автономної Республіки Крим або обласні державні адміністрації.
Згідно частини 1 статті 31 Закону України «Про автомобільний транспорт» відносини автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування міських, приміських та міжміських, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування визначаються договором про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, у якому встановлюються: перелік маршрутів загального користування, які буде обслуговувати автомобільний перевізник, умови організації перевезень, показники якості транспортного обслуговування населення, термін роботи автомобільного перевізника, зобов'язання органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо облаштування маршруту, підтримки проїзної частини автомобільної дороги та під'їзних шляхів у належному стані (тільки для міських автобусних маршрутів), розмір компенсації витрат автомобільного перевізника внаслідок перевезення пільгових пасажирів та регулювання тарифів, механізм їх виплати.
У відпеовідності до статті 42 вказаного Закону України, договір про організацію перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування міському, приміському та міжміському, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), укладається між органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування та автомобільним перевізником і вважається укладеним з моменту його підписання сторонами.
Приписами пункту 12 постанови Кабінету Міністрів України № 1548 від 25.12.1996 р. «Про встановлення повноважень органів виконавчої влади та виконавчих органів міських рад щодо регулювання цін (тарифів)» вказано, що Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації регулюють (встановлюють): тарифи на перевезення пасажирів і багажу автобусами, які працюють у звичайному режимі руху, в приміському та міжміському внутрішньообласному сполученні (абзац 34).
На підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 240 від 25.03.2015 року виключено наведений абзац пункту постанови Кабінету Міністрів України № 1548 від 25.12.1996 р. «Про встановлення повноважень органів виконавчої влади та виконавчих органів міських рад щодо регулювання цін (тарифів)».
Таким чином, ТОВ «Автотранссервіс», як автомобільний перевізник, до 25.03.2015 року не мало повноважень на власний розсуд встановлювати тарифи на перевезення пасажирів і багажу автобусами, які працюють у звичайному режимі руху, в приміському та міжміському внутрішньообласному сполученні.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України (далі по тексту - в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Порядок оподаткування податком на додану вартість визначений розділом V Податкового кодексу України.
Статтею 188 Податкового кодексу України визначено, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).
При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче їх собівартості, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком:
- товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню;
- газу, який постачається для потреб населення.
Суд вказує, що відповідно до статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.
Господарська діяльність здійснюється у загальній економічній сфері, а тому має суто економічні властивості, що неможливо без вартісної оцінки і взаємооцінки, еквівалентності обміну, відповідних обчислень і розрахунків. Тому така ознака результатів господарської діяльності, як цінова визначеність, наявна в абсолютній більшості випадків, хоча в некомерційній господарській діяльності можливе безкоштовне надання результатів останньої.
Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Так, розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності (підпункт 14.1.231 статті 14 Податкового кодексу України).
Отже, законодавець надав платнику податків право здійснювати господарську діяльність на власний ризик та можливість самостійно оцінювати її ефективність та доцільність, з огляду на мету отримання економічного ефекту і приросту активів в майбутньому, а також самостійно обирати виконавців послуг або постачальників товарів
Наведене свідчить про те, що при здійсненні платником податків господарської діяльності можливі збиткові операції, а тому віднесення таких операцій до господарських можливе у випадках обґрунтування платником податків економічних причин чи ділової мети (зважаючи на ризики підприємницької діяльності) укладення угод за ціною нижчою за виробничу собівартість.
Тоді як, збитковість операції виключає право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість у разі доведення податковим органом відсутності у платника розумної ділової мети, свідомого здійснення платником завідомо збиткових операцій з метою отримання, зокрема, податкових вигод тощо.
Зв'язок витрат платника податку на прибуток із цілями його господарської діяльності є однією з обов'язкових ознак кваліфікації витрат як таких, що можуть бути включені до суми валових витрат. Однак, прибутковість господарської операції не може вважатись вихідним критерієм щодо можливості такої кваліфікації, якщо буде доведено, зокрема, що неприбутковість (збитковість) господарської операції викликана об'єктивними обставинами, які не залежали від платника податку, або такі витрати спрямовані на отримання прибутку в подальшому.
Податковий кодекс України не містить положення про те, що продукція суб'єкта господарювання не може бути реалізована за ціною, що є нижчою за собівартість такої продукції, а тому позивач вправі реалізувати свій товар на внутрішньому ринку і на експорт за ціною, що є нижчою за собівартість, однак така ціна має знаходитись в межах звичайних цін.
Неотримання суб'єктом господарювання доходу від окремої господарської операції не свідчить про те, що така операція не пов'язана з господарською діяльністю.
Слід врахувати, що відповідно до статті 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 318 від 31.12.1999 року, витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені.
Витрати, які неможливо прямо пов'язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.
Так, судом встановдено, що сума доходів ТОВ «Автотранссервіс» від здійснення діяльності з надання послуг внутрішніх перевезень пасажирів автобусами в міжміському та приміському сполученні, та міжобласному сполученні становила 29473921 грн., сума витрат - 28305789 грн., отже чистий оподатковуваний дохід від здійснення діяльності з надання послуг внутрішніх перевезень пасажирів автобусами в міжміському та приміському сполученні, та міжобласному сполученні склав 1168132 грн. Вказане спростовує доводи контролюючого органу щодо надання послуг внутрішніх перевезень пасажирів автобусами в міжміському та приміському сполученні, та міжобласному сполученні у 2015 році нижче собівартості.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
В адміністративному судочинстві діє принцип офіційності, який полягає в активній позиції суду щодо з'ясування всіх обставин у справі. Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали", а якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів (частина5 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).
На підставі викладеного, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс» підлягає задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Частиною 1 статті 139 КАС України передбачено, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
На підставі частини 3 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України, в судовому засіданні 02 квітня 2018 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Виготовлення рішення суду у повному обсязі здійснено протягом 10 днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення, про що повідомлено після проголошення вступної та резолютивної частини рішення в судовому засіданні.
Керуючись ст.ст. 242-243, 245-246, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 06 квітня 2018 року.

Суддя С. В. Прудник