Справа № 155/972/16-а
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2018-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

19 червня 2018 року

Київ

справа №155/972/16-а

адміністративне провадження №К/9901/16764/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Мороз Л.Л.,

суддів: Бучик А.Ю., Гімона М.М.,

розглянувши у порядку попереднього розгляду у касаційній інстанції адміністративну справу №155/972/16-а

за позовом ОСОБА_1 до Локачинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області про визнання дій протиправними та зобов'язання здійснити певні дії, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою Локачинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду, постановлену 5 жовтня 2017 року суддею Онишкевич Т.В.,

в с т а н о в и в :

Постановою Горохівського районного суду Волинської області від 17 жовтня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Позовні вимоги за період з 1 жовтня 2011 року по 19 січня 2016 року залишено без розгляду. Визнано неправомірними дії Локачинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області щодо невключення до середньомісячного заробітку позивача для призначення пенсії сум матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та сум індексації заробітної плати. Зобов'язано відповідача здійснити позивачу перерахунок та виплату пенсії з 20 січня 2016 року відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" в розмірі 90% середньомісячної заробітної плати з урахуванням розміру матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та сум індексації заробітної плати, з урахуванням виплачених сум. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду, Локачинське об'єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області оскаржило його в апеляційному порядку.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2017 року апеляційну скаргу залишено без руху та надано 30-денний строк з моменту отримання копії ухвали для подання до суду апеляційної інстанції заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення із зазначенням поважних причин такого пропуску.

29 серпня 2017 року до апеляційного суду надійшла заява відповідача про поновлення строку подання апеляційної скарги, яке обґрунтоване тим, що ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 5 липня 2016 року повернуто апеляційну скаргу управління у зв'язку з несплатою судового збору. На даний час Пенсійний фонд України та його органи звільнені від сплати судового збору, що надає можливість реалізувати право на апеляційне оскарження.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 5 жовтня 2017 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд апеляційної інстанції виходив з того, що особою, яка подала апеляційну скаргу, не зазначено поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 10 листопада 2017 року відмовлено у відкритті касаційного провадження на постанову Горохівського районного суду Волинської області від 17 жовтня 2016 року та відкрито касаційне провадження за скаргою на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 5 жовтня 2017 року.

Справу передано до Верховного Суду.

Суд, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, дійшов висновку про залишення скарги без задоволення, а ухвали суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки відсутні підстави для її скасування.

Згідно з ч. 4 ст. 189 Кодексу адміністративного судочинства України, в редакції Закону України від 13 липня 2017 року №2136-VIII, апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 186 цього Кодексу і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали про залишення апеляційної скарги без руху особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Як встановлено, ухвалою суду апеляційної інстанції від 28 липня 2017 року апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк 30-денний строк з моменту отримання копії ухвали для подання до суду апеляційної інстанції заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення із зазначенням поважних причин такого пропуску.

29 серпня 2017 року до апеляційного суду надійшла заява відповідача про поновлення строку подання апеляційної скарги, яке обґрунтоване тим, що ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 5 липня 2016 року повернуто апеляційну скаргу управління у зв'язку з несплатою судового збору, тому відповідач повторно подає вказану скаргу.

Суд не заперечує факт того, що повернення апеляційної скарги не позбавляє особу права повторно звернутися з апеляційною скаргою. Проте, строки на апеляційне оскарження автоматично не можуть бути поновленими.

Частиною першою статті 102 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Єдиним обґрунтуванням причин пропущення строку є відсутність коштів на сплату судового збору. Проте відсутність коштів на сплату судового збору не є поважною причиною для поновлення строку апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції. Крім того, вказаному клопотанню надано оцінку в ухвалах суду від 14 червня та 5 липня 2017 року.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (п. 46 рішення).

Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року) (п. 47 рішення).

В даному випадку, суд не знаходить підтвердження поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження та погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про наявність підстав для відмови у відкритті провадження.

За змістом частини першої статті 350 КАС суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи наведене, Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні апеляційним судом рішення, а тому касаційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 343, 350, 356 КАС України суд, -

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу Локачинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області залишити без задоволення.

Ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 5 жовтня 2017 року у справі №155/972/16-а залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

Л.Л. Мороз

А.Ю. Бучик

М.М. Гімон ,

Судді Верховного Суду