Справа № 569/9025/16-а
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2018-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

19 червня 2018 року

м. Київ

справа №569/9025/16-а

адміністративне провадження №К/9901/19137/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Гімона М.М. (суддя-доповідач),

суддів: Мороз Л.Л., Бучик А.Ю.,

розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за касаційною скаргою Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області на постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 31 жовтня 2016 року (головуючий суддя Панас О.В.) та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2017 року (суддя Кузьменко Л.В.) про повернення апеляційної скарги у справі №569/9025/16-а за позовом ОСОБА_1 до Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області про визнання дій протиправними і зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 31 жовтня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправними дії Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області, які полягають у відмові здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 згідно із Законом України «Про державну службу» починаючи із 01.07.2016 року, виходячи із 90 % від загального розміру заробітної плати згідно довідки управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради № 811-08 від 22.06.2016 року. Зобов'язано Рівненське об'єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 згідно із Законом України «Про державну службу» починаючи із 01.07.2016 р., виходячи із 90 % від загального розміру заробітної плати згідно довідки управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради № 811-08 від 22.06.2016 року. В решті позову відмовлено. Також стягнуто з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору 551,20грн.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, 11 листопада 2016 року Рівненське об'єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області подало апеляційну скаргу у цій справі. Одночасно заявлено клопотання про звільнення від сплати судового збору, яке вмотивовано неможливістю його сплати, у зв'язку з відсутністю коштів, призначених на цю мету.

Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 26 грудня 2016 року у задоволенні клопотання відповідача про звільнення від сплати судового збору відмовлено, апеляційну скаргу залишено без руху, у зв'язку з її невідповідністю вимогам ст.187 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: до апеляційної скарги не додано документ про сплату судового збору у розмірі 606,32грн. Судом надано строк для усунення недоліків - до 10 січня 2017 року.

На виконання вимог вказаної ухвали суду, 10 січня 2017 року відповідач подав клопотання, в якому просив прийняти апеляційну скаргу без сплати судового збору, яке вмотивоване тим, що з 1 січня 2017 року набрали чинності зміни до Закону України «Про судовий збір» і органі Пенсійного фонду звільнені від сплати судового збору.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2017 року апеляційну скаргу повернуто апелянту, у зв'язку з невиконанням вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

Не погодившись з рішеннями судів попередніх інстанцій, Рівненське об'єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить постанову суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду скасувати та ухвалити нове рішення. Касаційна скарга обґрунтована відсутністю підстав для задоволення позову та стягнення судового збору.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанцій норм процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Частиною шостою статті 187 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на час звернення з апеляційною скаргою) передбачено, що до апеляційної скарги додається документ про сплату судового збору.

Згідно з частиною третьою статті 189 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на час звернення з апеляційною скаргою) до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 187 цього Кодексу, застосовуються правила статті 108 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 108 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено (в редакції чинній на час звернення з апеляційною скаргою), що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтею 106 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і встановлюється строк, достатній для усунення недоліків.

Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 26 грудня 2016 року апеляційну скаргу залишено без руху і надано строк для усунення недоліків (подачі документу про сплату судового збору) до 10 січня 2017 року.

Копію Житомирського апеляційного адміністративного суду від 26 грудня 2016 року отримано відповідачем 29 грудня 2016 року, про що свідчить поштове повідомлення про вручення поштового відправлення та про що зазначено в оскарженій ухвалі суду.

Проте, в межах встановленого ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 26 грудня 2016 року строку, заявником апеляційної скарги недоліки усунуто не було.

Пунктом 1 частини третьої статті 108 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на час звернення з апеляційною скаргою) встановлено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху.

Отже, враховуючи те, що органом Пенсійного фонду не виконано вимоги ухвали Житомирського апеляційного адміністративного суду від 26 грудня 2016 року, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про повернення апеляційної скарги.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що у зв'язку зі звільненням з 1 січня 2017 року органів Пенсійного фонду від сплати судового збору, суд апеляційної інстанції зобов'язаний був прийняти апеляційну скаргу до розгляду без сплати судового збору, слід зазначити, що апеляційну скаргу було подано 11 листопада 2016 року, питання про відкриття провадження у справі за даною апеляційною скаргою вирішувалось у відповідності до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи, а тому підстави для застосування судом норм законодавства, які набрали чинності з 1 січня 2017 року і не існували на час вирішення питання про відкриття провадження у справі - відсутні.

У Рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1 рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Той факт, що строк для усунення недоліків спливав після набрання чинності Законом, яким Пенсійний фонд України та його органи звільнено від сплати судового збору, жодним чином не впливає на спірні правовідносини, оскільки на час подання апеляційної скарги відповідач не мав пільг щодо сплати судового збору, і в той час саме держава в особі Кабінета Міністрів України взяла на себе обов'язок забезпечити фінансування державних органів, яких позбавили пільг щодо сплати судового збору

Статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Варто зазначити, що обов'язок сплати судового збору слугує гарантуванню принципу рівності всіх осіб у правах щодо доступу до суду.

Обмежене фінансування або ж несвоєчасне перерахування коштів з державного бюджету бюджетній установі, яка діє як суб'єкт владних повноважень, не може бути підставою для звільнення від сплати судового збору, оскільки повне звільнення від сплати судового збору може бути застосовано до тих осіб, рівень статків яких не дозволяє робити будь-які судові витрати, інакше вони неспроможні будуть забезпечити свої найнеобхідніші життєві потреби.

Відповідно до частини першої статті 350 КАС суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом апеляційної інстанції виконано всі вимоги процесуального законодавства, у зв'язку з чим касаційна скарга, в межах її доводів, не підлягає задоволенню.

Що стосується вимог касаційної скарги про скасування постанови Рівненського міського суду Рівненської області від 31 жовтня 2016 року, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що постанова Рівненського міського суду Рівненської області від 31 жовтня 2016 року в апеляційному порядку не переглядалася, оскільки ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2017 року апеляційну скаргу на вказану постанову повернуто особі, яка її подала.

Між тим, ухвалою судді Вищого адміністративного суду України від 3 лютого 2017 року (№К/800/2811/17) відкрито касаційне провадження за скаргою Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області на постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 31 жовтня 2016 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2017 року.

Враховуючи те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції у цій справі в апеляційному порядку не переглядалося, то, відповідно таке судове рішення не може бути переглянуте Верховним Судом як судом касаційної інстанції в адміністративних справах у порядку, визначеному главою 2 розділу ІІІ чинної редакції КАС.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що касаційне провадження за касаційною скаргою Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області на постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 31 жовтня 2016 року у цій справі відкрите помилково, а тому згідно з частиною другою статті 339 КАС (в редакції Закону № 2147-VIII), підлягає закриттю.

Керуючись статтями 345, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Закрити касаційне провадження за скаргою Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області на постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 31 жовтня 2016 року у справі №569/9025/16-а, як помилково відкрите ухвалою судді Вищого адміністративного суду України від 3 лютого 2017 року.

Касаційну скаргу Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області залишити без задоволення.

Ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2017 року про повернення апеляційної скарги на постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 31 жовтня 2016 року у справі №569/9025/16-а залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.М. Гімон

Л.Л. Мороз

А.Ю. Бучик ,

Судді Верховного Суду