Справа № 826/1733/18
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2018-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2018 року м. Київ № 826/1733/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кармазіна О.А., розглянувши в порядку спрощеного (письмового) провадження адміністративну справу
за позовомОСОБА_1
до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації, Київської обласної державної адміністрації, Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради
провизнання протиправною відмову, визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1.) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації (далі - Департамент соціального захисту КОДА), Київської обласної державної адміністрації (далі - КОДА), Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради (далі - Управління праці та соціального захисту населення), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд:

визнати протиправною відмову Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради у прийняті документів для оформлення відповідного подання до Київської обласної державної адміністрації, Департаменту праці і соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації;

визнати бездіяльність Департаменту праці і соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації та Київської обласної державної адміністрації у вирішенні питання встановлення статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи протиправною;

зобов'язати Департамент праці і соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації підготувати подання до Київської обласної державної адміністрації щодо прийняття рішення по встановлення статусу постраждалого внаслідок ЧАЕС;

зобов'язати Київську обласну державну адміністрацію прийняти рішення про встановлення статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи та видати позивачу посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 підгрупи «Б» з числа потерпілих 4 категорії на підставі експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України по встановленню причинного зв'язку хвороб, що привели до інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС від 11.09.2017 № 5211.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що є громадянином, який постійно проживав та постійно працював на території зони посиленого радіоекологічного контрою. При цьому, з листопада 2017 року йому присвоєно І (першу) групу підгрупи «Б» інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з впливом аварії на Чорнобильській АЕС.

З метою реалізації свого права на соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, позивач звернувся до Управління соціального захисту населення із заявою про надання йому статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, проте отримав відмову.

На думку позивача, посилання Управління соціального захисту населення, як підставу для відмови, на Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», яким виключено абзац 5 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме - виключено зону посиленого радіоекологічного контролю, а також на те, що відсутні підстави для прийняття та оформлення подання відповідних документів до Департаменту соціального захисту КОДА є безпідставними, з огляду на що просив суд задовольнити адміністративний позов.

Відповідачі - Управління праці та соціального захисту населення та КОДА надіслали до суду відзиви, в яких заперечували проти задоволення позовних вимог, вказавши, що Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» виключено абзац 5 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме - виключено зону посиленого радіоекологічного контролю, у зв'язку з чим, Управлінням соціального захисту населення не проводиться оформлення подань щодо отримання статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 із числа потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 4, до числа яких належить ОСОБА_1 та отримання відповідного посвідчення, оскільки, починаючи з 01.01.2015 позивач не проживає на території посиленого радіоекологічного контролю.

При цьому, відповідачі наголосили, що на момент складання висновку ЦМЕК -11.09.2017 № 5211 та звернення із заявою про надання посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії позивач не мав статусу потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи, а тому відсутні підстави для задоволення позову щодо зобов'язання видачі посвідчення особи, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1.

Разом з тим, КОДА посилається на лист Міністерства соціальної політики України від 08.06.2015 № 658/20/112-15, яким визначено, що потерпілі внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії мають правові підстави для отримання посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії у разі видачі медико-соціальною експертною комісією довідки про встановлення причинного зв'язку інвалідності з Чорнобильською катастрофою до набрання чинності Закону України від 28.12.2014 № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України».

Таким чином, представники відповідачів - Управління праці та соціального захисту населення та КОДА просили відмовити у задоволенні позовних вимог.

Не зважаючи на належне повідомлення про розгляд справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 334, яке вручене відповідачу 05.03.2018, відповідач - Департамент соціального захисту населення КОДА у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву до суду не подав, у зв'язку з чим справа розглядається судом на підставі наявних у ній матеріалів на підставі ч. 6 ст. 162 КАС України.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 є громадянином України та у період з 24.06.1988 по 29.05.1998 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 Дана територія зазнала радіаційного забруднення внаслідок аварії на ЧАЕС і відносилась до 4-категрії посиленого радіоекологічного контролю.

Разом з тим, починаючи з 05.09.1998 позивач проживає за адресою: АДРЕСА_2. Дана територія зазнала радіаційного забруднення внаслідок аварії на ЧАЕС і відносилась до 4-категрії посиленого радіоекологічного контролю.

20.10.2004 Київською обласною державною адміністрацією видано ОСОБА_1 посвідчення громадянина, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контрою 4 категорії Серія НОМЕР_2 (а.с. 10).

Згідно з експертним висновком Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України від 11.09.2017 № 5211 за результатами розгляду звернення позивача та зареєстрованої в ЦМЕК 28.07.2017 документації на предмет встановлення причинного зв'язку хвороб, інвалідності і смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС встановлено основний діагноз: Злоякісне новоутворення нез'ясованої первинної локалізації, метастази в шийні лімфатичні вузли ліворуч, ст. ІV. TxN3M0, кл. гр. ІІ. Висновок: захворювання пов'язане з впливом аварії на ЧАЕС (а.с.14).

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії від 08.11.2017 серії АВ № 0770283, позивачу, з 03.11.2017 довічно встановлено 1 (першу) групу підгрупи «Б» інвалідності, причина інвалідності - захворювання пов'язане з впливом аварії на ЧАЕС (а.с. 15).

15.11.2017 позивач звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради із заявою щодо надання йому статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 з числа потерпілих 4 категорії. Вказана заява зареєстрована в управлінні 15.11.2017 за вх. № К-551.

Однак, листом від 28.11.2017 № 12426 позивачу відмовлено в задоволенні звернення, мотивуючи вказану відповідь тим, що у зв'язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деякі законодавчі актів України» виключено абзац 5 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме - виключено зону посиленого радіоекологічного контролю, у зв'язку з чим, починаючи з 01.01.2015 (з дати набрання чинності Закону) відсутні підстави для прийняття та оформлення подання відповідних документів до Департаменту соціального захисту КОДА.

Позивач, вважаючи відмову протиправною, а дії відповідачів такими, що порушують його законні права та інтереси звернувся з даним позовом до суду.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України, у редакції з 15.12.2017) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, соціального захисту потерпілого населення визначено Законом УРСР від 28.02.1991 № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон № 796-XII).

Відповідно до ст. 9 Закону № 796-XII особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є, зокрема, учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

За приписами п. 4 ч. 1 ст. 11 Закону № 796-XII до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Зважаючи на те, що позивач постійно проживав та працював на території зони посиленого радіоекологічного контролю, і станом на 01.01.1993 прожив та відпрацював у цій зоні не менше чотирьох років, ОСОБА_1 у розумінні Закону № 796- XII безумовно є потерпілим від Чорнобильської катастрофи.

Разом з тим, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 14 Закону № 796-XII для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4.

Водночас, ч. 4 ст. 65 Закону № 796-XII передбачено, що порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи регулює Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 № 51 (далі - Порядок № 51).

Відповідно до вимог п. 2 Порядку № 51 посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», іншими актами законодавства.

Згідно з вимогами п. 6 Порядку № 51 особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видаються посвідчення коричневого кольору, серія В.

Частиною ч. 3 ст. 15 Закону № 796-XII передбачено, що підставами для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

В той же час, положення ст. 15 Закону № 796-XII кореспондуються з приписами п. 10 Порядку № 51 відповідно до якого особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - на підставі довідки встановленого зразка (додаток №7).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 14 Закону № 796-XII до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи належать особи з інвалідністю з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу.

Відмовляючи у встановленні позивачу статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, відповідачі посилаються на Закон України від 28.12.2014 № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», яким внесено зміни до Закону України від 27.02.1991 № 791а-XII «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та, зокрема, зону посиленого радіоекологічного контролю виключено з числа зон, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, з приводу чого суд зазначає про наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України від 27.02.1991 № 791а-XII «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» (зі змінами та доповненнями на час виникнення спірних правовідносин, далі Закон № 791а-XII), залежно від ландшафтних та геохімічних особливостей грунтів, величини перевищення природного доаварійного рівня накопичення радіонуклідів у навколишньому середовищі, пов'язаних з ними ступенів можливого негативного впливу на здоров'я населення, вимог щодо здійснення радіаційного захисту населення та інших спеціальних заходів, з урахуванням загальних виробничих та соціально-побутових відносин територія, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, поділяється на зони.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону № 791а-XII такими зонами, зокрема, є:

1) зона відчуження - це територія, з якої проведено евакуацію населення в 1986 році;

2) зона безумовного (обов'язкового) відселення - це територія, що зазнала інтенсивного забруднення довгоживучими радіонуклідами, з щільністю забруднення грунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 15,0 Кі/кв. км та вище, або стронцію від 3,0 Кі/кв. км та вище, або плутонію від 0,1 Кі/кв. км та вище, де розрахункова ефективна еквівалентна доза опромінення людини з урахуванням коефіцієнтів міграції радіонуклідів у рослини та інших факторів може перевищити 5,0 мЗв (0,5 бер) за рік понад дозу, яку вона одержувала у доаварійний період;

3) зона гарантованого добровільного відселення - це територія з щільністю забруднення грунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 5,0 до 15,0 Кі/кв. км, або стронцію від 0,15 до 3,0 Кі/кв. км, або плутонію від 0,01 до 0,1 Кі/кв. км, де розрахункова ефективна еквівалентна доза опромінення людини з урахуванням коефіцієнтів міграції радіонуклідів у рослини та інших факторів може перевищити 1,0 мЗв (0,1 бер) за рік понад дозу, яку вона одержувала у доаварійний період.

Разом з тим, до 01.01.2015 до зон, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, належала й зона посиленого радіоекологічного контролю - це територія з щільністю забруднення грунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 1,0 до 5,0 Кі/кв. км, або стронцію від 0,02 до 0,15 Кі/кв. км, або плутонію від 0,005 до 0,01 Кі/кв. км за умови, що розрахункова ефективна еквівалентна доза опромінення людини з урахуванням коефіцієнтів міграції радіонуклідів у рослини та інших факторів перевищує 0,5 мЗв (0,05 бер) за рік понад дозу, яку вона одержувала у доаварійний період, яка була передбачена абзацом п'ятим частини другої статті 2 Закону № 791а-XII.

Суд зазначає, що згідно з Законом України від 28.12.2014 № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» (далі - Закон №76-VIII) абзац 5 ч. 2 ст. 2 Закону № 791а-XII виключено із зон, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, виключено зону посиленого радіоекологічного контролю.

В той же час, Законом № 76-VIII виключено також ст. 23 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка встановлювала компенсації та пільги громадянам, віднесених до категорії 4.

Вказані норми згідно з Прикінцевими положеннями Закону № 76-VIII набрали чинності з 01.01.2015.

При цьому, перевіряючи обґрунтованість позовних вимог суд зазначає, що правова позиція відповідачів у даному спорі є необґрунтованою, виходячи з наступного.

Необхідною умовою реалізації пільг і компенсацій, передбачених Законом «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є встановлення відповідній особі статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням категорії 4, яке видається на підставі довідки про період проживання на території зони посиленого радіоекологічного контролю.

Аналізуючи зміни у законодавстві, зокрема, внесені Законом № 76-VIII, суд дійшов висновку, що виключення із правового регулювання такої зони, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, як зона посиленого радіоекологічного контролю, мало наслідком лише скасування компенсацій та пільг особам, віднесеним до категорії 4, які були гарантовані державою до 01.01.2015.

У той же час висновки, до яких дійшли відповідачі, пов'язуючи виключення такої зони як зона посиленого радіоекологічного контролю із наявністю у особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідного статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4, - є безумовно помилковими, з огляду на те, що жодних змін у правовому регулюванні статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не відбулось.

Крім того, суд вважає, що виключення законодавцем з 01.01.2015 з правового поля зони посиленого радіоекологічного контролю не позбавляє особу статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4, оскільки наявність такого статусу пов'язана, зокрема, з фактом постійного проживання або постійної роботи чи постійного навчання на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови проживання або роботи чи постійного навчання станом на 01.01.1993 у цій зоні не менше чотирьох років, в той час як зона посиленого радіоекологічного контролю існувала до 01.01.2015.

Таким чином, суд зазначає, що статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4 зберігається за особою, якій він присвоєний, довічно, оскільки його отримання до 01.01.2015 відбулось правомірно, а зміни, внесені до законодавства про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, жодним чином не вплинули на статус потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 4, який було отримано до 01.01.2015.

При цьому суд наголошує, що отримане 20.10.2004 та наявне у позивача на час розгляду справи посвідчення потерпілого категорії 4 серії НОМЕР_2 є діючим.

Водночас, суд звертає увагу відповідачів на те, що проходження позивачем огляду в МСЕК після 01.01.2015, тобто після набрання чинності Законом № 76-VIII, не має правового значення для вирішення питання про визнання за позивачем статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, оскільки, як вже зазначалось судом вище, на момент проходження вказаного огляду позивач вже мав статус потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії, який зберігається у нього довічно, якщо не буде змінений на іншу категорію.

Статтею 12 Закону № 796-XII передбачено, що причинний зв'язок між захворюванням, пов'язаним з Чорнобильською катастрофою, частковою або повною втратою працездатності громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, і Чорнобильською катастрофою визнається встановленим (незалежно від наявності дозиметричних показників чи їх відсутності), якщо його підтверджено під час стаціонарного обстеження постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи уповноваженою медичною комісією не нижче обласного рівня або спеціалізованими медичними установами Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, які мають ліцензію центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоров'я.

Аналізуючи матеріали справи, суд вказує, що останні безсумнівно свідчать про наявність у позивача всіх юридичних підстав для встановлення статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та видачі посвідчення потерпілого 1 категорії.

Положеннями ч. 4 ст. 65 Закону № 796-XII передбачено, що видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій.

Абзацом 2 п. 10 Порядку № 51 встановлено, що видача посвідчень провадиться іншим потерпілим і учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також дружині (чоловіку) або опікуну дітей померлого громадянина, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання.

Із зазначених норм закону випливає, що Законом № 796-XII та Порядком № 51 Управлінню соціального захисту населення Ірпінської міської ради не надано повноважень щодо встановлення статусу громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи будь-якої категорії, а лише передбачено обов'язок прийняти всі необхідні документи від заявника та направити їх шляхом внесення подання до Київської обласної державної адміністрації.

Таким чином, суд дійшов висновку, що вимога позивача про визнання протиправною відмови Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради у прийняті документів для оформлення відповідного подання до Київської обласної адміністрації, Департаменту праці і соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог позивача про визнання бездіяльності Департаменту праці і соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації та Київської обласної державної адміністрації у вирішенні питання встановлення статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи протиправною; зобов'язання Департамент праці і соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації підготувати подання до Київської обласної державної адміністрації щодо прийняття рішення по встановлення статусу постраждалого внаслідок ЧАЕС та зобов'язання Київську обласну державну адміністрацію прийняти рішення про встановлення статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи та видати позивачу посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 підгрупи «Б» з числа потерпілих 4 категорії на підставі експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України по встановленню причинного зв'язку хвороб, що привели до інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС від 11.09.2017 № 5211, суд зазначає наступне.

Завданням адміністративного судочинства, згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтерес юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Так, під бездіяльністю суб'єкта (суб'єктів) владних повноважень, яку позивач просить визнати протиправною Департаменту праці і соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації та Київської обласної державної адміністрації у вирішенні питання щодо встановлення статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи, слід розуміти певні форма поведінки, які полягають у невиконанні ними дій, які повинні були і могли вчинити відповідно до покладених на них посадових обов'язків і згідно із законодавством України.

При цьому, для визнання бездіяльності суб'єкта (суб'єктів) владних повноважень протиправною, особа, яка вважає, що її право порушене, повинна довести існування причинного зв'язку між такою протиправною бездіяльністю та її порушеним правом.

В той же час, бездіяльність суб'єкта (суб'єктів) владних повноважень може бути визнано протиправною адміністративним судом лише в тому випадку, якщо відповідачі ухиляються від вчинення дій, які входять до кола їх повноважень та за умови наявності правових підстав для вчинення таких дій.

Між тим, п. 4 ч. 1 ст. 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

Водночас, як зазначено у постанові Верховного суду України від 10.04.2012 № 21-1115во10, суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин. Визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або законний інтерес якої порушені цим рішенням.

Отже, оскарженню підлягають лише ті дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які порушили права, свободи або законні інтереси позивача.

При цьому, під час розгляду справи адміністративної юрисдикції, позивач повинен зазначити, які саме його права або законні інтереси порушено рішенням, діями або бездіяльністю суб'єктів владних повноважень.

Суд, аналізуючи зміст позовної заяви та матеріалів справи, вказує на те, що вимоги позивача про визнання бездіяльності Департаменту праці і соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації та Київської обласної державної адміністрації у вирішенні питання встановлення статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи протиправною та як наслідок зобов'язання Департамент праці і соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації підготувати подання до Київської обласної державної адміністрації щодо прийняття рішення по встановлення статусу постраждалого внаслідок ЧАЕС та зобов'язання Київську обласну державну адміністрацію прийняти рішення про встановлення статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи та видати позивачу посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 підгрупи «Б» з числа потерпілих 4 категорії на підставі експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України по встановленню причинного зв'язку хвороб, що привели до інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС від 11.09.2017 № 5211 є передчасними, з огляду на те, що спірне в рамках даного провадження оформлення та направлення подання до Департаменту праці і соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації, а в подальшому до Київської обласної державної адміністрації ще не відбулось, оскільки, питання щодо порушення видачі посвідчення особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи може мати місце лише у подальшому.

Аналогічна позиція закріплена Пленум Вищого адміністративного суду України у своїй постанові від 20.05.2013 № 7, в якій зазначив, що резолютивна частина рішення не повинна містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та зобов'язання його до вчинення чи утримання від вчинення дій на майбутнє.

Отже, вимоги позивача про визнання бездіяльності Департаменту праці і соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації та Київської обласної державної адміністрації у вирішенні питання встановлення статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи протиправною та як наслідок зобов'язання Департамент праці і соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації підготувати подання до Київської обласної державної адміністрації щодо прийняття рішення по встановлення статусу постраждалого внаслідок ЧАЕС та зобов'язання Київську обласну державну адміністрацію прийняти рішення про встановлення статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи та видати позивачу посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 підгрупи «Б» з числа потерпілих 4 категорії на підставі експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України по встановленню причинного зв'язку хвороб, що привели до інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС від 11.09.2017 № 5211 є необґрунтованими, передчасними та такими, що задоволенню не підлягають.

При цьому, суд не приймає до уваги посилання представника КОДА на лист Міністерства соціальної політики України від 08.06.2015 № 658/20/112-15, оскільки останній носить лише роз'яснювальний характер.

Водночас, зміст принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі, передбачений п. 4 ч. 3 ст. 2 КАС України, зобов'язує адміністративний суд до активної ролі у судовому засіданні, в тому числі і до уточнення змісту позовних вимог, з наступним обранням відповідного способу захисту порушеного права.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

З урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (рішення по справі Олссон проти Швеції від 24 березня 1988 року) видно, що запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців, водночас, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов'язання суб'єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

Оскільки суд прийшов до висновку про протиправність відмови Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради у прийняті документів для оформлення подання та направлення його до Київської обласної державної адміністрації, Департаменту праці і соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації, суд вважає за необхідне захистити порушені права позивача шляхом зобов'язання Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради оформити подання на оформлення статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 ОСОБА_1 та направити його з відповідними документами до Київської обласної державної адміністрації для вирішення питання про прийняття рішення про встановлення статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи та видачі ОСОБА_1 посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 підгрупи «Б» з числа потерпілих 4 категорії на підставі експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України по встановленню причинного зв'язку хвороб, що привели до інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС від 11.09.2017 № 5211.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню частково.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_3, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) задовольнити частково.

2. Визнати протиправною відмову Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської Ради (08200, Київська область, м. Ірпінь, вул. Дем'яна Попова, буд. 26-б, ) у прийняті документів для оформлення подання на оформлення статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 ОСОБА_1.

3. Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради (08200, Київська область, м. Ірпінь, вул. Дем'яна Попова, буд. 26-б, ) оформити подання на оформлення статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 ОСОБА_1 (АДРЕСА_3, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) та направити його з відповідними документами до Київської обласної державної адміністрації (01196, м. Київ, пл. Лесі Українки, 1, ) для вирішення питання про прийняття рішення про встановлення статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи та видачі ОСОБА_1 посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 підгрупи «Б» з числа потерпілих 4 категорії на підставі експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України по встановленню причинного зв'язку хвороб, що привели до інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС від 11.09.2017 № 5211.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. На судове рішення у типовій справі може бути подана апеляційна скарга у порядку, встановленому ст. ст. 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням положень п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII).

Відповідно до п. 2 ч. 5. ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, визначених п/п. а), б), в), г) п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя О.А. Кармазін