Справа № 638/359/18
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2018-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2018 р. м. ХарківСправа № 638/359/18
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Пянової Я.В.

суддів: Калитки О. М. , Чалого І.С.

за участю секретаря судового засідання Городової А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.03.2018 (головуючий суддя Шляхова О.М., м. Харків, повний текст складено 11.04.18 р.) по справі № 638/359/18

за позовом ОСОБА_1

до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1, позивач) звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якому просив суд:

- поновити строк звернення до адміністративного суду;

- визнати неправомірними дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо повернення виконавчого документа, виданого Дзержинським районним судом м. Харкова 11.08.2017 р. у справі №638/2713/17 на виконання судового рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 04.05.2017 року у справі №638/2713/17;

- зобов'язати Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України прийняти до виконання виконавчий лист, виданий Дзержинським районним судом м. Харкова 11.08.2017 року у справі №638/2713/17 на виконання судового рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 04.05.2017 року у справі №638/2713/17.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 15.01.2018 р. справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії передано на розгляд до Харківського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 16.02.2018 р. прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06.03.2018 р. адміністративний позов ОСОБА_1 (61204, АДРЕСА_1) до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Городецького, б. 13) про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії - задоволено.

Визнано неправомірними дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо повернення виконавчого листа, виданого Дзержинським районним судом м. Харкова 11.08.2017 року у справі №638/2713/17 на виконання судового рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 04.05.2017 року у справі №638/2713/17.

Зобов'язано Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України прийняти до виконання виконавчий лист, виданий Дзержинським районним судом м. Харкова 11.08.2017 року у справі №638/2713/17.

Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, не погодившись з вищевказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.03.2018 р. по справі №638/359/18 та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, а також - невідповідність висновків суду обставинам справи.

На думку апелянта, всупереч вимогам Закону України "Про виконавче провадження", у виконавчому документі не зазначено прізвище, ім'я та по батькові посадової особи, яка видала виконавчий документ. Крім того, позов подано з порушенням строку звернення до суду.

Учасники справи до суду не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи.

Від позивача на адресу суду апеляційної інстанції надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання, призначеного на 21.06.2018 року, за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 04 травня 2017 р. постановою Дзержинського районного суду міста Харкова було задоволено повністю позовні вимоги ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації. Зобов'язано Департамент соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації позачергово безоплатно провести заміну автомобіля інваліду війни першої групи ОСОБА_1 на підставі раніше виданого висновку облМСЕК про наявність медичних показань для забезпечення автомобілем без повторного медичного огляду з обов'язковим урахуванням висновку лікувально-профілактичного закладу про спроможність інваліда керувати автомобілем на момент прийняття рішення про забезпечення автомобілем.

Ухвалою колегії суддів Харківського апеляційного адміністративного суду від 04.07.2017 р. апеляційну скаргу Департаменту соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації залишено без задоволення, постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 04.05.2017р. по справі №638/2713/17 - без змін.

На виконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 04.05.2017 р. по справі № 638/2713/17 Дзержинським районним судом м. Харкова року 11.08.2017 р. виданий виконавчий лист, яким зобов'язано Департамент соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації позачергово безоплатно провести заміну автомобіля інваліду війни першої групи ОСОБА_1 на підставі раніше виданого висновку облМСЕК про наявність медичних показань для забезпечення автомобілем без повторного медичного огляду з обов'язковим урахуванням висновку лікувально-профілактичного закладу про спроможність інваліда керувати автомобілем на момент прийняття рішення про забезпечення автомобілем (далі по тексту - виконавчий документ).

У вересні та жовтні 2017 року позивачем/стягувачем двічі направлялися до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції заяви про примусове виконання судового рішення, на виконання якого виданий виконавчий документ.

28.09.2017 р. та 27.11.2017 р. державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції на адресу заявника ОСОБА_1 були направлені повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на підставі пункту 6 частини 4 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження", у зв'язку з тим, що в поданому виконавчому документі не дотримано вимоги п. 1 ч.1 ст. 4 зазначеного Закону, а саме: не зазначено прізвище, ім'я та по батькові посадової особи, яка його видала.

17.10.2017 р. позивачем на імя Директора Департаменту державної виконавчої служби ОСОБА_2 подавалась скарга на дії посадових осіб Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби.

За результатами розгляду скарги ОСОБА_1 листом від 06.11.2017 р. за № 31709-0-33-17/20.1/10 позивача повідомлено про те, що державним виконавцем відповідно до п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України Про виконавче провадження було прийнято повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття, у зв'язку із тим, що в поданому виконавчому документі не дотримано вимоги п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону, а саме: не зазначено прізвище, імя, по батькові посадової особи, що видала виконавчий лист.

Заявою від 11.01.2018 р. (вх. №1080 від 11.01.2018 р.) позивач також звертався до Дзержинського районного суду м. Харкова про приведення виконавчого документа у відповідність із вимогами Закону України Про виконавче провадження.

Дзержинським районним судом м. Харкова позивача повідомлено про таке.

11.08.2017 р. ОСОБА_1 було видано виконавчий лист по справі №638/2713/17 (2-а/638/302/17) за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації про проведення безоплатної заміни автомобілю.

Зазначений виконавчий лист було видано та оформлено судом у відповідності з вимогами Закону України Про виконавче провадження, зокрема, із дотриманням п.1 ч. 1 ст.4 зазначеного Закону, а саме: у виконавчому листі зазначено найменування органу, який видав лист - Дзержинський районний суд м. Харкова. Даний виконавчий документ був підписаний уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів, скріплений печаткою, як того вимагає ч. 3 ст.4 Закону України Про виконавче провадження.

Одночасно Дзержинським районним судом м. Харкова було розяснено позивачу, що згідно з ст. 447 Цивільного процесуального кодексу України ОСОБА_1 має право звернутися до суду із скаргою, якщо вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено його права чи свободи.

Позивач, вважаючи неправомірними дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо повернення виконавчого документа, виданого Дзержинським районним судом м. Харкова 11.08.2017 р. у справі №638/2713/17 на виконання судового рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 04.05.2017 року у справі №638/2713/17, звернувся до суду з цим позовом.

Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача є правомірними, обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що ґрунтуються на положеннях чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця визначені ст. 287 КАС України.

Частиною 1 вказаної статті закріплено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), котрі відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України "Про виконавче провадження".

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов'язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об'єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Частиною 1 ст. 5 вказаного Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Як вбачається з матеріалів справи, 28.09.2017 р. та 27.11.2017 р. державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції ОСОБА_3 на адресу ОСОБА_1 направлені повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на підставі пункту 6 частини 4 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження", а саме: в поданому виконавчому документі не дотримано вимоги п. 1 ч.1 ст. 4 вказаного Закону - не зазначено прізвище, ім'я та по батькові посадової особи, яка його видала.

Отже, позивачу було повернуто виконавчий лист без прийняття його до виконання.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 259 КАС України (в редакції до 15.12.2017 року) виконавчий лист має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України "Про виконавче провадження". Суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, або визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Частиною 1 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім'я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред'явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв'язку та адреси електронної пошти.

Частиною 3 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обов'язковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобов'язаний мати таку печатку.

Приписами статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" регламентовано, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: 1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; 2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом; 3) виконавчих написів нотаріусів; 4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; 5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди; 6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами; 8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України; 9) рішень (постанов) суб'єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

З аналізу вищевказаної норми вбачається, що виконавчі листи як виконавчі документи видаються судами як органами, а не суддями як посадовими особами. Суддя, як уповноважена посадова особа, лише посвідчує факт видачі виконавчого листа шляхом його підписання.

Отже, враховуючи те, що у виданому 11.08.2017 р. Дзержинським районним судом м. Харкова виконавчому листі по справі № 638/2713/17 було зазначено повне найменування органу, який його видав - Дзержинський районний суд м. Харкова, а також, визначені приписами ч. 3 ст. 4 Закону "Про виконавче провадження", прізвища та ініціали посадових осіб, які його підписали - суддя Наумова С.М., секретар - Ткачова С.О., а тому вказаний виконавчий лист відповідає вимогам Закону України "Про виконавче провадження" і не містить недоліків, що унеможливлюють прийняття зазначеного виконавчого документу до виконання.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку щодо обґрунтованості та правомірності вимог позивача, у зв'язку з чим погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання неправомірними дій Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо повернення виконавчого листа, виданого Дзержинським районним судом м. Харкова 11.08.2017 року у справі №638/2713/17 на виконання судового рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 04.05.2017 року у справі №638/2713/17 та зобов'язання Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України прийняти до виконання виконавчий лист, виданий Дзержинським районним судом м. Харкова 11.08.2017 року у справі №638/2713/17.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зауважити на те, що судом першої інстанції не було вирішено заявлене клопотання позивача про поновлення йому строку звернення до суду.

Так, під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права. Розглядувана категорія разом із такими елементами як остаточність судового рішення та своєчасність виконання остаточних рішень є невідємними складовими права на суд, яке, в свою чергу, посідає одне з основних місць у системі фундаментальних цінностей будь-якого демократичного суспільства.

Зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі Ilhan v. Turkey зазначено, що правило встановлення обмежень доступу до суду у звязку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи. Окрім цього, у справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

В основу забезпечення справедливого доступу до правосуддя покладено принцип рівності, який розглядається у цьому контексті як гарантії однакового масштабу доступу до судового захисту незалежно від його диференціації, з огляду на недопущення різного ставлення за однакових чи подібних обставин, що посягає на сутність змісту права на судовий захист.

Як вбачається з матеріалів справи, апелянт посилається на те, що позивачем було подано адміністративний позов з порушенням строку на звернення до суду.

Матеріали справи свідчать про те, що одночасно з поданням позовної заяви ОСОБА_1 просив поновити йому строку звернення до суду з наведенням відповідних причин та доказів, на підтвердження поважності такого пропуску. З аналогічним клопотанням щодо врахування вказаних підстав позивач також звернувся і до суду апеляційної інстанції.

Так, в обґрунтування заявленого клопотання позивач посилається на те, що відповідачем по справі зволікалися дії щодо виконання судового рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 04.05.2017 року у справі №638/2713/17, а позивачем вчинялися активні дії щодо досудового врегулювання спору.

Позивач по справі є інвалідом 1 групи, що підтверджується посвідченням Серії Б №099184 (а.с. 4), а тому є такою особою, яка потребує постійного амбулаторного нагляду та судового захисту, з метою оскарження дій суб'єкта владних повноважень.

Матеріалами справи підтверджено факт звернення позивача до Директора Департаменту державної виконавчої служби зі скаргою на дії посадових осіб Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби та з заявою до Дзержинського районного суду м. Харкова про приведення виконавчого документа у відповідність із вимогами Закону України Про виконавче провадження.

Окрім того, ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 11.06.2018р. відповідача було зобов'язано надати докази надіслання та отримання позивачем повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття, однак вимоги суду не були виконані.

Колегія суддів апеляційної інстанції, розглянувши матеріали справи та доводи, викладені позивачем в клопотанні про поновлення строку звернення до суду, враховуючи усталену судову практику Європейського Суду з прав людини як джерело права, завдання та основні засади адміністративного права, дійшла висновку про обґрунтованість клопотання позивача.

Оскільки судом першої інстанції не було вирішено клопотання позивача щодо поновлення йому строку звернення до суду, колегія суддів вважає, що останнє є таким, яке підлягає задоволенню, а тому рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.03.2018 р. по справі №638/359/18 підлягає зміні шляхом доповнення резолютивної частини абзацом такого змісту: "Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду".

Суд апеляційної інстанції також вважає за необхідне зауважити таке.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до норм чинного законодавства підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України Про виконавче провадження, згідно із частиною першою статті 2 якого примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Частиною 3 ст. 287 КАС України визначено, що відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби, а у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця - приватний виконавець.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Закону України Про державну виконавчу службу органами державної виконавчої служби є: Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до складу якого входить відділ примусового виконання рішень; управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, до складу яких входять відділи примусового виконання рішень; районні, районні у містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції.

Наведений перелік органів державної виконавчої служби є вичерпним.

Отже, відповідачами у справах з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби можуть бути лише перераховані органи державної виконавчої служби; структурні ж підрозділи органів державної виконавчої служби, як то: відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, відділи примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі не визначені Законом України Про державну виконавчу службу як самостійні органи державної виконавчої служби, що виключає можливість їхньої участі як відповідачів у таких справах.

За змістом ч.ч. 3, 4 ст. 48 КАС України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави.

При цьому, вчинення дій щодо заміни первинного відповідача належним або залучення другого відповідача є правом суду й вирішується залежно від позиції позивача та обставин справи.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції під час розгляду справи не вирішував питання заміни відповідача або залучення другого відповідача, а приписи КАС України таких повноважень суду апеляційної інстанції не надає, тому вказана обставина не може бути підставою для скасування судового рішення при правильному вирішенні справи по суті позовних вимог.

Така позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.02.2018р. по справі № 303/3415/17.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, з підстав наведених вище.

Відповідно до ч. 1 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права (ч. 2 ст. 242 КАС України).

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 3 ст. 242 КАС України).

Відповідно до ч. 4 ст. 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 287, 310, ст. 315, ч.4 ст. 317, 321, 322, 325, 326 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.03.2018 по справі № 638/359/18 змінити шляхом доповнення резолютивної частини абзацом такого змісту: "Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду".

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.03.2018 р. по справі № 638/359/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя ОСОБА_4
Судді ОСОБА_5 ОСОБА_6