Справа № 522/15306/16-а
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2018-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

19 червня 2018 року

м. Київ

справа №522/15306/16-а

адміністративне провадження №К/9901/2340/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Гімона М.М. (суддя-доповідач),

суддів: Мороз Л.Л., Бучик А.Ю.,

розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за касаційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2017 року (головуючий суддя Семенюк Г.В., судді: Потапчук В.О., Шляхтицький О.І.) у справі №522/15306/16-а за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Одеської міської ради; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради №632 від 14 червня 2007 року «Про затвердження правил приймання стічних вод підприємств, установ і організацій в систему каналізації міста Одеси».

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 6 квітня 2017 року позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2017 року постанову суду першої інстанції скасовано, а позов залишено без розгляду на підставі ст.100 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала апеляційного суду вмотивована тим, що Правила, затверджені Рішенням №632, оприлюднені 27.06.2007 року на офіційному веб-сайті Одеської міської ради за посиланням http://omr.gov.ua/ru/8349. Посилання на Правила розміщено на веб-сторінці департаменту міського господарства Одеської міської ради (раніше - управління житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради) за посиланням http://omr.RQv.ua/departments/262. Також, на вищезазначеній сторінці департаменту є додаткове посилання під назвою "Правила приймання стічних вод підприємств, установ і організацій в систему каналізації міста Одеси", яке дає змогу завантажити окремий файл у форматі RTF.

Вказані обставини щодо офіційного оприлюднення Рішення №632 та Правил, затверджених цим рішенням, встановлені набравшою законної сили ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 29.04.2015 року у справі № 522/7101/15-а, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 09.06.2015 року, якою залишено без розгляду адміністративний позов ОСОБА_2 до виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання нечинними Правил, затверджених Рішенням № 632, та визнання незаконним та скасування Рішення № 632.

З посиланням на те, що оскільки моментом офіційного опублікування Рішення №632 є дата його опублікування на офіційній веб-сторінці мережі Інтернет 27 червня 2007 року, а адміністративний позов подано у серпні 2016 року, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про пропуск позивачем строку звернення до суду, встановленого статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України без поважних причин. Також суд зазначив, що той факт, що рішення не було опубліковано у печатному органі Одеської міської ради газеті «Одеський вісник» не дає підстав дійти висновку щодо поважності пропуску строку звернення до суду з даним позовом.

Залишаючи позов без розгляду, суд апеляційної інстанції посилався й на наявність адміністративних позовів, тотожних за підставами і предметом позову, що розглядається, за якими прийняті рішення про залишення позовів без розгляду. У цих справах представником позивачів був адвокат ОСОБА_3, який є представником ФОП ОСОБА_1, тобто ці обставини свідчать про обізнаність позивача із прийнятим Рішенням №632, а тому вона мала можливість у встановлені законодавством строки звернутися до суду з позовом.

Не погодившись з рішенням суду апеляційної інстанції, позивач подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та направити справу для продовження розгляду до цього ж суду.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що посилання суду на обізнаність адвоката ОСОБА_3 про прийняте Рішення №632, з огляду на його участь у справах №522/7101/15, №522/7115/15, №522/9779/16-а в якості представника позивачів, є безпідставними, оскільки безпосередньо вона не приймала участь при розгляді цих справ. Тим більш, з огляду на обов'язковість опублікування регуляторного акта саме в друкованих засобах масової інформації, строк звернення до суду з позовом про його оскарження має вираховуватися саме з дня такого опублікування, що відповідачем було зроблено лише у лютому 2016 року. Покладення обов'язку судом на позивача щодо самостійного пошуку регуляторного акта в мережі Інтернет протирічить нормам законодавства.

У відзиві на касаційну скаргу ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал», посилаючись на правильність висновків апеляційного суду, просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Виконавчий комітет Одеської міської ради у відзиві на касаційну скаргу також просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду - без змін. Посилається на правильність висновків апеляційного суду, а також передбачення чинним законодавством розміщення прийнятих актів органів місцевого самоврядування на своїх офіційних веб-сайтах як одного із способів їх доведення до заінтересованих осіб. При цьому така можливість не пов'язується із наявністю або відсутністю у таких осіб персонального комп'ютера та засобів інтернет-зв'язку.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частин першої та другої статті 99 КАС України, в редакції діючій до 15.12.2017 року, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Згідно ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції з дослідженням усіх обставин у справі, на підставі належних і допустимих доказів, правильно зазначив, що з огляду на дату набуття Позивачем статусу фізичної особи-підприємця, вона з квітня 2010 року перебуває у правовідносинах, що регулюються нормативними приписами Правил, затверджених оскаржуваним рішенням Виконкому, вказані приписи Правил нею виконувались, що свідчить про обізнаність позивача з ними та наявність у неї реальної можливості ознайомитись з оскаржуваним Рішенням № 632. Крім того, повторна публікація Правил на офіційному веб-сайті міста відбулась 27 квітня 2015 року, тобто вже після набуття Позивачем вищевказаного статусу.

Суд апеляційної інстанції правильно звернув увагу, що 21 листопада 2015 року між ФОМ ОСОБА_1 та адвокатом ОСОБА_3 було укладено договір про надання правової допомоги. Згідно із п.1 вказаного Договору Адвокат, за дорученням Клієнта зобов'язується надати останньому правову допомогу (виконати доручення), предметом якої є представництво Адвокатом інтересів Клієнта під час розгляду справи за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання рішення виконкому № 632 неправомірним, а Клієнт зобов'язується оплатити Адвокатові гонорар та компенсувати витрати, які були понесені Адвокатом у зв'язку із виконанням цього договору.

При цьому Одеська міська рада на адвокатський запит від 30 березня 2015 року №01-15/214 повідомила ОСОБА_3 де можливо ознайомитись з рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради №632 від 14.06.2007р.

Тобто, як правильно зазначив суд апеляційної інстанції, сукупність наявних у матеріалах справи документів свідчать про обізнаність ФОП ОСОБА_1 з оскаржуваним нею Рішенням №632 від 14.06.2007 року ще у 2015 році, а позов подано у серпні 2016 року, тобто з пропуском строку звернення до суду.

Отже, в даному випадку має місце незгода з регуляторним актом, і саме на його скасування направлений позов, при цьому зі змістом регуляторного акта позивач був ознайомлений і в разі незгоди з ним мав можливість звернутися до суду з адміністративним позовом. Вирішальним для визначення додержання особою строків звернення до суду є встановлення часу, коли особа фактично дізналася або повинна була дізнатися про зміст оскарженого рішення, а не дотримання суб'єктом владних повноважень строків та способу його оприлюднення.

Саме такий критерій закріплений статтею 99 КАС України, а передбачена можливість поновлення таких строків не має автоматичного характеру у разі зазначення особою про його пропуск, як на її думку, з поважних причин або доведення наявності підстав для задоволення позову.

При цьому, поважними причинами пропуску такого строку можуть бути визнані лише ті обставини, які були об'єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов'язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

У будь-якому випадку строки звернення до суду встановлені для особи, яка звертається із позовом, і питання його дотримання має першочергове значення, тобто передує встановленню обставин, від яких залежить кінцевий результат вирішення спору.

Враховуючи, що у даній справі не встановлено поважних причин пропуску строку, тобто об'єктивно непереборних обставин, які позбавляли позивача можливості звернутися до суду із дотриманням вимог ст.99 КАС України, суд апеляційної інстанції правильно застосував правові наслідки, визначені ст.100 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 350 КАС суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду апеляційної інстанції є законним і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, правильно застосував норми процесуального права, в ньому повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновок суду щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними, а доводи касаційної скарги його не спростовують.

Керуючись статтями 345, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2017 року у справі №522/15306/16-а залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.М. Гімон

Л.Л. Мороз

А.Ю. Бучик ,

Судді Верховного Суду