Справа № 825/1779/18
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2018-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2018 року м. Чернігів Справа № 825/1779/18

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Бородавкіної С.В.,

за участі секретаря - Гайдука С.В.,

представника позивача - Андрійця Г.О.,

представника відповідача - Полегешко Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, податкової вимоги, рішення про застосування штрафних санкцій,

У С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі - ФОП ОСОБА_3.) 17.04.2018 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області (далі - ГУДФС у Чернігівській області) і просить визнати протиправними та скасувати:

- податкові повідомлення-рішення відповідача від 30.03.2018: № 9, № 9, № 9, № 9, № 9;

- вимогу відповідача про сплату боргу від 30.03.2018 № Ф-9;

- рішення відповідача про застосування штрафних санкцій від 30.03.2018 № 9.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що всі викладені в акті перевірки висновки та донарахування ґрунтуються на тому, що ним на перевірку не надано документи, які підтверджують використання придбаного палива в своїй господарській діяльності. Однак, позивач під час перевірки надав фіскальні чеки про придбання палива, тому його витрати, відповідно до положень податкового законодавства, є документально підтвердженими. Також, господарські операції з придбання палива, безпосередньо пов'язані з його господарською діяльністю, та належним чином відображені в бухгалтерському та податковому обліку, зауважень до вказаних документів у перевіряючих не було.

За наведених обставин вважає, що у відповідача були відсутні підстави для винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, рішення про застосування штрафних санкцій та вимоги.

Ухвалою судді від 19.04.2018 призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження у відкритому підготовчому засіданні.

Ухвалою суду від 06.06.2018 закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні, надав відзив на позовну заяву та зазначив, що на перевірку позивачем не було надано жодних документів, що підтверджують використання придбаного палива в господарській діяльності. Також перевіркою встановлено такі порушення податкового законодавства позивачем як: не нарахування податкових зобов'язань на суму придбаного палива, в результаті чого занижено податкові зобов'язання за 2016 рік та за 2017 рік; завищення витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, через віднесення до їх складу непідтверджених документально витрат у 2016 році та 2017 році; заниження чистого оподатковуваного доходу за вказані роки; заниження задекларованих показників в рядках 1-9.1 Декларацій з податку на додану вартість; заниження суми позитивного значення різниці між сумами податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду, що сплачується до бюджету; завищення суми від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту; заниження суми чистого доходу, на яку нараховується єдиний внесок; заниження суми військового збору. Крім того, в порушення Податкового кодексу України, Господарського кодексу України та п.1 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, ФОП ОСОБА_3 на перевірку не надана книга обліку доходів та витрат.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити в повному обсязі, з таких підстав.

ОСОБА_3 зареєстрований у встановленому законом порядку як фізична особа-підприємець, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 27.01.2012 внесено відповідний запис (а.с. 16 Т.1).

Згідно з реєстраційними даними, видами господарської діяльності ФОП ОСОБА_3 визначено: 49.41 Вантажний автомобільний транспорт; 49.36 Інший пасажирський наземний транспорт, н.в.і.у; 52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту.

Судом встановлено, що на підставі вимог пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.77.4 ст.77, ст. 82 Податкового кодексу України, Закону України від 08 липня 2010 року №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», відповідно до наказу від 31.01.2018 №173 та направлення від 09.02.2018 №318, посадовими особами податкового органу проведена документальна планова виїзна перевірка фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2016 по 31.12.2017, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 відповідно до затвердженого плану перевірки (а.с. 162-165 Т.3).

Перевірку проведено з відома ФОП ОСОБА_3 в період з 12.02.2018 по 02.03.2018.

За результатами перевірки складено акт від 12.03.2018 № 185/13/НОМЕР_1 (а.с. 17-73 Т.1).

В ході проведення перевірки ГУДФС в Чернігівській області встановлено порушення позивачем податкового законодавства, в тому числі:

- п.177.2 та п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України, в результаті чого ФОП ОСОБА_3 завищено витрати у 2016 році на суму 473498,60 грн. та у 2017 році на суму 683303,19 грн.;

- статті 177 Податкового кодексу України, в результаті чого ФОП ОСОБА_3 занижено оподатковуваний дохід у 2016 році на суму 473498,60 грн. та у 2017 році на суму 683303,19 грн.;

Донараховано податку на доходи фізичних осіб за 2016 рік - 85229,75 грн. та за 2017 рік - 122994,58 грн.

- пп. 2 п. 1 ст. 7 Закону України від 08 липня 2010 року №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», а саме: занижено суму доходу, на який нараховується єдиний соціальний внесок з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску та мінімального страхового внеску за 2016 рік на суму 431550,00 грн. та за 2017 рік на суму 454029,38 грн.

Донараховано єдиного соціального внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу за 2016 рік в розмірі 94821,81 грн. та за 2017 рік в розмірі 99886,45 грн.

- п.16-1 підрозділу 10 Податкового кодексу України, а саме: ФОП ОСОБА_3 занижено суму військового збору, що підлягає сплаті до бюджету за 2016 рік на суму 7102,48 грн. та за 2017 рік на суму 10249,55 грн.

Донараховано військового збору, що підлягає сплаті до бюджету за 2016 рік на суму 7102,48 та за 2017 рік на суму 10249,55 грн.

- п. 198.5 ст. 198, п. 200.1 та п. 200.2 ст. 200 Податкового кодексу України, а саме: ФОП ОСОБА_3 занижено суму позитивного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду, що сплачується до державного бюджету за січень 2016 року на 1617,00 грн., за лютий 2016 року на 2071,00 грн., за березень 2016 року на 3897,00 грн., за квітень 2016 року на 3699,00 грн., за травень 2016 року на 5162,00 грн., за червень 2016 року на 4849,00 грн., за липень 2016 року на 5710,00 грн., за серпень 2016 року на 6593,00 грн., за вересень 2016 року на 6086,00 грн., за жовтень 2016 року на 9128,00 грн., за листопад 2016 року на 5392,00 грн., за грудень 2016 року на 5990,00 грн., за січень 2017 року на 3797,00 грн., за лютий 2017 року на 6776,00 грн., за березень 2017 року на 29640,00 грн., за квітень 2017 року на 34439,00 грн., за травень 2017 року на 39256,00 грн., за червень 2017 року на 36791,00 грн., за липень 2017 року на 38106,00 грн., за серпень 2017 року на 34337,00 грн., за вересень 2017 року на 47671,00 грн., за жовтень 2017 року на 23792,00 грн., за листопад 2017 року на 51584,00 грн., за грудень 2017 року на 19832,00 грн.;

- п. 198.5 ст. 198, п. 200.1 та п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, а саме: ФОП ОСОБА_3 завищено суму від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту за лютий 2016 року на 29,00 грн, за січень 2017 року на 790,00 грн. та за липень 2017 року на 129,00 грн.

На підставі акта перевірки від 12.03.2018 № 185/13/НОМЕР_1 ГУДФС у Чернігівській області прийнято:

податкові повідомлення-рішення від 30.03.2018 (а.с. 76-80 Т.1):

- № 9, яким позивачу визначено суму завищення від'ємного значення, що зараховано у зменшення суми податкового боргу з податку на додану вартість, вказану в деклараціях з податку на додану вартість, в загальному розмірі 948,00 грн. (29,00 грн. за лютий 2016 року; 790,00 грн. за січень 2017 року; 129,00 грн. за липень 2017 року);

- № 9, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 532 768,75 грн. (426215,00 грн. за основним платежем та 106553,75 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями);

- № 9, яким до позивача застосовано адміністративні штрафи та інші санкції в сумі 510,00 грн.;

- № 9, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з військового збору в сумі 26027,05 грн. (17352,03 грн. за основним платежем та 8676,02 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями);

- № 9, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 312336,50 грн. (208224,33 грн. за основним платежем та 104112,17 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями);

рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 30.03.2018 № 9 на суму 28953,01 грн. (а.с. 82 Т.1);

вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 30.03.2018 № Ф-9 в сумі 194708,26 грн. (а.с. 81 Т.1).

Судом встановлено, що в перевіряємий період, з метою здійснення основної господарської діяльності, ФОП ОСОБА_3 було укладено договори з ТОВ «КАІР-Сервіс» та ТОВ «ТЕХНОПРОМТОРГ».

Щодо правовідносин з ТОВ «КАІР-Сервіс», судом встановлено таке.

28.04.2017 між позивачем (покупець) та ТОВ «КАІР-Сервіс» (постачальник) було укладено договір поставки нафтопродуктів № 28/04/17, підписаний сторонами та скріплений печатками, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується передати в погоджені строки, а покупець прийняти і оплатити на умовах, викладених в договорі, нафтопродукти, іменовані далі за текстом - «товар», найменування, кількість, ціна яких вказується в накладних документах на товар, які оформлюються на кожну окрему партію товару (а.с. 194-198 Т.1).

Номенклатура товару, його кількість, ціна встановлюються сторонами за обопільною згодою на основні заявки покупця й зазначаються в розрахункових документах (рахунках-фактурах) та/чи в відвантажувальних документах (видаткових накладних) на товар, котрі являються специфікацією в розумінні статті 266 Господарського кодексу України та складають невід'ємну частину його договору (пункт 1.2 Договору).

На виконання умов договору сторонами було укладено такі належним чином оформлені первинні документи, які свідчать про придбання ФОП ОСОБА_3 у вказаного контрагента дизельного пального:

- рахунки-фактури: від 28.04.2017 № СФ-0000157, від 26.05.2017 № СФ-0000206, від 30.06.2017 № СФ-0000263, від 22.07.2017 № СФ-0000288, від 30.11.2017 № СФ-0000465 (а.с. 199, 201, 203, 204, 209 Т.1);

- видаткові накладні: від 28.04.2017 № РН-0000191, від 26.05.2017 № РН-0000251, від 30.06.2017 № РН-0000318, від 22.07.2017 № РН-0000357, від 29.08.2017 № РН-0000467, від 12.09.2017 № РН-0000468, від 29.09.2017 № РН-0000507 (а.с. 200, 202, 203, 205, 206-208 Т.1).

Щодо правовідносин з ТОВ «ТЕХНОПРОМТОРГ», судом встановлено таке.

06.12.2017 між ФОП ОСОБА_3 (покупець) та ТОВ «ТЕХНОПРОМТОРГ» було укладено договір поставки талонів на пальне та нафтопродуктів наливом № 59/11-2017 (а.с. 210-213 Т.1), підписаний сторонами та скріплений печатками, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується поставити покупцю товар (товари на пальне, які дають право на отримання нафтопродуктів (пального) партіями та/або наливу пального на автозаправній станції або зі складу емітента у визначених об'ємах, номіналу та марки), а покупець зобов'язується прийняти товар від постачальника та оплатити його вартість на умовах даного договору або на умовах визначених у додатках до даного договору.

На виконання умов договору сторонами було укладено належним чином оформлені видаткові накладні від 18.12.2017 № 189 та від 06.12.2017 № 158 (а.с. 228, 229 Т.1), які свідчать про придбання ФОП ОСОБА_3 у вказаного контрагента карток на дизельне пальне.

Вказані картки були використані для отримання позивачем дизельного палива на автозаправних станціях, що підтверджується касовими чеками (а.с. 214-227, 230-250 Т.1; 1-9,12-31, 34-59, 65-112, 115-142, 146-157, 160-205 Т.2; 1-16, 20-34, 36-43 Т.3).

Також, протягом перевіряємого періоду ФОП ОСОБА_3 здійснював придбання дизельного пального у ТОВ «Альянс Еволюшн» та ТОВ «КІП ГРУП», що підтверджується відповідними видатковими накладними та рахунками-фактурами (а.с. 10-11, 32-33, 60-64, 113-114, 143-145, 158-159 Т.2; 17-19, 35 Т.2).

Всі вищевказані операції з придбання дизельного пального належним чином відображені ФОП ОСОБА_3 в графі 5 Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які проводять незалежну професійну діяльність (а.с. 83-132 Т.1), що не заперечувалось представником відповідача в судовому засіданні.

Придбане пальне позивачем використано за цільовим призначенням у власній господарській діяльності, а саме - для надання послуг з перевезення вантажів згідно укладених договорів: від 05.10.2012 (укладеного з ТОВ «Навігатор комплект»), від 01.10.2014 № 01/10/14 (укладеного з ТОВ «Дім Хаус» (пролонгований)), від 01.01.2017 № 01/01/17 (укладеного з ТОВ промислове підприємство «ЗІП»), від 01.10.2014 № 01/10/14 (кладеного з ТОВ «Блу Чіп» (пролонгований)), від 01.08.2015 (укладеного з ТОВ «Ресторія Груп»), від 09.12.2016 № 09/12/16 (укладеного з ПрАТ «Київстар»), від 01.01.2017 (укладеного з ТОВ «Перша Чарівна Скриня»), від 01.02.2017 (укладеного з ТОВ промислове підприємство «АЛЬТЕРНАТИВНІ ТЕХНОЛОГІЇ ПФ»), від 01.05.2017 № 01/05/14 (укладеного з ТОВ «Навігатор Бурсервіс»), від 15.05.2017 (укладеного з ВАТ «КОРУМ ГРУП») та від 18.06.2017 (укладеного з ТОВ «Стейджекс») (а.с. 133-137, 138-139, 140-146, 147-148, 156-157, 165-166, 167-171, 175-179, 182-183, 184-188, 189-193 Т.1).

Судом встановлено, що перевезення вантажу ФОП ОСОБА_3 здійснювалось, з урахуванням технічних можливостей, власним транспортом. Також послуги з перевезення ФОП ОСОБА_3 надавались сторонніми перевізниками, про що складені відповідні договори (від 01.01.2015 № 01/11/17, укладеного з ФОП ОСОБА_4; від 01.07.2015, укладеного з ТОВ «АВТОТРАНСГРУПП»; від 31.07.2015 № 310715, укладеного з ТОВ «ІМПЕРІЯ СКАН»; від 01.08.2016, укладеного з ФОП ОСОБА_5; від 01.10.2016 № 01/03/17, укладеного з ФОП ОСОБА_6; від 01.02.2017 № 010217, укладеного з ТОВ «ВПК ГЕРМЕС ЛТД»; від 26.02.2017 № 26/02-17, укладеного з ТОВ «ІВАН ПОМІДОРОВ») (а.с. 149-150, 151-153, 154-155, 158-162, 163-164, 172-174, 180-181 Т.1).

Надання позивачем послуг з перевезення, в тому числі через інших перевізників, підтверджується належним чином оформленими сторонами актами надання послуг, актами здачі-прийому робіт та рахунками на оплату (а.с. 178-250 Т.3; 1-250 Т.4; 1-250 Т.5; 1-147 Т.6).

Також ФОП ОСОБА_3 складено акти списання та відомості обліку витрат палива та роботи автомобілів, надані в судове засідання, в яких відображено, що придбане пальне використано для надання транспортних послуг замовникам (а.с. 44-137, 156 Т.3).

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось представниками сторін в судовому засіданні, підставами для донарахування податковим органом спірних сум грошових зобов'язань стало порушення позивачем порядку формування складу валових витрат у 2016-2017 роках.

В свою чергу, відповідно до ст. 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Господарська діяльність здійснюється у загальній економічній сфері, а тому має суто економічні властивості, що неможливо без вартісної оцінки і взаємооцінки, еквівалентності обміну, відповідних обчислень і розрахунків. Тому така ознака результатів господарської діяльності, як цінова визначеність, наявна в абсолютній більшості випадків, хоча в некомерційній господарській діяльності можливе безкоштовне надання результатів останньої.

Згідно статті 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються на таких основних принципах, зокрема превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Частинами 1 та 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Відповідно до п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, на підтвердження включення податку на додану вартість до складу податкового кредиту та формування валових витрат необхідні документи, оформлені відповідно до вимог, встановлених статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та пунктом 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, зокрема: документи, що підтверджують факт надання послуг іншою особою та документи, що підтверджують зв'язок понесених витрат з господарською діяльністю платника податку.

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (чинного на момент здійснення спірних господарських операцій) податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Розділом V Податкового кодексу України врегульовані питання, пов'язані з обчисленням та сплатою податку на додану вартість.

Відповідно до п.187.1 ст.187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг.

Відповідно до п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Отже, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до податкового кредиту є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності, який має бути фактично здійсненим і підтвердженим належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Згідно з пп.14.1.27 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, витрати це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно з пп.«а» п.176.1 ст.176 Податкового кодексу України, платники податку зобов'язані вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі якщо такий платник податку зобов'язаний відповідно до цього розділу подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податкову знижку.

Відповідно до п. 177.1 ст. 177 Податкового кодексу України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Пунктом 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України встановлено, що об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до пп. 174.4.1 п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат.

Не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов'язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати (пп. 177.4.5 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України).

Таким чином, за приписами ПК України підставами для віднесення до складу витрат сум витрат, понесених на придбання товарів (робіт, послуг), є сукупність таких умов, як реальне (фактичне) придбання товарів (робіт, послуг), використання придбаних товарів (робіт, послуг) у власній господарській діяльності, а також документальне підтвердження понесених витрат.

Як встановлено в ході судових засідань та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, у перевіряємому періоді ФОП ОСОБА_3 здійснював придбання дизельного пального, яке в подальшому було використане ним у власній господарській діяльності, а саме - для заправлення транспортних засобів для надання послуг з вантажних та пасажирських перевезень.

Реальність придбання пального та його подальше використання для здійснення підприємницької діяльності підтверджується належним чином оформленими документами первинного бухгалтерського обліку, а саме: договорами, видатковими накладними, рахунками-фактурами, актами надання послуг, актами здачі-прийому робіт та рахунками на оплату. Оплата за придбане пальне здійснювалась позивачем готівковими та безготівковими коштами, що підтверджується фіскальними чеками від підприємств-постачальників. Суд звертає увагу, що всі перелічені документи надавались позивачем під час перевірки, що відображено в акті, зауважень до їх форми та змісту у перевіряючих не було.

Враховуючи наведене, суд вважає, що витрати позивача на придбання палива є документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними із господарською діяльністю ФОП ОСОБА_3 з надання транспортних послуг. З огляду на наведене, позивач правомірно визначив свій чистий оподатковуваний дохід за 2016-2017 роки, з врахуванням п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України.

При цьому, доводи відповідача, що позивачем на перевірку не було надано жодних документів, що підтверджують використання придбаного пального у господарській діяльності, суд вважає неправомірними, враховуючи таке.

Відсутність окремих документів сама по собі не може бути підставою для визнання конкретної господарської операції такою, що не відбулась. Податковий орган зобов'язаний під час перевірки операцій платника досліджувати, акцентувати і враховувати всю наявну у нього інформацію та надані документи за перевіряємий період у їх сукупності, оскільки лише в такому випадку висновок про наявність або відсутність порушення вимог податкового законодавства суб'єктом господарювання буде обґрунтованим.

Враховуючи отримані під час проведення перевірки відомості щодо позивача, наявність у ФОП ОСОБА_3 власного автомобільного транспорту, відсутність залишків товарно-матеріальних цінностей, аналіз транспортування товарно-матеріальних цінностей, використання найманих працівників для здійснення підприємницької діяльності, вид діяльності, належне виконання угод з перевезення та інші показники, суд приходить до висновку, що в даному конкретному випадку надані під час перевірки первинні документи підтверджують і розкривають суть та внутрішню сторону господарських операцій з надання послуг, їх реальність, економічну вигоду і ділову мету.

Крім того, з метою податкового обліку господарські операції можуть оформлюватися будь-якими первинними документами, зміст яких відповідає вищенаведеним вимогам податкового законодавства, та складення яких відповідає законодавчо установленим вимогам щодо оформлення такої операції або звичаєвій практиці. При цьому, умовою документального підтвердження операції є можливість на підставі наявних документів зробити висновок про те, що витрати фактично понесені. Не надання під час перевірки Книги обліку доходів і витрат та актів на списання пального не можуть бути свідченням невикористання придбаного пального у власній господарській діяльності.

Суд звертає увагу, що в судове засідання позивачем були надані належним чином оформлені акти на списання пального та відомості обліку витрат палива та роботи автомобілів. Також, витрати на пальне ФОП ОСОБА_3 належним чином відображені в колонці 5 Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, та фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність. Також використане в ході проведення господарської діяльності пальне, ФОП ОСОБА_3 відображене в актах списання та відомостях обліку витрат палива та роботи автомобілів, які містять інформацію про: замовника, прізвище водія, марку автомобіля (із зазначенням д.н.з.), пробіг автомобіля, витрати палива на 100 км, кількість витраченого кожним автомобілем палива та загальну суму витраченого палива по кожній поїздці.

В судовому засіданні представник позивача зазначив, що під час проведення перевірки вказані докази були наявні у ФОП ОСОБА_3, однак не надані у зв'язку з великим обсягом інших документів, поданих перевіряючим. Також перевіряючими вичерпний перелік документів, які необхідні для перевірки зазначений не був, ними не повідомлялось яких саме документів, на їх переконання, не вистачає для підтвердження використання придбаного пального у господарській діяльності позивача.

Крім того, проаналізувавши викладене в акті перевірки від 12.03.2018 № 185/13/НОМЕР_1, суд встановив, що в 2017 році позивачем були понесені витрати на придбання палива в розмірі 844 212,44 грн. Однак, під час перевірки витратами, не пов'язаними із господарською діяльністю ФОП ОСОБА_3 було визнано лише суму 683 303,19 грн. Відповідно, витрачені позивачем кошти на паливо в сумі 160 909,25 грн. (844 212,44 грн - 683 303,19 грн) визнано витратами, які із пов'язані з господарською діяльністю позивача. При цьому, жодного обґрунтування зазначених висновків в акті не наведено.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно із ч. 1 ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно із ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, податковий орган відповідно до принципу офіційності має доводити в суді фіктивність господарської операції як підстави для нарахування платникові податків податкових зобов'язань та правомірності прийняття свого рішення.

Враховуючи вищевикладене, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, підстави винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, рішення про застосування штрафних санкцій та вимоги про сплати боргу (недоїмки), об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов ФОП ОСОБА_3 слід задовольнити в повному обсязі.

Згідно із ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 241-243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов - задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області від 30.03.2018: № 9, № 9, № 9, № 9 та № 9.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про сплату боргу (недоїмки) від 30.03.2018 № Ф-9.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 30.03.2018 № 9.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області (, вул. Реміснича, 11, м. Чернігів, 14000) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, АДРЕСА_1 с. Голубівка, Прилуцький район, Чернігівська область, 17580) судові витрати в сумі 8810 (вісім тисяч вісімсот десять) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Повний текст рішення виготовлено 21 червня 2018 року.

Суддя С.В. Бородавкіна