Справа № 818/719/18
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2018-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2018 р. м. ХарківСправа № 818/719/18
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Пянової Я.В.

суддів: Зеленського В.В. , Чалого І.С.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства юстиції України на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.04.2018 (головуючий суддя О.А. Прилипчук, м. Суми, повний текст складено 12.04.18 р.) по справі № 818/719/18

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства юстиції України

про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Міністерства юстиції України (далі - відповідач) про визнання протиправною бездіяльності при розгляді його заяв від 21.12.2017 р. та 01.02.2018 р., зобов'язання Міністерства юстиції України направити на його адресу короткий виклад рішення ("AFFAIRE BURMYCH ET AUTRES c.UKRAINE" (Requetes nos 46852/13 et al.) та перелік документів, необхідний для виконання Рішення ("AFFAIRE BURMYCH ET AUTRES c.UKRAINE" (Requetes nos 46852/13 et al.) у Департаменті державної виконавчої служби України.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 12.04.2018 р. адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України щодо ненадання ОСОБА_1 інформації згідно запитів від 21.12.2017 та від 01.02.2018.

Зобов'язано Міністерство юстиції України (01001, м. Київ, вул. Городецького, 13, код 00015622) направити на адресу ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) інформацію згідно запитів від 21.12.2017 та від 01.02.2018, а саме: короткий виклад Рішення ("AFFAIRE BURMYCH ET AUTRES c.UKRAINE" (Requetes nos 46852/13 et al.) та Перелік документів, необхідний для виконання Рішення ("AFFAIRE BURMYCH ET AUTRES c.UKRAINE" (Requetes nos 46852/13 et al.) у Департаменті державної виконавчої служби України.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове - про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи. Крім того, обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, є недоведеними, а висновки суду, викладені у рішенні, не відповідають дійсним обставинам справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що висновок суду про те, що листи позивача від 21.12.2017 року та 01.02.2018 року з проханням надати короткий виклад Рішення "AFFAIRE BURMYCH ET AUTRES c.UKRAINE" (Requetes nos 46852/13 et al.) та Перелік документів, необхідних для виконання цього Рішення, за своєю правовою природою, не є заявами (клопотаннями), поданими в рамках Закону України «Про звернення громадян», а є запитами на інформацію, порядок розгляду яких визначається Законом України «Про доступ до публічної інформації», не відповідає обставинам справи. Суд залишив без правової оцінки та не звернув увагу на ознаки, наявність яких вимагає саме поняття «публічної інформації» та за наявності яких інформацію можна відвести до публічної. Предметом розгляду у справі є питання надання короткого викладу Рішення "AFFAIRE BURMYCH ET AUTRES c.UKRAINE" (Requetes nos 46852/13 et al.) та Перелік документів, необхідних для виконання цього Рішення.

Міністерство юстиції України діє відповідно до Положення про Міністерство юстиції України та виконує ряд покладених на нього функцій, проте Рішення ЄСПЛ не є результатом діяльності субєкта владних повноважень у процесі виконання ним своїх обовязків, а тому запитувана позивачем інформація та документи не відповідають критеріям, визначеним статтею 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації», а відтак не є публічною інформацією в розумінні Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Це означає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про те, що відповідь на листи позивача від 21.12.2017 р. та 01.02.2018 р. повинна бути надана відповідачем в порядку та строк, визначеному Законом України «Про доступ до публічної інформації».

Суд не зважив на те, що взагалі не існує «переліку документів, необхідних для виконання Рішення "AFFAIRE BURMYCH ET AUTRES c.UKRAINE" (Requetes nos 46852/13 et al.), оскільки дане рішення ЄСПЛ стосується вжиття заходів загального характеру та не виконується відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

На думку відповідача, останній правомірно розглянув заяву позивача відповідно до Закону України «Про звернення громадян».

Так, після отримання заяви ОСОБА_1 відповідачем було надано відповідь, в якій розяснено, відповідно до Закону України «Про звернення громадян», що відповідно до пункту 4 Рішення ЄСПЛ по справі «Бурмич та інші проти України» заяву позивача та інших заявників вилучено з реєстру справ ЄСПЛ та передано Комітету ОСОБА_2 Європи в рамках вжиття заходів загального характеру, як це передбачено у п'ятому пункті резолютивної частини Рішення у справі «ОСОБА_3 проти України», а також звернено увагу позивача на те, що рішенням ЄСПЛ не зобов'язано державу виплатити відшкодування заявникам, у тому числі і позивачу, заяви яких вилучено з реєстру справ ЄСПЛ.

Також, відповідач зазначає, що Законом України «Про звернення громадян», а також іншими нормативно-правовими актами не визначено обовязкової форми та наповнення змісту відповіді на заяву позивача. Заявнику (позивачу) не було відмовлено у розгляді звернення та його звернення не було залишено без розгляду.

Окрім того, відповідач не порушив терміну розгляду зави позивача, адже від дати отримання заяви до дати відповіді на заяву минуло не більше 30 календарних днів.

Отже, з наведеного вбачається, що відповідач при наданні відповіді позивачеві, діяв правомірно та в межах повноважень, а тому підстави вважати права позивача порушеними та такими, що підлягають відновленню у судовому порядку, відсутні.

Встановлюючи обставини спору, суд у резолютивній частині рішення зазначив про те, що слід зобов'язати Міністерство юстиції України надати позивачу короткий виклад Рішення "AFFAIRE BURMYCH ET AUTRES c.UKRAINE" (Requetes nos 46852/13 et al.), a також Перелік документів, необхідних для виконання Рішення "AFFAIRE BURMYCH ET AUTRES c.UKRAINE" (Requetes nos 46852/13 et al.).

У даній частині рішення суд першої інстанції не звернув увагу на те, що положеннями Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що субєктом звернення до виконання рішення Європейського суду з прав людини є виключно Орган представництва (Міністерство юстиції України в особі Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини). Крім того, в даному Законі визначено, що державна виконавча служба відкриває виконавче провадження упродовж десяти днів з дня надходження документів, зазначених у пункті «б» частини першої статті 7 цього Закону, а саме: оригінального тексту і перекладу рішення Суду, засвідченого Органом представництва.

Незважаючи на надану обґрунтовану відповідь на листи позивача від 21.12.2017 р. та 01.02.2018 р., суд зобовязав відповідача надати документи, які позивач не зможе використати для відкриття виконавчого провадження щодо виконання рішення ЄСПЛ, адже Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України не виконує рішення ЄСПЛ в частині здійснення заходів загального характеру.

Саме Рішення ОСОБА_4 Європейського суду від 12.10.2017 року у справі «Бурмич та інші проти України» є рішенням про вилучення заяв з реєстру, з метою їх розгляду в рамках загальних заходів щодо виконання пілотного рішення у справі «ОСОБА_3 проти України» під наглядом КМ РЄ.

Вказаним рішенням не передбачено виплату справедливої сатисфакції заявникам. Тобто, Європейський суд закрив провадження по вказаній справі і доданих до неї заяв, відмовившись розглядати по суті однотипні індивідуальні скарги.

Таким чином, мова йде про те, що вказаним рішенням Європейський суд не присудив жодному із заявників справедливу сатисфакцію, а зобов'язав Україну вжити заходи загального характеру.

Аналіз норм Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» вказує, що вжиття заходів загального характеру не відноситься до компетенції державної виконавчої служби та не підлягає виконанню в порядку, визначеному статтями 7-9 цього Закону та Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідач звертає увагу на те, що Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» не передбачено процедуру виконання рішення у справі про вилучення Європейським судом заяв зі свого реєстру справ («strike out», як вказано Європейським судом на титульній сторінці рішення, яке опубліковано в офіційній базі даних рішень Європейського суду).

Тобто, положення Закону України «Про виконавче провадження» застосовуються тільки до рішень Європейського суду, які визначені у абзаці 6 статті 1 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», та не застосовуються до рішення ОСОБА_4 Європейського суду від 12.10.2017 у справі «Бурмич та інші проти України» про вилучення заяв з реєстру справ.

Отже, статтею 7 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» не передбачено направлення Уповноваженим повідомлення до державної виконавчої служби та заявників про ухвалення рішення у справі «Бурмич та інші проти України», а також документів для відкриття виконавчого провадження, отримання присуджених Європейським судом коштів та стислого викладу для заявників відповідно.

Апелянт також посилається на наявність судової практики щодо не відкриття виконавчого провадження з виконання рішення Європейського суду "Бурмич та інші проти України".

Таким чином, що судом першої інстанції вищезазначені обставини не досліджувалися, що призвело до незастосування норм матеріального права, які підлягали застосуванню у спірних правовідносинах, та неправильного вирішення справи по суті.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу погоджується з рішенням суду першої інстанції, вважає його законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу - безпідставною, у зв'язку з чим просить її залишити без задоволення, а рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.04.2018 р. - без змін.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено при розгляді апеляційної скарги, що 21.12.2017 р. ОСОБА_1 звернувся до Міністерства юстиції України із заявою про надання йому короткого викладу Рішення "AFFAIRE BURMYCH ET AUTRES c. UKRAINE" (Requеtes nos 46852/13 et al.) та Переліку документів, необхідних для виконання цього Рішення (а.с. 6).

Не отримавши відповіді на вказану заяву, позивач 01.02.2018 р. повторно звернувся до відповідача із заявою про надання вказаної інформації (а.с. 6, зворотній бік).

Листом №2700/А-32128/5.2.1 від 24.01.2018 р. Міністерство юстиції України повідомило ОСОБА_1 про те, що 12.10.2017 р. ОСОБА_4 Палатою Європейського суду було ухвалено остаточне рішення у справі Бурмич та інші проти України (заяви №№ 46852/13 та інші), згідно якого суд постановив вилучити зі свого реєстру 12148 заяв, у тому числі заяву ОСОБА_1, що стосуються системної проблеми невиконання рішень національних судів в Україні, та передати їх Комітету ОСОБА_2 Європи, який здійснюватиме подальший нагляд за їх виконанням в контексті вжиття заходів загального характеру. Зазначеним рішенням Європейський суд не присуджував справедливу сатисфакцію жодному із заявників, у звязку з чим воно не підлягає встановленій процедурі виконання. Україна у співпраці з Комітетом ОСОБА_2 Європи веде активну роботу щодо розроблення відповідної стратегії вирішення вказаної проблеми та запровадження механізму надання відповідного і достатнього відшкодування за порушення прав, гарантованих Конвенцією (а.с.7, 8).

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, ОСОБА_1 звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Міністерство юстиції України, як суб'єкт владних повноважень, не довело правомірності своєї відмови у наданні запитуваної позивачем інформації.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Законом України від 02.10.1996р. № 393/96-ВР "Про звернення громадян" (далі - Закон № 393/96-ВР) регулюються питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Відповідно до ст. 1 Закону № 393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Статтею 3 Закону № 393/96-ВР встановлено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Пропозицією (зауваженням) є звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.

Заявою (клопотанням) є звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скаргою є звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, та інформації, що становить суспільний інтерес визначається Законом України від 13.01.2011р. № 2939-VI "Про доступ до публічної інформації" (далі по тексту - Закон № 2939-VI).

Відповідно до ст. 1 Закону № 2939-VI публічною інформацією є відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ст. 19 Закону № 2939-VI запитом на інформацію є прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що листи ОСОБА_1 від 21.12.2017 р. та 01.02.2018 р. щодо надання короткого викладу Рішення "AFFAIRE BURMYCH ET AUTRES c. UKRAINE" (Requеtes nos 46852/13 et al.) та Переліку документів, необхідних для виконання цього Рішення, за своєю правовою природою не є заявами (клопотаннями), поданими в рамках Закону України Про звернення громадян, а є запитами на інформацію, порядок розгляду яких визначається Законом України Про доступ до публічної інформації.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що останній правомірно розглянув заяву позивача відповідно до Закону України «Про звернення громадян», колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими.

Так, частинами 4, 5 ст. 19 Закону № 2939-VI встановлено, що письмовий запит подається в довільній формі та має містити: ім'я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв'язку, якщо такий є; загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; підпис і дату.

Відповідно до ст. 20 Закону № 2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту. У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Згідно з частинами 1-5 ст. 22 Закону № 2939-VI розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:

1) розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;

2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;

3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком;

4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону.

Відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

Розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов'язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

Відмова в задоволенні запиту на інформацію надається в письмовий формі та в ній має бути зазначено: прізвище, ім'я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації; дату відмови; мотивовану підставу відмови; порядок оскарження відмови; підпис.

Відповідно до Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011р. № 395/2011 (далі по тексту - Положення про Мін'юст України), в чинній редакції, Мін'юст України є спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері адаптації законодавства України до законодавства Європейського Союзу.

Основними завданнями Мін'юсту України є, зокрема: забезпечення представництва інтересів держави у судах України, здійснення захисту інтересів України у Європейському суді з прав людини, під час урегулювання спорів і розгляду в закордонних юрисдикційних органах справ за участю іноземних суб'єктів та України.

Мін'юст України відповідно до покладених на нього завдань: здійснює науково-експертне, аналітичне, інформаційне та методологічне забезпечення виконання Загальнодержавної програми адаптації законодавства України до законодавства Європейського Союзу, переклад актів acquis communautaire українською мовою, оновлення глосарія термінів acquis communautaire; здійснює офіційне опублікування нормативно-правових актів, чинних міжнародних договорів України, рішень Європейського суду з прав людини щодо України в інформаційному бюлетені "Офіційний вісник України"; забезпечує підготовку документів та представництво інтересів держави в Європейському суді з прав людини під час розгляду справ про порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та звітує перед Комітетом міністрів ОСОБА_2 Європи про стан виконання рішень Європейського суду з прав людини у справах проти України; забезпечує виконання рішень Європейського суду з прав людини у справах проти України.

Виходячи з аналізу вищезазначених норм Положення про Мін'юст України, колегія суддів зазначає, що Мін'юст є розпорядником публічної інформації - стислого викладу рішення "AFFAIRE BURMYCH ET AUTRES c. UKRAINE" (Requetes nos 46852/13 et. al.), яка була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, тому листи позивача є запитами на інформацію, порядок розгляду яких визначається Законом України Про доступ до публічної інформації, та ненадання цієї інформації на запит позивача суперечить Закону № 2939-VI.

Відповідно до п. 9.3. Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 р. № 10 Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації, за приписами ч. 7 ст. 6 Закону № 2939-УІ обмеженню в доступі підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.

В ході розгляду справи встановлено, що листи ОСОБА_1 від 21.12.2017 р. та 01.02.2018 р. відповідають вимогам, встановленим ст. 9 Закону України "Про доступ до публічної інформації", та містять прохання надати рішення "AFFAIRE BURMYCH ET AUTRES c. UKRAINE" (Requetes nos 46852/13 et. al.) з переліком документів, необхідних для його виконання.

За результатами розгляду вказаних листів протягом пяти робочих днів Міністерство юстиції України ані запитуваної інформації, ані вмотивованої відмови в задоволенні запитів на отримання стислого викладу рішення "AFFAIRE BURMYCH ET AUTRES c. UKRAINE" (Requetes nos 46852/13 et. al.) позивачу не надало, що свідчить про недотримання відповідачем вимог ст. 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Лист відповідача №2700/А-32128/5.2.1 від 24.01.2018 р. не містить короткого викладу Рішення "AFFAIRE BURMYCH ET AUTRES c. UKRAINE" (Requеtes nos 46852/13 et al.) та переліку документів, необхідних для виконання цього рішення, у звязку з чим, є відповіддю не по суті запиту та, на виконання ч. 2 ст. 22 Закону України Про доступ до публічної інформації, вважається неправомірною відмовою у наданні інформації.

Посилаючись в апеляційній скарзі на положення Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідач зазначає, що суд зобовязав відповідача надати документи, які позивач не зможе використати для відкриття виконавчого провадження щодо виконання рішення ЄСПЛ, адже Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України не виконує рішення ЄСПЛ в частині здійснення заходів загального характеру. Саме Рішення ОСОБА_4 Європейського суду від 12.10.2017 року у справі «Бурмич та інші проти України» є рішенням про вилучення заяв з реєстру, з метою їх розгляду в рамках загальних заходів щодо виконання пілотного рішення у справі «ОСОБА_3 проти України» під наглядом КМ РЄ. Вказаним рішенням не передбачено виплату справедливої сатисфакції заявникам. Тобто, Європейський суд закрив провадження по вказаній справі і доданих до неї заяв, відмовившись розглядати по суті однотипні індивідуальні скарги. Таким чином, мова йде про те, що вказаним рішенням Європейський суд не присудив жодному із заявників справедливу сатисфакцію, а зобов'язав Україну вжити заходи загального характеру.

В свою чергу, колегія суддів вважає за необхідне зауважити на те, що предметом розгляду зазначеної справи є обмеження в доступі до публічної інформації, розпорядником якої є відповідач, яке полягає у ненаданні короткого викладу Рішення "AFFAIRE BURMYCH ET AUTRES c. UKRAINE" (Requеtes nos 46852/13 et al.) та переліку документів, необхідних для виконання цього рішення, і посилання апелянта на те, що позивач зможе чи не зможе використати вказані документи для відкриття виконавчого провадження щодо виконання рішення ЄСПЛ, жодним чином не впливає на його право, визначене Законом України "Про доступ до публічної інформації", на отримання зазначених документів.

З огляду на вищезазначене, не приймаються до уваги і посилання відповідача в апеляційній скарзі на наявність судової практики стосовно не відкриття виконавчого провадження з виконання рішення Європейського Суду «Бурмич та інші проти України», зокрема, справа за позовом ОСОБА_5 до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Міністерства юстиції України та Уповноваженого про визнання незаконною бездіяльність відповідачів щодо невиконання стосовно нього остаточного рішення ОСОБА_4 Європейського Суду у справі «Бурмич та інші проти України» та щодо не відкриття виконавчого провадження з виконання вказаного рішення Європейського суду, оскільки в даному випадку наявний інший предмет спору.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку, будь-яких доказів на підтвердження правомірності відмови у наданні запитуваної позивачем інформації Міністерство юстиції України не надало.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції підтверджує, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв'язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, 316, 321, 322, 325, 326, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.04.2018 по справі № 818/719/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя ОСОБА_6
Судді ОСОБА_7 ОСОБА_8