Справа № 820/855/18
Суддя: Сагайдак В.В.
Дата ухвалення: 2018-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

20 червня 2018 р. № 820/855/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Сагайдака В.В.,

при секретарі судового засідання - Блудовій А.І.,

за участі:

представника позивача - ОСОБА_1,

представників відповідача - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МІДАС ОІЛ" до Харківського управління Офісу великих платників податків ДФС про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "МІДАС ОІЛ", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом та просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № винесеного Харківським управлінням Офісу великих платників податків ДФС 25.01.2018 р., повністю.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що висновки акту перевірки, на підставі яких прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, є необґрунтованими та помилковими, оскільки судження контролюючого органу про порушення позивачем вимог Податкового кодексу України суперечить дійсним обставинам. У зв'язку із чим, податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити.

Представники відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечували та просили суд відмовити в їх задоволенні.

Заслухавши пояснення представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що фахівцями Харківського управління Офісу великих платників податків ДФС на підставі направлень від 27.12.2017 р. №251, №252 та наказу від 26.12.2017 р. №2909 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки» (а.с.162-164) проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "МІДАС ОІЛ" з питання дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість за травень, червень 2017 року та податку на прибуток за 9 місяців 2017 року по взаємовідносинах з ТОВ «ШЕРІДАН-БУД» ().

За результатами перевірки складено акт перевірки від 11.01.2018 р. № 3/28-10-50-09-08/39363828(а.с.12-34).

У висновках акту вказано про порушення ТОВ "МІДАС ОІЛ" п.п. 14.1.36. п. 14 ст.14, п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України П(С)БО 15 «Доходи», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 р. № 290, ст. 1, п. 2 ст. 3. п. 1, п. 2 ст. 9, Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 р. №996 (зі змінами та доповненнями); пп. 1.1 п. 1, пп. 1.2 п. 1, 2.16 ст. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим Наказом Мінфіну України від 24.05.1995 р. №88 та зареєстрованим у Мінюсті України 05.06.1995 р. за №168/704 в результаті чого занижено податок на прибуток на суму 517 804 грн., в тому числі:

1-е півріччя 2017 року на суму 517804 грн.

9 місяців 2017 року на суму 517804 грн.

На підставі висновків акту перевірки, контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № від 25.01.2018 р., яким ТОВ "МІДАС ОІЛ" збільшено суду грошового зобовязання за платежем податок на прибуток приватних підприємств всього на суму 776706,0 грн., з яких за податковими зобовязаннями 517804 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 258902,0 грн.(а.с.10).

Не погоджуючись із податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із зазначеним позовом.

Контролюючим органом у акті перевірки від 11.01.2018 р. №3/28-10-50-09-08/39363828 вказано, що «…перевіркою встановлено відсутність постачання газу та бензину на адресу ТОВ «ШЕРІДАН-БУД», таким чином, на порушення п. 188.1 ст. 188 ПКУ від ТОВ «МІДАС ОІЛ» по взаємовідносинах з ТОВ «ШЕРІДАН-БУД» завищено податкові зобовязання з ПДВ.

Проте, факт реалізації зазначеної продукції (нафтопродукти) підтверджено даними бухгалтерського обліку ТОВ «МІДАС ОІЛ» (оборотно-сальдовими відомостями, журналами ордерами, регістрами бухгалтерського обліку, тощо) та встановлено списання ТМЦ зі складу, тобто його реалізацію.

Таким чином, відповідно до п. 188.1 ст. 188 Податкового Кодексу України, сума податкових зобовязань з податку на додану вартість за травень, червень 2017 року ТОВ «МІДАС ОІЛ» по реалізації (відвантаженню) вищезазначеної продукції залишається незмінною.

Разом з тим, оскільки відповідно до даних бухгалтерського обліку та згідно банківських документів встановлено отримання коштів від ТОВ «ШЕРІДАН-БУД» у сумі 2 876 688,0 грн. і вони фактично є безповоротною фінансовою допомогою, то ТОВ «МІДАС ОІЛ» занижено інші доходи на суму отриманих коштів на загальну суму 2876688 грн., у т.ч. у травні 2017 на суму 1683038 грн., у червні 2017 на суму 1193650,0 грн. та ТОВ «МІДАС ОІЛ» занижено інші доходи на суму отриманих коштів...».

Судом встановлено, що між ТОВ "МІДАС ОІЛ" (в якості продавця) та ТОВ «ШЕРІДАН-БУД» (в якості покупця) укладено договір №531 від 26.05.2017 р. купівлі-продажу товарів(а.с.43).

Відповідно до п. 1.1 договору в порядку та на умовах, визначених цим договором, продавець зобовязується передати скраплений газ (надалі товар) у власність покупця, а покупець зобовязується прийняти товар та повністю оплатити його ціну (вартість).

Загальна кількість товару, що передається за цим договором у власність покупця, сторонами не обмежується і визначається на підставі фактичного обсягу поставленого (переданого у власність) товару. Кількість товару, поставленого продавцем та прийнятого покупцем в рамках кожної поставки, фіксується в видаткових накладних(п.1.3 договору).

Згідно з п. 3.1 договору загальна вартість (ціна) цього договору не обмежується і складається із вартості (ціни) окремих партій товару, що підлягають поставці за цим договором.

Термін дії договору набирає чинності з дати його укладення (підписання) сторонами та діє до моменту повного та належного виконання сторонами усіх своїх зобовязань за цим договором(п.7.1 договору).

На підтвердження реальності здійснення господарської операції позивачем до матеріалів справи надано:

- видаткові накладні №3050 від 04.07.2017 р., №3049 від 03.07.2017 р., №3048 від 03.07.2017 р., №2805 від 16.06.2017 р., №2693 від 31.05.2017 р., №2676 від 22.05.2017 р., №2675 від 22.05.2017 р., №2674 від 22.05.2017 р.,

- товарно-транспорті накладні на відпуск нафтопродуктів (нафти) №3193 від 04.07.2017 р., №3192 від 03.07.2017 р., №3191 від 03.07.2017 р., №2805 від 16.06.2017 р., №2693 від 31.05.2017 р., №2676 від 22.05.2017 р., №2675 від 22.05.2017 р., №2674 від 22.05.2017 р.(а.с.35-42),

- платіжне доручення №81 від 19.06.2017 р.(а.с.45), виписки(а.с.197-201),

- виписки з операцій по рахункам №23 від 26.05.2017 р., №36 від 30.05.2017 р., №77 від 16.06.2017 р., №78 від 16.06.2017 р., №84 від 20.06.2017 р.(а.с.46-50).

- податкові накладні №304 від 20.06.2017 р., №303 від 19.06.2017 р., №185 від 16.06.2017 р., №600 від 31.05.2017 р., №601 від 30.05.2017 р., №456 від 22.05.2017 р., №457 від 22.05.2017 р., №455 від 22.05.2017 р.,

- рахунки на оплату №1199 від 22.05.2017 р., №1227 від 30.05.2017 р., №1332 від 16.06.2017 р., №1333 від 16.06.2017 р., №1339 від 19.06.2017 р., №1348 від 20.06.2017 р.(а.с.187-192).

Слід вказати, що відповідно до додаткової угоди до договору купівлі продажу товарів №531 від 26.05.2017 р. сторони узгодили, що умови договору №351 застосовуються до відносин між сторонами, що виникли до його укладення(а.с.185).

У звязку з чим, позивач листом від 14.06.2017 р. звернувся до ТОВ «ШЕРІДАН-БУД» про заміну видаткових накладних від 22.05.2017 р., а саме №2674, 2675, 2676 із вказанням підстави поставки договір №531 та просив вважати товар, відвантажений зазначеними накладними таким, що відвантажено в рамках даного договору(а.с.186).

Відповідно до ч. 3 ст. 631 ЦК України сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Судом встановлено, що в товарно-транспортних накладних, наданих позивачем до матеріалів справи, вказані адреси навантаження смт. Нова Водолага, Харківська область, вул. Залізнична 1-Б та м. Харків, вул. Поля Фільтрації, 7-А, з цього приводу суд вказує наступне.

З матеріалів справи встановлено, що 03.11.2016 р. між ТОВ «ЮРАТЕ» (в якості зберігача) та ТОВ "МІДАС ОІЛ" (в якості поклажодавця) укладено договір №1/4 про надання послуг зберігання(а.с.211-217.)

Відповідно до п. 11. договору №1/4 поклажодавець доручає, а зберігач зобовязується надати послуги по прийманню, відповідальному зберіганню та видачі скріпленого газу (в подальшому СГ), який належить поклажодавцеві та буде надходити залізницею або автомобільним транспортом до місць зберігання, вказаних в. п. 1.4 та за реквізитами, вказаними в п. 1.5 даного договору.

Місце зберігання та адреса: ГНС, вул. Залізнична, 1-Б, смт. Нова Водолага, Харківська область(п. 1.4 договору).

Згідно з п. 10.1 договору №1/4 договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2017 р.

Крім того, 15.06.2015 р. між ТОВ "МІДАС ОІЛ" (в якості поклажодавця) та ТОВ «ЛЕГІОН» (в якості зберігача) укладено договір №1 на зберігання нафтопродуктів, згідно умов якого зберігач зобовязується за винагороду надавати поклажодавцю послуги по зберіганню нафтопродуктів марок: А-92, А-95, Дизпаливо (в подальшому майно) протягом терміну (строку) вказаному в даному договорі(а.с.156-160).

Пунктом 1.3 договору №1 передбачено, що зберігач здійснює зберігання майна за даним договором особисто, на професійному рівні, у відповідності до вимог нормативних документів, в складському комплексі (в подальшому нафтобаза) розташованому за адресою: Україна, м. Харків, вул. Поля Фільтрації, 7-А).

У розділі 8 договору вказано, що надання послуг замовнику за цим договором здійснюється протягом строку, сплив якого починається з дати підписання цього договору та закінчується 31.12.2015 р. (включно). У випадку, якщо протягом 15 календарних днів до моменту закінчення цього строку жодна із сторін не повідомить протилежну сторону про свою відмову від продовження цього договору, цей строк щоразу автоматично пролонгується (продовжується) на один рік.

Відповідно до додаткової угоди до договору №1 від 15.06.2015 р., сторони узгоджують зміни до положень договору зберігання нафтопродуктів №1 в наступній редакції: надання послуг замовнику за цим договором здійснюється до моменту доки будь-яка сторона договору повідомить про бажання розірвати договір. Зазначене повідомлення повинно бути направлене письмово за 15 діб до розірвання договору(а.с.210).

Відповідач у відзиві та акті перевірки вказує на те, що до перевірки не надано довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей та в наданих до матеріалів справи товарно-транспортних накладних у графі «прийняв» стоїть підпис невстановленої особи.

Відповідно до розділу І Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Мінтрансу України від 14.10.1997 №363 товарно транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх , оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Згідно з п. 11.1 Правил основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Судом встановлено, що листом від 01.06.2017 р. директор ТОВ «ШЕРІДАН-БУД» повідомив позивача, що відповідно до укладених між ними договорів, зокрема, №351, товар поставлений на виконання вказаного договору буде прийматись директором ОСОБА_4, який має право підпису відповідно до статуту.

У вказаному листі директор ТОВ «ШЕРІДАН-БУД» вказав зразок свого підпису(а.с.184).

Щодо перевезення товару, судом встановлено наступне.

Між ТОВ "МІДАС ОІЛ" (в якості замовника) та ФОП ОСОБА_5 (в якості перевізника) 20.07.2017 р. укладено договір №52 на перевезення нафтопродуктів автомобільним транспортом, відповідно до умов якого перевізник зобовязується доставляти ввірені йому замовником нафтопродукти до пунктів призначення і видавати їх уповноваженим на одержання вантажу особам (вантажоодержувачам), а замовник зобовязується сплачувати за перевезення нафтопродуктів плату. Розмір плати договірний.

Контролюючим органом в акті перевірки вказано, що згідно податкової інформації, отриманої від Маріупольської ОДПІ (Центральне відділення) ГУДФС у Донецькій області, в ході виїзду за юридичною адресою підприємства місцезнаходження ТОВ «ШЕРІДАН-БУД» не встановлено. Також представник відповідача посилається на лист-запит від 30.11.2017 р. на адресу Маріупольської міської ради(а.с.73) та наданої відповіді на вказаний лист від 03.01.2018 р. (а.с.74). Крім того, в подальшому ТОВ «ШЕРІДАН-БУД» було виписано та зареєстровано податкові накладні на адресу підприємств щодо яких відкриті кримінальні провадження (ТОВ «ПРОЕКТ АРГОС», ТОВ «АГРОСТРЕЙД», ТОВ «СТАЙЛ ОСОБА_6», ТОВ «СТРОЙТЕХ ЛИМИТЕД», ТОВ «РЕМОПТТОРГ»). Отже, позивачем здійснені операції з підприємством з ознаками фіктивності без мети реального настання правових наслідків.

Приписами п.п. 14.1.36. п. 14 ст. 14 Податкового кодексу України встановлено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до ч. 1 ст. 93 ЦК України, місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

Суд зазначає, що на момент здійснення спірних господарських операцій позивач та його контрагент були належним чином зареєстровані як юридичні особи та платники податку на додану вартість, установчі документи недійсними в судовому поряду не визнавались.

Судом встановлено, що основним видом діяльності позивача є, зокрема, оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами, роздрібна торгівля пальним.

Факт реальності спірних господарських операцій підтверджується наданими до матеріалів справи первинними документами, які оформлені відповідно до приписів чинного законодавства України. Первині бухгалтерські документи містять всі необхідні для цілей оподаткування відомості про обсяг, зміст та вартість спірних операцій та підтверджують їх фактичне виконання, поряд з іншими наданими первинними документами вони не можуть бути підставою для визнання договорів нікчемними, а господарських операцій - безтоварними.

Податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку-покупця від дотримання його контрагентами податкової дисципліни та правильності ведення ними податкового або бухгалтерського обліку. Тобто, у разі підтвердження факту отримання товарно-матеріальних цінностей та послуг, як у даній ситуації, платник не може відповідати за порушення, допущені постачальниками, якщо не буде доведено його безпосередню участь у зловживанні цих осіб.

Контролюючим органом не надано до матеріалів справи доказів на підтвердження того, що позивачу було відомо про порушення його контрагента або, що метою здійснення господарських операцій було одержання необґрунтованої вигоди чи здійснення нікчемного правочину.

Факт порушення кримінального провадження не є беззаперечним доказом відсутності реального здійснення господарських операцій позивачем та його контрагентом. Вина будь-якої особи може бути встановлена тільки судом шляхом ухвалення вироку в кримінальній справі, що є відсутнім у спірних правовідносинах.

Зазначена правова позиція неодноразово підтверджувалась Вищим адміністративним судом України. Як то в ухвалі від 22.04.2015 у справі №810/3964/14 було зазначено: «... щодо1 доводів відповідача про наявність кримінального провадження порушеного за фактом скоєно невстановленими особами фіктивного підприємництва, зокрема, створення і ТОВ «Гефест Альянс», передбаченого ст. 205 КК України, в якому встановлено, що підписи в наданих на дослідження документах виконані невстановленими особами, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з судами попередніх інстанцій, які правомірно не прийняли це до уваги, оскільки останнє не є належним доказом у справі відповідно до ст. 62 Конституції України, якою передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду».

Статтею 61 Конституції України встановлено, що юридична відповідальність має індивідуальний характер.

Неприпустимість притягнення до відповідальності однієї компанії, у випадку за неправомірні дії іншої компанії підтверджується практикою Європейського суду з прав людини. Так, в пункті 71 рішення у справі "Булвес" АД проти Болгарії" ЄСПЛ дійшов такого висновку: "... Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності".

Отже, Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагента.

Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене Наказом Мінфіну України від 24.05.1995 р. №88 та зареєстроване у Мінюсті України 05.06.1995 р. за №168/704 встановлює порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської та іншої звітності, що ґрунтується на даних бухгалтерського обліку, підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету (надалі - установи).

Господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення (п.1.2 Положення).

Згідно з п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Фінансова звітність - бухгалтерська звітність, що містить інформацію про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства за звітний період.

Приписами ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до п.п.134.1.1, п.п.134.1.2 п.134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, у цьому розділі об'єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визнане них згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу; дохід (прибуток) нерезидента, що підлягає оподаткуванню згідно зі статтею 160 цього Кодексу, з джерелом походження з України.

Згідно з п.п.135.5.4 п.135.5 ст. 135 Податкового кодексу України, інші доходи включають вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи.

Відповідно до п.п.138.1.1. п.138.1 ст. 138 Податкового кодексу України, витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку; витрати банківських установ, до яких відносяться: а) процентні витрати за кредитно-депозитними операціями, в тому числі за кореспондентськими рахунками та коштами до запитання, цінними паперами власного обігу; б) комісійні витрати, в тому числі за кредитно-депозитними операціями, розрахунково-касове обслуговування, інкасацію та перевезення цінностей, операціями з цінними паперами, операціями на валютному ринку, операціями з довірчого управління; в) від'ємний результат (збиток) від операцій з купівлі/продажу іноземної валюти та банківських металів; г) від'ємне значення курсових різниць від переоцінки активів та зобов'язань у зв'язку зі зміною офіційного курсу національної валюти до іноземної валюти відповідно до підпункту 153.1.3 пункту 153.1 статті 153 цього Кодексу; ґ) суми страхових резервів, сформованих у порядку, передбаченому статтею 159 цього Кодексу; д) суми коштів (зборів), внесені до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; є) витрати з придбання права вимоги на виконання зобов'язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги (факторинг); є) витрати, повязані з реалізацією заставленого майна; ж) інші витрати, прямо пов'язані зі здійсненням банківських операцій та наданням банківських послуг; з) інші витрати, передбачені цим розділом.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення № від 25.01.2018, що прийняте Харківським управлінням Офісу великих платників податків ДФС є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Приписами ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 243, ст. 246, ст. 255, ст. 293, ст. 295, ст. 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "МІДАС ОІЛ" до Харківського управління Офісу великих платників податків ДФС про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 25.01.2018, що прийняте Харківським управлінням Офісу великих платників податків ДФС.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Харківського управління Офісу великих платників податків ДФС () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МІДАС ОІЛ" () суму судового збору у розмірі 11650.59 грн. (одинадцять тисяч шістсот пятдесят гривень 59 копійок).

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку, передбаченому п.п. 15.5. п. 15 ч. 1 Розділу VII Перехідних положень КАС України до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня його проголошення .

В разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 20 червня 2018 р.

Суддя Сагайдак В.В.