Справа № 487/5288/17
Суддя: Нікітін Д. Г.
Дата ухвалення: 2018-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 487/5288/17
Провадження № 2-а/487/38/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2018 року Заводський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді -Нікітіна Д.Г.,
при секретарі - Плетенчук О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Головного Управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення суб'єкта владних повноважень, -

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулось УПФУ з позовною заявою до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, та просив суд скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області від 29.08.2017 за виконавчим провадженням № 53246006 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у розмірі 90,17 грн. Також просив скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області від 13.09.2017 про відкриття виконавчого провадження № 54688155.

Позов обґрунтований позивачем тим, що 25 вересня 2017 року головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області отримано постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області (далі - ВПВР УДВС ГТУЮ) від 13.09.2017 про відкриття виконавчого провадження (далі - ВП) № 54688155 (додаток 1) з примусового виконання постанови ВПВР УДВС ГТУЮ від 29.08.2017 № 53246006 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження. Головне управління не погоджується з зазначеними постановами головного державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ і вважає, що вони винесені з порушенням норм чинного законодавства та підлягають скасуванню з наступних підстав.

Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області в судове засідання не з'явився.

Представник Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області в судове засідання не з'явився. 17.01.2018 року надав до суду заперечення проти позову, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки вважає, що дії старшого державного виконавця вчинені відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження".

Дослідивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення проти позову, докази, якими вони підтверджуються, суд приходить до наступного.

19 січня 2017 року головним державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 53246006 з примусового виконання виконавчого листа № 487/9118/15-а виданого 31.05.2016 Заводським районним судом м. Миколаєва про зобов'язання головного управління здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_3 з 24 листопада 2014 року, виходячи з розміру посадового окладу судді місцевого суду, встановленого ч. З ст. 133 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», а саме 10 мінімальних заробітних плат, розмір якої визначений Законами України про державний бюджет на відповідні роки, з урахуванням всіх додаткових видів грошового забезпечення, на підставі яких була призначена пенсія та у відсотковому розмірі на момент призначення пенсії, та надано строк добровільного виконання до 02.02.2017.

На виконання зазначеної постанови про відкриття виконавчого провадження головним управлінням до ВПВР УДВС ГТУЮ направлено лист від 26.01.2016 № 645/08, в якому викладено інформацію про повне фактичне виконання постанови

Заводського районного суду м. Миколаєва від 03.02.2016 у справі № 487/9118/15-а, на підставі якої видано виконавчий лист, в добровільному порядку з доданням відповідних доказів.

В зазначеному листі головного управління, враховуючи повне фактичне виконання постанови Заводського районного суду м. Миколаєва від 03.02.2016 у справі № 487/9118/15-а, заявлено вимогу про закінчення виконавчого провадження № 53246006 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-УІІІ.

25 вересня 2017 року головним управлінням отримано постанову головного державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ від 13.09.2017 про відкриття ВП № 54688155 з примусового виконання постанови ВПВР УДВС ГТУЮ від 29.08.2017 № 53246006 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у розмірі 90,17 грн.

Так, відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку встановленому ст. 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця, 2) авансового внеску стягувача, 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження це витрати органів державної виконавчої служби, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень.

Витрати виконавчого провадження здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, які використовуються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Кошти виконавчого провадження складаються з авансового внеску стягувача на організацію та проведення виконавчих дій, стягнутих з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та інших надходжень, що не суперечать законодавству.

Наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2830/5 «Про встановлення видів та розмірів витрат виконавчого провадження» визначено види та розміри витрат виконавчого провадження, до яких належать, виготовлення документів виконавчого провадження, пересилання документів виконавчого провадження, послуги осіб, залучених до проведення виконавчих дій, послуги поштового переказу стягувачу стягнених аліментних сум, проведення розшуку боржника, його майна або розшуку дитини, послуги перевезення, зберігання арештованого майна, у тому числі транспортування і зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику чи стоянці, банківські послуги при операціях з іноземною валютою, сплата судового збору, плата за користування Єдиним державним реєстром виконавчих проваджень та після введення в дію статті 8 Закону України N 1404-VIII «Про виконавче провадження» плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження, інші витрати виконавчого провадження, здійснені під час проведення виконавчих дій.

Стягнення витрат є саме тим заходом, який застосовується державним виконавцем у випадку невиконання боржником рішення суду в строк, що ним встановлений.

Отже, рішення суду було добровільно виконано УПФУ.

Суд зазначає, що згідно із пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 №14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження", витрати виконавчого провадження та виконавчий збір стягується за постановою державного виконавця з боржника, якщо останній не виконав рішення добровільно в установлений для цього строк і воно було виконане примусово.

Верховний суд України в своїй постанові від 28 січня 2015 року вказав, що положеннями ч.3 ст.27 зазначеного закону передбачено, що в разі отримання документального підтвердження повного виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору та витрат з боржника. Виконавчий збір та витрати стягуються на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання, які в розглядуваному випадку не вчинялися.

Враховуючи наведені обставини в сукупності, суд вважає, що позивач самостійно, в межах наданого строку, виконав постанову Заводського районного суду м. Миколаєва від 03.02.2016 у справі № 487/9118/15-а. Отже, відсутні підстави для примусового виконання вказаного судового рішення, і, як наслідок, стягнення витрат виконавчого провадження.

Суд надаючи правову оцінку підставам відкриття виконавчого провадження, а саме постанові від 13.09.2017 року вважає її безпідставною, оскільки державним виконавцем не проводилися дії щодо примусового виконання рішення, а рішення було виконано в добровільному порядку.

З урахуванням наведеного, постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження №54688155, яка винесена на підставі постанови про стягнення витрат виконавчого провадження від 13.09.2017 року №53246006 не може вважатись законною та обґрунтованою.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги Головного Управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області підлягають задоволенню.

Статтею 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову суб'єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб'єкта владних повноважень, пов'язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6, 14, 90, 139, 243-246, 250, 255, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Головного Управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення суб'єкта владних повноважень задовольнити.

Скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області від 29.08.2017 року за виконавчим провадженням № 53246006 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у розмірі 90,17 грн.

Скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області від 13.09.2017 року про відкриття виконавчого провадження № 54688155.

Стягнути з Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь держави судовий збір у розмірі 640,00 грн.

Позивач: Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ).

Відповідач: Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (вул. Лягіна, 2, м. Миколаїв, 54001, ).

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття рішення апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини постанови суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 295 КАС України, учасник справи, якому повний текст рішення суду не було вручено у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення суду.

Апеляційна скарга подається відповідно до п. 15.5 ч. 1 розділу VІІ Перехідних положень КАС України учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Д.Г. Нікітін