Справа № 826/8358/17
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2018-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 червня 2018 року № 826/8358/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Григоровича П.О., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
доТериторіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області
провизнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області, в якому просить суд:

- визнати незаконною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області щодо не нарахування та не виплати судді Миронівського районного суду Київської області суддівської винагороди (заробітної плати) у подвійному розмірі за роботу у вихідні (неробочі) та святкові дні 2016 року.

- стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області (ідентифікаційний код: 26268119) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1) 13 643 гривні 10 копійок заборгованості по суддівській винагороді (заробітній платі) за роботу в 8 святкових та 1 вихідний день 2016 року.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просить суд їх задовольнити, посилаючись при цьому на те, що відповідно до ст. 107 КЗпП України робота у святковий і неробочий день має бути оплачена у подвійному розмірі, чого відповідачем зроблено не було.

Відповідач заперечує по суті заявлені позовні вимоги, про що надав відзив на позовну заяву, який наявний в матеріалах справи. Посилається на те, що поняття «чергування» не можна прирівнювати до поняття «робота у вихідний день», а враховуючи те, що нормами КЗпП України такого поняття, як «чергування у святкові (неробочі), вихідні дні» не визначено, то позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Справа розглянута в порядку письмового провадження у відповідності до положень ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції до 15.12.2017, а рішення постановлене з урахуванням п. 10 частини першої Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

06.11.2014 року суддя Шаргородського районного суду Вінницької області Гаврищук А.В. на підставі Указу Президента України від 06.11.2014 року № 853/2014 переведений, в межах п'ятирічного строку повноважень, на посаду судді Миронівського районного суду Київської області.

22.01.2016 року Рішенням № 3 зборів суддів Миронівського районного суду позивача обрано запасним слідчим суддею на строк з 01.01.2016 по 31.12.2016.

Відповідно до наказу в. о. голови Миронівського районного суду Київської області від 16 серпня 2016 року № 31/А (додаток № 5), позивач в серпні 2016 року був черговим слідчим суддею 4 вихідних дні: 20.08 (субота), 21.08 (неділя), 27.08 (субота), 28.08 (неділя), та один святковий (День Незалежності).

Згідно з табелем обліку використання робочого часу Миронівського районного суду Київської області, з 01 по 31 серпня 2016 року позивач відпрацював по вісім годин 25 днів, 4 з яких (20, 21, 27, 28) є вихідними днями та 1 є святковим днем (24 серпня).

Відповідно до розрахункового листка про заробітну плату, позивачу нараховано 15 159,09 грн за 20 робочих днів.

В той же час, відповідно до наказу в.о. голови Миронівського районного суду Київської області від 1 вересня 2016 року № 32/А, позивач у вересні 2016 року був черговим слідчим суддею 4 вихідних дні: 03.09 (субота), 04.09 (неділя), 10.09 (субота), 11.09 (неділя).

Згідно з табелем обліку використання робочого часу Миронівського районного суду Київської області з 01 по 30 вересня 2016 року позивач відпрацював по вісім годин 16 днів, 4 з яких (03.09, 04.09, 10.09 та 11.09) є вихідними днями.

Відповідно до розрахункового листа про заробітну плату, позивачу в вересні 2016 року нараховано та виплачено заробітну плату в сумі 9095,40 грн за 12 робочих днів.

За таких обставин, оскільки фактично позивачем було відпрацьовано в серпні - вересні 41 день, а заробітну плату нараховано лише за 32 дні, позивач звернувся до суду з даним позовом та просить його задовольнити.

Оцінивши за правилами ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Відповідно до ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду.

Згідно з п. 23 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій статус суддів» (що діє з 30.09.2016) до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (від 07.07.2010 № 2453-VI).

Статтею 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (який діяв до 30.09.2016) передбачено, що суддівська винагорода не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за:

1) вислугу років;

2) перебування на адміністративній посаді в суді;

3) науковий ступінь;

4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

Зазначеними нормами законодавства встановлено вичерпний перелік складових суддівської винагороди, яку суддя повинен отримувати у зв'язку із виконанням своїх службових обов'язків та розмір посадового окладу.

Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу (ст. 1 Закону України «Про оплату праці»).

Таким чином, суддівська винагорода - це заробітна плата судді, яка виплачується за виконання ним своїх трудових обов'язків.

Працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства (ст. 21 Закону України «Про оплату праці»).

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про оплату праці» норми оплати праці (за роботу в святкові, неробочі та вихідні дні) встановлюються Кодексом законів про працю України та іншими актами законодавства України. Норми і гарантії в оплаті праці, передбачені частиною першою цієї статті та Кодексом законів про працю України, є мінімальними державними гарантіями.

Позивач, як суддя Миронівського районного суду Київської області у 2016 році мав право на оплату праці в розмірі, передбаченому ст. 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (який діяв до 30.09.2016), п. 23 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (що діє з 30.09.2016).

В той же час, як зазначає позивач, заробітна плата щодо роботи у вихідні та світкові дні, має бути визначена у розмірах, передбачених ст. ст. 72, 73, 107 КЗпП України.

Згідно з частиною 1 статті 52 КЗпП України для працівників установлюється п'ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями. При п'ятиденному робочому тижні тривалість щоденної роботи (зміни) визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, який затверджує власник або уповноважений ним орган за погодженням з виборним органом профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації з додержанням усиновленої тривалості робочого тижня (стаття 50 та 51 КЗпП України).

Статтею 67 КЗпП України передбачено, що при п'ятиденному робочому тижні працівникам надаються два вихідних дні на тиждень. Загальним вихідним днем є неділя. Другий вихідний день при п'ятиденному робочому тижні, якщо він не визначений законодавством, визначається графіком роботи підприємства, установи, організації, і, як правило, має надаватися підряд з загальним вихідним днем. У випадку, коли святковий або неробочий день збігається з вихідним днем, вихідний день переноситься на наступний після святкового або неробочого.

Відповідно до 5.1. Правил внутрішнього трудового розпорядку Миронівського районного суду Київської області, затверджених загальними зборами працівників Миронівського районного суду Київської області 27.06.2013, в суді встановлений п'ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями - суботою та неділею. Нормальна тривалість робочого часу працівників суду не може перевищувати 40 годин на тиждень. Напередодні святкових та неробочих днів, що визначені статтею 73 КЗпП України, тривалість роботи працівників скорочується на одну годину

З метою забезпечення можливості органів досудового слідства, прокуратури та інших учасників кримінального процесу на судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, в тому числі і у вихідні, неробочі та святкові дні, 22 січня 2016 року на зборах суддів Миронівського районного суду Київської області прийнято рішення, за яким розподіл справ із судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні здійснюється між слідчими суддями у вихідні, святкові та неробочі дні в порядку черговості згідно графіків чергування.

За змістом ст.72 КЗпП України робота у вихідний день може компенсуватися, за згодою сторін, наданням іншого дня відпочинку або у грошовій формі у подвійному розмірі.

Оплата за роботу у вихідний день обчислюється за правилами статті 107 цього Кодексу.

Згідно з ст. 107 КЗпП України робота у святковий і неробочий день (частина четверта статті 73) оплачується у подвійному розмірі: працівникам, праця яких оплачується за годинними або денними ставками, - у розмірі подвійної годинної або денної ставки.

Кількість годин, відпрацьованих у вихідні та святкові дні, відображаються у табелі використання робочого часу.

Правовий аналіз норм ст.ст. 72, 107 КЗпП України, дає змогу дійти висновку, що передумовою оплати роботи у святковий день в подвійному розмірі, є досягнення сторонами трудових правовідносин згоди з цього питання.

Дійсно, згідно з табелями обліку використання робочого часу Миронівського районного суду Київської області за період з серпня по вересень 2016 року, позивач працював по вісім годин 8 вихідних днів та 1 святковий день.

Як слідує з матеріалів справи, позивачу не було нараховано та виплачено заробітну плату за роботу у вихідні та святкові дні.

Втім, в Наказах В.о. Голови Миронівського районного суду Київської області від 16.08.2016 №31/А, від 01.09.2016 №32/А, додатками до яких є графіки чергування слідчих суддів, з якими позивач особисто був ознайомлений, відсутнє погодження сторін щодо компенсації (оплати) праці у вихідні та святкові дні.

Таким чином, ознайомившись з вказаними розпорядчими документами, позивач тим самим надав згоду на чергування у вихідні, святкові дні, без будь якої компенсації.

Жодних інших документів, в яких позивач та роботодавець дійшли згоди щодо компенсації роботи у вихідний день у грошовій формі в подвійному розмірі, позивачем до матеріалів справи не надано.

Крім того, як свідчать матеріали справи, Миронівський районний суд Київської області не звертався до Територіального управління ДСА України в Київській області з листами щодо нарахування та виплати безпосередньо ОСОБА_1 грошової компенсації за роботу в надурочний час, як це було зроблено Миронівським районним судом Київської області стосовно інших суддів даного суду, відповідно до листа від 22.06.2016 №02-02/46/16.

За таких обставин, Окружний адміністративний суд міста Києва приходить до висновку, що відповідач в рамках досліджуваних правовідносин, не міг допустити протиправної бездіяльності щодо не нарахування та не виплати судді Миронівського районного суду Київської області Гаврищуку А.В. суддівської винагороди (заробітної плати) у подвійному розмірі за роботу у вихідні (неробочі) та святкові дні 2016 року, адже безпосередньо роботодавець - Миронівський районний суд Київської області з такими питаннями до ТУ ДСА України в Київській області не звертався.

Відтак, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Стосовно позовних вимог про стягнення з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області на користь позивача коштів за роботу у вихідні та святкові дні, Окружний адміністративний суд міста Києва зазначає, що оскільки правові підстави для нарахування позивачу коштів за роботу у вихідні дні, в даному випадку, відсутні, як наслідок, відсутні підстави для стягнення таких коштів з відповідача.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва, з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, вважає, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 2, 6, 72-77, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя П.О. Григорович