Справа № 804/2081/18
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2018-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 червня 2018 року Справа № 804/2081/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючий суддя - Боженко Н.В.,
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.04.2018 року відкрито провадження у справі та призначено останню до розгляду за правилами загального позовного провадження.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
04 травня 2018 року на адресу суду від Головного управління ДФС у Дніпропетровській області надійшов письмовий відзив на адміністративний позов, в якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення були прийняті на підставі та в межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Податковим кодексом України, а позивачем не вірно визначений код товару.
17 травня 2018 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Представник позивача про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи, надав до суду заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження.
Представник відповідача про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи, проте у судове засідання не з'явився, про причину неявки суд не повідомив.
Відповідно до ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Враховуючи, що перешкоди для розгляду справи, передбаченні статтею 205 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні, з врахуванням ч. 3 ст. 194 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
За результатами перевірки відповідачем було складено Акт № 4830/04-36-14-15/37274396 від 02.02.2018 року (далі - Акт перевірки).
Висновками Акту перевірки встановлено наступні порушення:
- ч. 1 ст. 69, ч. 4 ст. 280, ст. 295 Митного кодексу України від 13.03.2012 року № 4495-VI, Правил 1, 3(b) та 6 Основних правил інтерпретації УКТЗЕД затверджених Законом України від 19.09.2013 року № 584-VII «Про Митний тариф України», в результаті чого занижено податкові зобов'язання по сплаті мита за митними деклараціями наведеними у Додатку 1 до акта перевірки на загальну суму 4 561,98 грн.;
- п. 190.1 ст. 190 розділу V Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2255-VI, в результаті чого занижено податкові зобов'язання по сплаті податку на додану вартість за митними деклараціями наведеними у Додатку 1 до акта перевірки на загальну суму 912,40 грн.
Правомірність винесених ГУ ДФС у Дніпропетровській області податкових повідомлень-рішень є предметом розгляду даної адміністративної справи.
Судом встановлено, що на виконання зовнішньоекономічного контракту від 01.06.2015 року № 20150601, укладеного з SES Nederland b.v. (Marssteden 46 7547 TC Enschede, Holland; P.O. Box 3994 7500 DZ Enschede, Holland), ТОВ «КІДДІСВІТ» за митними деклараціями від 18.09.2015 року № 110100000/2015/221903 (товар № 4), від 20.07.2016 року № 110100001/2016/217109 (товар № 3), від 04.10.2016 року № 110100001/2016/224410 (товар № 3), від 14.02.2017 року № 110100001/2017/203162 (товар № 3), від 18.04.2017 року № 110150/2017/204220 (товар № 3), від 24.05.2017 року № 110150/2017/207380 (товар № 3) здійснено митне оформлення товару: «набір Модний тренд» (сумочка, прикраси, пензлик, фарби, клей».
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Статтями 67 та 68 Конституції України передбачено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом, неухильно додержуватися Конституції України та законів України.
За приписами ч. 1 ст. 295 Митного кодексу України, митні платежі нараховуються декларантом або іншими особами, на яких покладено обов'язок із сплати митних платежів, самостійно, крім випадків, якщо обов'язок щодо нарахування митних платежів відповідно до цього Кодексу, Податкового кодексу України та інших законів України покладається на органи доходів і зборів.
Відповідно до п. 36.1 ст. 36 Податкового кодексу України, податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.
Згідно з частиною першою статті 266 Митного кодексу України декларант зобов'язаний: 1) здійснити декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом; 2) на вимогу органу доходів і зборів пред'явити товари, транспортні засоби комерційного призначення для митного контролю і митного оформлення; 3) надати органу доходів і зборів передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних формальностей; 4) у випадках, визначених цим Кодексом та Податковим кодексом України, сплатити митні платежі або забезпечити їх сплату відповідно до розділу X цього Кодексу; 5) у випадках, визначених цим Кодексом та іншими законами України, сплатити інші платежі, контроль за справлянням яких покладено на органи доходів і зборів.
Відповідно до статті 69 Митного кодексу України, товари при їх декларуванні підлягають класифікації, тобто у відношенні товарів визначаються коди відповідно до класифікаційних групувань, зазначених в УКТ ЗЕД.
Органи доходів і зборів здійснюють контроль правильності класифікації товарів, поданих до митного оформлення, згідно з УКТ ЗЕД.
На вимогу посадової особи органу доходів і зборів декларант або уповноважена ним особа зобов'язані надати усі наявні відомості, необхідні для підтвердження заявлених ними кодів товарів, поданих до митного оформлення, а також зразки таких товарів та/або техніко-технологічну документацію на них.
У разі виявлення під час митного оформлення товарів або після нього порушення правил класифікації товарів орган доходів і зборів має право самостійно класифікувати такі товари.
Під складним випадком класифікації товару розуміється випадок, коли у процесі контролю правильності заявленого декларантом або уповноваженою ним особою коду товару виникають суперечності щодо тлумачення положень УКТ ЗЕД, вирішення яких потребує додаткової інформації, спеціальних знань, проведення досліджень тощо.
Штрафи та інші санкції за несплату митних платежів та за інші порушення, виявлені у зв'язку з неправильною класифікацією товарів, застосовуються органами доходів і зборів виключно у разі, якщо прийняте органом доходів і зборів рішення про класифікацію цих товарів у складному випадку було прийнято на підставі поданих заявником недостовірних документів, наданої ним недостовірної інформації та/або внаслідок ненадання заявником всієї наявної у нього інформації, необхідної для прийняття зазначеного рішення, що суттєво вплинуло на характер цього рішення.
Рішення органів доходів і зборів щодо класифікації товарів для митних цілей є обов'язковими. Такі рішення оприлюднюються у встановленому законодавством порядку. У разі незгоди з рішенням органу доходів і зборів щодо класифікації товару декларант або уповноважена ним особа має право оскаржити це рішення до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Висновки інших органів, установ та організацій щодо визначення кодів товарів згідно з УКТ ЗЕД при митному оформленні мають інформаційний або довідковий характер.

За приписами пункту 3 частини третьої статті 345 Митного кодексу України, органи доходів і зборів мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, зокрема, щодо правильності класифікації згідно з УКТЗЕД товарів, щодо яких проведено митне оформлення.

Згідно з частинами 1, 2 статті 351 Митного кодексу України, предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств.

Документальна невиїзна перевірка проводиться у разі: 1) виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань державної митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів; 2) надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про не підтвердження автентичності поданих органу доходів і зборів документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.

Як встановлено судом, підставою для призначення та проведення документальної невиїзної перевірки дотримання позивачем вимог законодавства України з питань державної митної справи за окремими митними деклараціями стало виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань державної митної справи за результатами аналізу копій митних декларацій та відповідно приписи п. 1 ч. 2 ст. 351 Митного кодексу України.

При цьому, суд зазначає, що аналіз наведених норм чинного законодавства свідчить про можливість митного контролю після завершення митного оформлення лише за умови обґрунтованої підозри, що під час пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України було допущено порушення законодавства України.

Суд зауважує, що Акт перевірки № 4830/04-36-14-15/37274396 від 02.02.2018 року, складений за наслідками проведення такої перевірки, не містить жодних посилань на наявність відповідних підозр та в чому саме вони полягають. Належних доказів до суду не надано.

Отже, суд зазначає, що класифікацію товарів за УКТЗЕД здійснює особа, яка подає декларацію. Орган доходів і зборів здійснює контроль за такою класифікацією, може самостійно визначити код задекларованого товару лише у тому разі, коли виявить порушення правил класифікації з боку декларанта. Повноваження податкового органу щодо самостійного визначення коду товару не є дискреційними та обумовлені виключно наявністю порушення правил класифікації з боку декларанта.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 20.03.2018 року (справа № 814/978/17) та від 08.05.2018 року (справа № 808/1341/14).

Крім викладеного, суд вважає за необхідне звернути увагу, що відповідач, аргументуючи висновок щодо зміни коду УКТЗЕД товару - «набір Модний тренд» (сумочка, прикраси, пензлик, фарби, клей» (код згідно УКТЗЕД ), послався на застосування правила 3 (a, b) не застосовуючи при цьому правила 1 та 2 Основних правил інтерпретації УКТЗЕД, що в свою чергу є порушенням вимог чинного законодавства.

Так, Листом від 04.04.2003 року № 11/4-13-5205-ЕП "Роз'яснення терміну "вимоги товарної номенклатури (УКТЗЕД)" та методичні рекомендації з питань класифікації (кодування) товарів та інших вантажів":

При класифікації товару або іншого вантажу:

1. Визначається відповідна товарна позиція товарної номенклатури Митного тарифу України ( 2371-14 ) (ТН МТУ), в текстовому описі якої описано класифікований товар. При цьому необхідно визначити, чи не існує відповідних приміток до розділу або групи, які регламентують класифікацію таких товарів.

2. Після визначення відповідної товарної позиції визначаються послідовно підпозиція, категорія та підкатегорія, текстовий опис яких відповідає товару.

3. У випадку коли не існує товарної позиції, текстовий опис якої конкретно описує товар, послідовно застосовуються Основні правила інтерпретації класифікації товарів (від другого до четвертого).

4. Застосовуються перші чотири правила виключно послідовно, переходячи від Правила 1 до Правилу 2(а), від Правила 2(а) до Правила 2(б) і так далі. Не можна застосовувати Правило 3(а) не застосувавши послідовно Правила 1, 2(а), 2(б). Лише у випадку неможливості застосування попереднього правила при класифікації товару допускається застосування наступного. Шосте правило може бути застосовано при необхідності визначення угруповання в рамках визначеної товарної позиції.

Також, код товару відповідає опису товару та коду УКТЗЕД, зазначеними позивачем в митних деклараціях.

Таким чином, враховуючи відсутність належних доказів неправильної класифікації товару, митне оформлення якого завершено, дає суду підстави для висновку про протиправність збільшення позивачу суми грошового зобов'язання внаслідок зміни класифікації товару з податку на додану вартість та ввізного мита.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають задоволенню, оскільки відповідачем не доведено належними доказами правомірність прийняття рішень.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 139, 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "КІДДІСВІТ" (49000, м. Дніпро, вул. Байкальська, 12-А, ) до Головного управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області (49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, 17-А, ) про скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Скасувати податкові повідомлення-рішення № від 01.03.2018 року та № від 01.03.2018 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області (49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, 17-А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КІДДІСВІТ" (49000, м. Дніпро, вул. Байкальська, 12-А, ) судові витрати у розмірі 1 762,00 грн. (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 15.06.2018 року.

Суддя Н.В. Боженко