Справа № 826/7047/17
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2018-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 червня 2018 року № 826/7047/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Качура І.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач, НОМЕР_1.) з позовом до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач, ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 26.12.2016 № та №.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що висновки акту перевірки є необґрунтованими та передчасними, відповідачем не досліджено всіх обставин справи, які полягають в тому, що позивачем до проведення перевірки уже сплачено податок з доходів фізичних осіб та військовий збір, а також штраф за невчасну подачу податкової декларації про майновий стан і доходи. Оскільки, ОСОБА_1 до початку перевірки сплатила податкові зобов'язання в добровільному порядку, тому не мав правових підстав додатково визначати основне грошове зобов'язання в оскаржуваних рішеннях внаслідок його сплати та відповідно, не мав підстав для застосування вказаних санкцій.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.06.2017 відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти задоволення заявлених позовних вимог, вказав на правомірність прийнятих рішень, прийнятих за результатами перевірки позивача.

З урахуванням вимог частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент проведення судового засідання), за згодою сторін суд дійшов висновку про доцільність розгляду справи в порядку письмового провадження на підставі наявних матеріалів справи.

При прийнятті судового рішення по суті судом враховано вимоги пункту 10 частини 1 Перехідних положень КАС України (тут і надалі у редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 №2147-VIII, який набрав чинності 15.12.2017), яким установлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей: справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.2 пункту 78.1 статті 78, статті 79 Податкового кодексу України та наказу ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві від 25.10.2016 № 517-П відповідачем проведена документальна позапланова невиїзна перевірка щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків та зборів до бюджету фізичною особою ОСОБА_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1) з питань бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника, за результатами якої складено акт від 08.11.2016 №9841/26-51-13-06/НОМЕР_1.

Перевіркою встановлено порушення платником - фізичною особою ОСОБА_1:

підпункту 49.18.4 пункту 49.18 ст.49, пункту 179.1 статті 179 Податкового кодексу України, внаслідок чого не подано податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2015 рік, в якій необхідно було відобразити отриманий дохід у розмірі 178 049,00грн унаслідок прийняття у спадщину чи дарунок, коштів, майна, майнових чи немайнових прав від фізичної особи, що не є членом сім'ї першого ступеня споріднення;

підпункту 174.2.3 пункту 174.2, пункту 174.3 статті 174, пункту 167.2 статті 167, пункту 176.1 статті 176, статті 36 Податкового кодексу України, внаслідок чого не нараховано та не перераховано до бюджету податку з доходів фізичних осіб за 2015рік у вигляді спадщини в сумі - 8 902,45грн.;

підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України, внаслідок чого не нараховано, не утримано та не перераховано до бюджету військового збору з доходів за 2015 рік в сумі - 2 670,74грн.

На підставі вищезазначеного висновку відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення:

№ від 26.12.2016, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачено фізичними особами за результатами річного декларування (код платежу 11010500) на загальну суму 11 298,06 грн., у тому числі за податковими зобов'язаннями - 8902,45 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 2395,61 грн.;

№ від 26.12.2016, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб (код платежу 11011000) на загальну суму 3 509,68 грн., у тому числі 2671,74 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 837,94 грн.

Однак, позивач не погоджується з такою позицією податкового органу та прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, а тому звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно з пунктом 15.1 статті 15 Податкового кодексу України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Усі громадяни щорічно подають до податкових інспекцій за місцем проживання декларації про свій майновий стан та доходи за минулий рік у порядку, встановленому законом.

Положеннями підпункту 162.1.1 пункту 162.1 статті 162 Податкового кодексу України визначено, що платниками податку на доходи фізичних осіб є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Згідно з підпунктом 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом (пункт 164.1 статті164 Податкового кодексу України).

Згідно з підпунктом 164.2.10 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді вартості успадкованого чи отриманого у дарунок майна у межах, що оподатковується згідно з цим розділом.

Відповідно до пункту 174.6 статті 174 Податкового кодексу України оподаткування доходу, отриманого платником податку як дарунок (або в результаті укладення договору дарування) від фізичних осіб. Кошти, майно, майнові чи немайнові права, вартість робіт, послуг, подаровані платнику податку, оподатковуються згідно з правилами, встановленими цим розділом для оподаткування спадщини.

Згідно пункту 174.1 статті 174 цього Кодексу об'єктом спадщини платника податку є, зокрема, об'єкт нерухомості.

Ставки податку на доходи фізичних осіб, за якими оподатковуються об'єкти спадщини, передбачено пунктами 174.2 та 174.6 статті 174 Податкового кодексу України, підпунктом 174.2.3 якої визначено, що за ставкою, визначеною у пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу, для будь-якого об'єкта спадщини, що успадковується спадкоємцем від спадкодавця-нерезидента, та для будь-якого об'єкта спадщини, що успадковується спадкоємцем-нерезидентом від спадкодавця-резидента.

Водночас за ставкою 5%, визначеною пунктом 167.2 статті 167 Податковим кодексом України, оподатковується вартість будь-якого об'єкта спадщини, що успадковується спадкоємцями, які не є членами сім'ї спадкодавця першого ступеня споріднення (пп.174.2.2 п.174.2 ст.174 Податкового кодексу України), норми щодо чого підлягають застосуванню в даному випадку, оскільки сторони договорів дарування не знаходяться в родинних відносинах.

При цьому відповідно до пункту 174.3 статті 174 Податкового кодексу України особами, відповідальними за сплату (перерахування) податку до бюджету, є спадкоємці, які отримали спадщину.

Дохід у вигляді вартості успадкованого майна (кошти, майно, майнові чи немайнові права) у межах, що підлягає оподаткуванню, включається спадкоємцями до складу загального річного доходу платника податку, зазначається в річній податковій декларації, крім спадкоємців-нерезидентів, які зобов'язані сплатити податок до нотаріального оформлення об'єктів спадщини, та спадкоємців, які отримали у спадщину об'єкти, що оподатковуються за нульовою ставкою податку на доходи фізичних осіб.

Згідно з пунктом 174.4 статті 174 Податкового кодексу України нотаріус щокварталу подає до контролюючого органу за місцем розташування державної нотаріальної контори або робочого місця приватного нотаріуса інформацію про видачу свідоцтв про право на спадщину та/або посвідчення договорів дарування в порядку, встановленому цим розділом для податкового розрахунку.

У взаємозв'язку з наведеним слід зазначити, що згідно з пунктом 179.1 статті 179 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.

Водночас, згідно пункту 179.7 статті 179 Податкового кодексу України фізична особа зобов'язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену в поданій нею податковій декларації.

Окрім того, згідно пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України передбачено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.

Об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

Фізичні особи за результатами звітного податкового року самостійно розраховують військовий збір в розмірі 1,5 відсотків чистого оподатковуваного доходу, відображають в річній податковій декларації та сплачують в терміни, передбачені для сплати податку на доходи фізичних осіб за відповідний період. Першим звітним податковим періодом для нарахування військового збору з доходів фізичних осіб є 2015 рік.

За результатами перевірки встановлено, що ОСОБА_1 у 2015 році не нараховувала, не утримувала та не перераховувала військовий збір до бюджету у розмірі 2 670,74 грн.

Як вбачається з акту, перевіркою своєчасності подання звітності, достовірності, повноти нарахування і сплати належних сум податків до бюджету встановлено, що фізичною особою ОСОБА_1 до ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2015 рік не подано та відображено отриманий дохід унаслідок прийняття у спадщину чи дарунок, коштів, майна, майнових чи немайнових прав від фізичної особи, що не є членами сім'ї першого ступеня споріднення.

Відповідно відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичний осіб за формою №1 ДФ «Про суми виплачених доходів і утриманих з них податків фізичних осіб» в перевіряємому періоді громадянка ОСОБА_1 отримала дохід за ознакою « 114» - «дохід, отриманий у спадщину (подарований) від фізичної особи, що не є членом сім'ї першого ступеня споріднення» у період з 01.10.2015 по 31.12.2015 в сумі 178 049,00грн.

Контролюючим органом було направлено запрошення позивачу від 29.03.2016 №4929/К/26-51-13-04 щодо надання податкової інформації та її документального підтвердження стосовно отриманого доходу в 2015 році, а також направлено запит приватному нотаріусу Стабровській О.А. (РНОКПП НОМЕР_2) від 29.09.2016 №13536/С/26-51-17-04 щодо доходу, отриманого в спадщину від фізичної особи, що не є членом сім'ї першого ступеня споріднення ФО ОСОБА_1

Приватним нотаріусом Стабровською О.А. листом від 05.10.2016 №38/01-16 підтверджено отримання доходу ОСОБА_1 у вигляді спадщини від фізичної особи, що не є членом сім'ї першого ступеня споріднення за ознакою « 114» у період з у період з 01.10.2015 по 31.12.2015 в сумі 178 049,00грн.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, що підтверджено позивачем, 22.10.2015 між ОСОБА_1 (Обдаровувана) та фізичною особою ОСОБА_3 (Дарувальник) укладено договір дарування частки квартири, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стабровською О.А в реєстрі за №1588. Згідно із цим договором позивач, як фізична особа, прийняв в дар 1/3 частку квартири АДРЕСА_1, що в селі Нові Петрівці, Вишгородського району, Київської області. Подарунок оцінений сторонами в сумі 178 049,00 грн.

До укладання договору майно належало Дарувальнику на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом (бланк серії ВМО №687724), посвідченого Єременко Т.М, державним нотаріусом Вишгородської районної державної нотаріальної контори 12.11.2009, за реєстровим №1-3935.

Право власності за дарувальником на об'єкт нерухомого майна, зареєстровано в електронному реєстрі прав 26.11.2009 реєстраційний номер запису: 30/6, в книзі 8, реєстраційний номер нерухомого майна 28753265, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

З огляду на викладене, що не заперечувалось позивачем, фізична особа ОСОБА_3 не є членом сім'ї першого ступеня споріднення, а тому позивач, отримавши дохід у вигляді спадщини у 2015 році, повинен був подати до контролюючого органу декларацію про майновий стан і доходи за 2015 рік та сплатити податок з доходів фізичних осіб за ставкою визначеною п. 167.2. ст. 167 Податкового кодексу України.

Таким чином, ОСОБА_1, отримавши у спадщину дохід у вигляді об'єкта нерухомості, оціненого сторонами в сумі 178 049,00 грн., повинна була задекларувати цю суму та сплатити податок з доходів фізичних осіб.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, розмір суми податку з доходів фізичних осіб, що підлягав сплаті до бюджету за наслідками отриманого позивачем доходу у 2015 році в розмірі 8902,45 грн. та військовий збір у розмірі 2670,74 грн. позивачем сплачено в повному обсязі згідно квитанцій, наявних в матеріалах справи, від 25.10.2016 №0.0.640925263.1 на суму 8902,45грн. та від 25.10.2016 №0.0.640925263.2 на суму 2670,74грн.

Таким чином, враховуючи, що позивач виконав свій обов'язок зі сплати відповідного податкового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб та військового збору за наслідками прийняття у спадщину майна, суд приходить до висновку, що позов в цій частині підлягає задоволенню шляхом скасування спірних рішень в частині нарахування основних податкових зобов'язань.

Що стосується нарахування штрафних (фінансових) санкцій, слід зазначити, що відповідно до положень пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України, на яку міститься посилання в акті перевірки та в оскаржуваному рішенні, у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

В даному випадку до позивача застосована саме вищезгадана санкція у розмірі 2395,61 грн. згідно податкового повідомлення-рішення від 26.12.2016 №.

Так, враховуючи несвоєчасність сплати суми податку з доходів фізичних осіб, що підлягала сплаті до бюджету за наслідками отриманого позивачем доходу у 2015 році у сумі 178 049,00 грн., суд приходить до висновку про правомірність застосування до позивача суми штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 2395,61 грн., а також у сумі 837,94 грн. згідно податкового повідомлення-рішення від 26.12.2016 №.

У свою чергу, відповідно до пункту 120.1 статті 120 Податкового кодексу України, зокрема неподання або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов'язаними нараховувати та сплачувати податки, збори податкових декларацій (розрахунків), тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Згідно податкового повідомлення-рішення від 26.12.2016 № контролюючим органом за неподачу позивачем податкової декларації про майновий стан і доходи за податковий (звітний) 2015 рік накладено штраф, у тому числі, у розмірі 170,00 грн.

В той час, як підтверджується матеріалами справи, 03.11.2016 позивачем подана податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2015 рік та згідно квитанції від 25.10.2016 №0.0.640934197.1 самостійно сплачено штраф за несвоєчасну подачу декларації у розмірі 170 грн.

За таких обставин, суд приходить до висновку щодо законності та обґрунтованості оскаржених позивачем: податкового повідомлення-рішення від 26.12.2016 № в частині застосування до позивача суми штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 2225,61 грн. (2 395,61 грн. - 170,00 грн.) та податкового повідомлення-рішення від 26.12.2016 № в частині застосування до позивача суми штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 837,94 грн.

В іншій частині щодо збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб та військового збору за основними платежами підлягають скасуванню, оскільки розміри сум вказаних податків, що підлягали сплаті до бюджету за наслідками отриманого доходу у 2015 році позивачем сплачено.

У відповідності до частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Системно проаналізувавши норми законодавства, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись положеннями статей 72-77, 90, 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві від 26.12.2016 № в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплаченими фізичними особами за результатами річного декларування за податковими зобов'язаннями в розмірі 8902,45 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві від 26.12.2016 № в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податків та зборів за податковим зобов'язанням в розмірі 2670,74 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішенням суду може бути оскаржено за правилами встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.А. Качур