Справа № 452/3090/17
Суддя: Казан І. С.
Дата ухвалення: 2018-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 452/3090/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"12" червня 2018 р. м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючого судді Казана І.С.

при секретарі Кафтан О.Ю.,

із участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Самборі Львівської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління державної міграційної служби України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення за межі України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд із адміністративним позовом до Головного управління державної міграційної служби України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення від 16.11.2017 року «Про примусове повернення за межі території України громадянки ОСОБА_1, 10.07.1970р.н.». У підтвердження заявлених позовних вимог позивач посилається на те, щовищевказаним рішенням її зобовязано покинути територію України у термін до 15.12.2017 року. Вважає дане рішення незаконним, оскільки вона народилася 10.07.1970 року і проживала у ІНФОРМАЦІЯ_1 і є за національністю українка. 27.07.1991р. позивач зареєструвала шлюб у Самбірському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області із громадянином ОСОБА_3 Федерації ОСОБА_4, з яким до 1993 року проживала у ІНФОРМАЦІЯ_1, а у вересні місяці 1993 року виїхала у ОСОБА_3 Федерацію в місто Ростов-на-Дону на підставі паспорта громадянина УРСР серії УІІ-НМ №692407 від 08.09.1993 року. 23.03.2009 року її шлюб з ОСОБА_4 було розірвано рішенням мирового судді дільниці №4 Ворошиловського району міста Ростов-на-Дону і 23.06.2011 року ОСОБА_1 повернулась в Україну; з того часу постійно проживає на території України, а з попереднього місця її проживання та реєстрації у ОСОБА_3 Федерації АДРЕСА_1 її знято на підставі виданого виконавчого листа 7 вересня 2009 року Ворошиловським районним судом міста Ростова-на-Дону ОСОБА_3 Федерації. Оскільки позивач народилася в Україні і повертатися їй у ОСОБА_3 Федерацію немає куди, а на даний час ця держава визнана агресором відносно України, тому позивач просить у судовому порядку визнати незаконним та скасувати рішення про її примусове повернення за межі України.

Позивач у судовому засіданні адміністративний позов підтримала повністю, просила такий задовольнити та пояснила, що в Росії немає ні місця проживання, ані жодних засобів для існування; таким чином складись сімейні обставини, що вона була змушена якийсь період проживати там, однак вона себе вважає українкою, оскільки народилася і проживала в основному в Україні, станом на 1991 рік також проживала в Україні постійно, що встановлено судовим рішенням і надалі хоче оформити документальну сторону повязану із проживанням тут, оскільки із 23.06.11р. до Росії не виїжджала. Позивач переконливо просила суд ухвалити рішення і примусово не повертати її до Росії.

Представник позивача ОСОБА_2 підтримала свою довірительку та вважає, що в даній конкретній ситуації особу не слід примусово повертати до Росії, постільки вона дійсно є українкою.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, подав відзив у якому позову не визнав посилаючись на те, що рішення Самбірського міського відділу Головного управління державної міграційної служби України у Львівській області від 16.11.2017 року є законним, бо позивач порушила дозволений строк перебування на території України як іноземець; тому з метою забезпечення вимог міграційного законодавства зобовязана покинути територію України.

Заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали адміністративного позову та відзиву на нього, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню виходячи із наступного:

Відповідно до ч. 4 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду.

Виходячи з положень частини першої статті 288 Кодексу адміністративного судочинства України, позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну, а також позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України подаються до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Згідно з частиною 1 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоровя, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

В адміністративній справі судом установлено, що рішенням головного спеціаліста Самбірського міського відділу Головного управління державної міграційної служби України у Львівській області ОСОБА_5 від 16.11.2017 року «Про примусове повернення за межі території України громадянки ОСОБА_1, 10.07.1970р.н.», ОСОБА_1 зобовязано покинути територію України у термін до 15.12.2017 року.

Згідно ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоровя чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Як також установлено судом ОСОБА_1, дошлюбне прізвище особи Кулакова, народилась 10.07.1970 року в м. Самборі Львівської області, актовий запис про народження №352 від 07.08.1970 року, складений Самбірським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, що вбачається з повідомлення №02-13/643 від 28.11.2017 року Самбірського МВ ДРАЦС ГТУЮ у Львівській області. Відповідно ОСОБА_1 за національністю - українка.

Відповідно до повідомлення №04-02/632 від 24.11.2017 року Самбірського МВ ДРАЦС ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_1 27.07.1991 року зареєструвала шлюб із ОСОБА_4, уродженцем ОСОБА_3 Федерації у Самбірському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області за актовим записом №179.

У вересні місяці 1993 року позивач разом із чоловіком ОСОБА_4 виїхала у ОСОБА_3 Федерацію у місто Ростов-на-Дону на підставі паспорта громадянина УРСР серії УІІ-НМ №692407 від 08.09.1993 року.

Як убачається із повідомлення №04-02/632 від 24.11.2017 року Самбірського МВ ДРАЦС ГТУЮ у Львівській області шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 23.03.2009 року розірвано. 23.06.2011 року ОСОБА_1 повернулась в Україну і з того часу постійно проживає на території України.

Із копії довідки, виданої «Управляючою компанією ЖКХ «Пульс» Ростова-на-Дону від 13.10.2009 року відомо, що за адресою АДРЕСА_2 ОСОБА_1 не проживає і не зареєстрована.

Отже, ОСОБА_1 не має місця проживання в ОСОБА_3 Федерації, в якій проживала тимчасово в період з вересня 1993 року по 23.06.2011 року, а відповідно не має місця повернення у ОСОБА_3 Федерацію, і таке повернення загрожуватиме її безпеці, що встановлено під час провадження в адміністративній справі.

Згідно ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обовязком держави. Згідно п. 8 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, в редакції наказу Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України від 22 січня 2018 року №38/77, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 24.04.2018 року за №482/31934, яка вступила в дію 01.06.2018 року, відповідно до статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» забороняється примусово повертати і примусово видворяти іноземців до країн, де: їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або через політичні переконання; їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; їх життю або здоровю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного чи внутрішнього збройного конфлікту, або систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Верховною ОСОБА_6 України з метою забезпечення додержання прав і свобод людини і громадянина, захист інтересів держави, державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах окупації прийнято ОСОБА_7 України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року №1207-УІІ. ОСОБА_7 визначив статус частини території України, як тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії ОСОБА_3 Федерації, встановив особливий правовий режим на цій території, визначив особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб. Також визначено дату початку тимчасової окупації - 20.02.2014 року.

Постановою Верховної ОСОБА_6 України «Про Звернення Верховної ОСОБА_6 України до Організації Обєднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської ОСОБА_6 Європи, Парламентської ОСОБА_6 НАТО, Парламентської ОСОБА_6 ОБСЄ, Парламентської ОСОБА_6 ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання ОСОБА_3 Федерації державою-агресором» від 27.01.2015 року, Україна визнала ОСОБА_3 Федерацію державою-агресором.

Беручи до уваги наведені норми Законів та встановлені обставини у судовому засіданні в даному адміністративному спорі, суд приходить до переконання, що в даному конкретному випадку примусове повернення ОСОБА_1 до ОСОБА_3 Федерації загрожує її безпеці. Внаслідок збройної агресії ОСОБА_3 Федерації по відношенню до держави України та українців, існують підставні ризики, що, після перетину кордону, їй, як українці за національністю, яка не має місця проживання у ОСОБА_3 Федерації, в ситуації міжнародного збройного конфлікту та систематичного порушення прав людини у ОСОБА_3 Федерації, загрожуватиме небезпека за національною приналежністю, як уродженці держави Україна, по відношенню до якої ОСОБА_3 Федерації визнана державою-агресором.

За змістом положень статті 8 п.1 Закону України «Про громадянство», особа, яка сама чи хоча б один з її батьків народилися або постійно проживали до 24.08.1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) ( ч.1 ст.8 Закону України «Про громадянство України») має право подати документи, що підтверджує факт постійного проживання заявника на вищевказаних територіях до 24.08.1991 року для відновлення громадянства України, що передбачені підпунктами «А» - «В» п. 24 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого указом президента України від 27.03.2011 року №215 (редакція від 27.06.2006 року №588).

Ураховуючи, що ОСОБА_1 народилась на території України в м. Самборі і постійно проживала на території України до 1993 року, в тому числі і станом на 24.08.1991 року та на 13.11.1991 року, що водночас установлено рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 19 лютого 2018 року, вона має право на відновлення громадянства України за територіальним походженням після скасування рішення про її примусове повернення за межі України.

Виходячи з принципів адміністративного судочинства і, в тому числі верховенства права; відповідно до Конституції України основною засадою судочинства є обовязковість рішень суду; ураховуючи вищенаведене, достатність і взаємний звязок доказів, вивчені спірні правовідносини; за наведених вище всіх обставин, суд приходить до висновкупро наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до Головного управління державної міграційної служби України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення з України.

Керуючись ст. ст. 6-9, 73-77, 90, 241-246, 250 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління державної міграційної служби України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення за межі України, - задовольнити.

Визнати неправомірним та скасувати рішення головного спеціаліста Самбірського міського відділу Головного управління державної міграційної служби України у Львівській області ОСОБА_5 від 16.11.2017 року «Про примусове повернення за межі території України громадянки ОСОБА_3 Федерації ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2».

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів із дня його проголошення до суду апеляційної інстанції.

Суддя