Справа № 378/575/18
Суддя: Марущак Н. М.
Дата ухвалення: 2018-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер: 378/575/18
Провадження № 2-а/378/16/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.06.2018 року Ставищенський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Марущак Н. М.,

за участю секретаря Яременко І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Ставище справу за адміністративним ОСОБА_1 до тимчасово виконуючого обовязки старшого інспектора Відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в Київській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

До суду з вказаним позовом звернувся ОСОБА_1, посилаючись на те, що 23.04.2018 року Управлінням патрульної поліції в Київській області Департаменту патрульної поліції з метою визначення стану експлуатаційного стану утримання доріг проведено обстеження вулично-шляхової мережі смт. Ставище, після чого відповідачем було винесено постанову ВР №253621 від 23.04.2018р. про притягнення його (позивача, як селищного голови) до адміністративної відповідальності частиною 1 ст. 140 КУпАП за невжиття заходів щодо ліквідації ямковості на проїзній частині в порушення вимог ДСТУ 3587-97, п 1.5 ПДР України. Вказаною постановою на нього (позивача) накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1020 грн..

Вину свою не визнає та вважає, що дана постанова була винесена з порушенням норм чинного законодавства, посилаючись на те, що жодних замірів при обстеженні доріг селища та відповідної схеми відповідач не склав; він не є відповідальною особою в селищі Ставище за утримання доріг.

Позивач просить суд визнати дії відповідача протиправними, скасувати вищевказану постанову та закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення.

Позивач до суду подав заяву, просить справу розглядати у його відсутність (а.с. 29).

Відповідач - виконуючий обовязки старшого інспектора Відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в Київській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2 та представник вказаного Департаменту в судове засідання не прибули, про час і місце розгляду справи зазначений Департамент повідомлений належним чином, відзив до суду від відповідача не надходив. До суду надійшов лист Управління патрульної поліції в Київській області Департаменту патрульної поліції від 14.06.2018 року № 1814/41/40/01-2018 (а.с. 48), відповідно до якого ОСОБА_2 звільнений від тимчасового виконання обовязків за вакантною посадою, перебуває на посаді інспектора роти № 1 батальйону № 1.

Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що постановою від 23.04.2018 року відповідачем винесено постанову серії ВР №253621 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за порушення ним п 1.5 ПДР України невжиття ним як посадовою особою відповідальною за експлуатаційний стан (селищним головою) заходів щодо ліквідації ямковості на проїзній частині в порушення вимог ДСТУ 3587-97, глибина окремих вибоїн перевищує 6 см. Вказаною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 ст. 140 КУпАП та накладено штраф в розмірі 1020 гривень, що підтверджуються копією постанови (а. с. 10).

Відповідно до підпункту 1.5 ПДР України дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров'ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Відповідальність за порушення правил, норм і стандартів при утриманні автомобільних доріг і вулиць, невжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху чи позначення на автомобільних дорогах і вулицях місць провадження робіт передбачена частиною 1 ст. 140 КУпАП.

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Законами України «Про автомобільні дороги», «;Про дорожній рух», ч.1 ст.140 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 16 ЗУ «Про автомобільні дороги» вулиці і дороги міст та інших населених пунктів знаходяться у віданні органів місцевого самоврядування і є комунальною власністю.

Згідно зі ст. 6 ЗУ «Про дорожній рух» до компетенції міських рад та їх виконавчих органів у сфері дорожнього руху належить організація будівництва, реконструкції, ремонту та утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів.

Статтею 19 ЗУ «Про автомобільні дороги» визначені основні обов'язки органів місцевого самоврядування у частині управління функціонуванням і розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, до яких відноситься:

- забезпечення безперервних, безпечних, економічних та зручних умов руху транспортних засобів і пішоходів вулицями і дорогами міст та інших населених пунктів;

- організація будівництва, реконструкції, ремонту та утримання вулиць і доріг міст та інших населених пунктів за встановленими для них будівельними нормами, державними стандартами та нормами.

Управління функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, згідно зі ст.17 ЗУ «Про автомобільні дороги» здійснюється відповідними органами місцевого самоврядування, у віданні яких вони знаходяться.

Згідно зі ст. 21 цього закону, органи місцевого самоврядування, що управляють функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, відповідають за:

- стан вулиць і доріг міст та інших населених пунктів відповідно до діючих норм, у тому числі щодо безпеки руху транспортних засобів і пішоходів;

- якість робіт з проектування, будівництва, реконструкції, ремонту та утримання вулиць і доріг міст та інших населених пунктів.

Статтею 41 ЗУ «Про автомобільні дороги» передбачено, що фінансування будівництва, реконструкції, ремонту та утримання вулиць і доріг міст та інших населених пунктів здійснюється за рахунок бюджетів міст та інших населених пунктів, а також інших джерел фінансування, визначених законодавством.

Розподіл коштів на будівництво, реконструкцію, ремонт та утримання вулиць і доріг міст та інших населених пунктів здійснюється відповідними органами місцевого самоврядування, у віданні яких вони знаходяться, з метою збереження та розвитку вулично-дорожньої мережі відповідно до пріоритетів, визначених державними програмами та перспективними планами розвитку транспортної системи міст та інших населених пунктів, з урахуванням фактичного стану вулично-дорожньої мережі.

Відповідно до ч.1 ст.140 КУпАП адміністративним правопорушенням є, зокрема, порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних шляхів та вулиць, за яке передбачене адміністративне стягнення у виді штрафу від шістдесяти до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, вина (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Посадові особи, відповідно до ст. 14 КУпАП, підлягають адміністративній відповідальності за адміністративні правопорушення, повязані з недодержанням установлених правил у сфері охорони порядку управління, державного і громадського порядку, природи, здоровя населення та інших правил, забезпечення виконання яких входить до їх службових обовязків.

Згідно з вимогами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, показаннями приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до приписів статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків.

Відповідно до вимог розділу 3 ДСТУ 3587 „Безпека дорожнього руху. Автомобільні дороги, вулиці та залізничні переїзди. Вимоги до експлуатаційного стану автомобільні дороги, вулиці і дороги населених пунктів та залізничні переїзди повинні на період їх експлуатації підтримуватися у справному стані і забезпечувати безпеку руху транспортних засобів та пішоходів.

Відповідно до п. 3.1.1 розділу 3 вказаного ДСТУ покриття проїзної частини не повинно мати осідань, вибоїн, напливів чи інших деформацій, що утруднюють рух транспортних засобів.

Згідно п. 3.1.2 розділу 3 вказаного ДСТУ гранична глибина окремих осідань, вибоїн не повинна перевищувати 4 см для доріг І III категорій і груп А, Б вулиць і доріг населених пунктів

З наданих позивачем копії постанови (а. с. 10) та акта (а. с. 39-44) встановлено, що оспорювана постанова була винесена відповідачем на підставі акта весняного обстеження вулично-дорожньої мережі смт Ставище від 23 квітня 2018 року, складеного в м. Києві комісією у складі відповідача, тимчасово виконуючого обовязки старшого інспектора Відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в Київській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_3, юриста Ставищенської селищної ради ОСОБА_4 та голови Ставищенської селищної ради ОСОБА_1. Вказаним актом визначено обсяг робіт, які необхідно виконати та зазначено їх вид без зазначення терміну виконання робіт та виконавця (а.с. 39-41). Проте, глибина окремих осідань, вибоїн на жодній вулиці селища Ставище в акті не зазначена, що підтверджує твердження позивача про те, що відповідні заміри щодо такої глибини при обстеженні доріг відповідачем проведено не було.

Будь-яких доказів, які б підтверджували, що виконання робіт по ремонту дороги входить до службових обовязків позивача, що він мав обєктивну можливість їх реалізувати, але не виконав без поважних на те причин, відповідач суду не надав.

Відповідно до ст. 280 КпАП України, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачає низку визначених у законі послідовних дій відповідного органу (посадової особи).

Відповідно до пункту 5 статті 213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, віднесені цим Кодексом до їх відання (частина друга статті 214 КУпАП).

Водночас, статтею 217 КУпАП передбачено, що посадові особи, уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення, можуть накладати адміністративні стягнення, передбачені цим Кодексом, у межах наданих їм повноважень і лише під час виконання службових обов'язків.

Положеннями статті 222 КУпАП також передбачено, що органи Національної поліції та від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень, в тому числі у сфері забезпечення дотримання правил, норм і стандартів при утриманні автомобільних доріг і вулиць, залізничних переїздів, інших дорожніх споруд, .... що передбачено частиною першою статті 140 КУпАП.

У випадках, передбачених частинами першою та другою статті 258 КУпАП, посадовими особами Національної поліції на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення.

Для оцінювання рішень, дії чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суди на підставі частини другої статті 2 КАС України повинні перевіряти, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Крім того, як зазначає Пленум Вищого адміністративного суду у постанові від 06.03.2008 року № 2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень КАС України під час розгляду адміністративних справ», підставами для визнання будь-якого акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт.

Беручи до уваги встановлені судом обставини справи та даючи їм правову оцінку суд вважає необхідним зазначити наступне.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КУпАП, є не доведеним.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, саме відповідач зобов'язаний довести правомірність накладення ним адміністративного стягнення, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами факту порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність згідно ч. 1 ст. 140 КУпАП.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що відповідачем, всупереч вимогам ч. 2 ст. 77 КАС України факт порушення позивачем ОСОБА_1 не доведено, беззаперечних доказів, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, суду не надано, тоді як саме на відповідача законом покладено обов'язок доказування вини позивача у скоєні правопорушення.

Таким чином, суд дійшов до переконання про відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КУпАП, оскільки відповідач не довів, що позивач допустив вищевказане адміністративне правопорушення..

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення. правопорушення слід закрити.

За таких обставин, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, вищевказану постанову про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності слід скасувати, справу про адміністративне правопорушення слід закрити.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 16, 17, 19, 21, 41 Законом України «Про автомобільні дороги», ст.ст. 2, 6, 8, 9, 12, 77, 94, 242-244, 250, 255, 286, пунктом 15.5 Розділу VII „Перехідні положення КАС України (у редакції Закону №2147-VІІІ) КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову тимчасово виконуючого обовязки старшого інспектора Відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в Київській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2 від 23 квітня 2018 року серії ВР № 253621 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 140 КУпАП з накладенням штрафу в розмірі 1020 (одна тисяча двадцять) гривень, справу про адміністративне правопорушення закрити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Ставищенський районний суд Київської області до Київського апеляційного адміністративного суду.

Повне рішення виготовлено 21 червня 2018 року.

Суддя Н. М. Марущак