Справа № 826/2855/18
Суддя: Амельохін В.В.
Дата ухвалення: 2018-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

22 червня 2018 року № 826/2855/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Амельохіна В.В. розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в м. Києві
провизнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії,

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі по тексту - відповідач) про:

- визнання протиправною відмову відповідача щодо виплати позивачу пенсії з 01.05.2016р. на підставі довідки про розмір грошового забезпечення від 14.02.2017р. №631/12, виданої Фінансово-економічним управлінням Служби безпеки України відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19.10.2016р. №718 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців та осіб начальницького складу»;

- зобов'язання відповідача здійснити позивачу виплату на підставі довідки про розмір грошового забезпечення від 14.02.2017р. №631/12, наданої Фінансово-економічним управлінням Служби безпеки України до Головного управління ПФУ відповідно до ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанови Кабінету Міністрів України від 19.10.2016р. №718 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців та осіб начальницького складу» за посадою, яку займав позивач перед звільненням, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні основні, додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, починаючи з 01 травня 2016 року без обмеження граничного розміру.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач перебуває на обліку в Управлінні пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Постановою Кабінету Міністрів України від 19 жовтня 2016 року № 718 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців та осіб начальницького складу" збільшено розміри посадових окладів для окремих категорій посад військовослужбовців. Відповідно до статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв'язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців. Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 18.08.2017р. у справі №752/16113/17 зобов'язано ГУ ПФУ в м. Києві здійснити з 01.05.2016р. позивачу перерахунок та нарахування заборгованості пенсії на підставі довідки про розмір грошового забезпечення від 14.02.2017р. №631/12, наданої Фінансово-економічним управлінням Служби безпеки України за посадою, яку він займав перед звільненням, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні основні, додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в сумі 23786,56грн. В подальшому, позивач 26.12.2017р. звернувся до ГУ ПФУ в м. Києві з заявою про здійснення виплати пенсії з 01.05.2017р. на підставі довідки про розмір грошового забезпечення від 14.02.2017р. №631/12, виданої Фінансово-економічним управлінням Служби безпеки України, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19.10.2016р. №718 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців та осіб начальницького складу», без обмеження граничного розміру, тобто в сумі 23786,56грн. Листом від 19.01.2018р. №2166/03/К-213 ГУ ПФУ в м. Києві повідомило, що пенсія йому виплачується у розмірі 10740,00 грн. Головним управлінням ПФУ в м. Києві відмовлено позивачу у виплаті пенсії відповідно до здійсненого перерахунку, оскільки статтею 2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08 липня 2011 року встановлено обмеження щодо виплати пенсії (максимальний розмір пенсії не може перевищувати 10740 грн.). Позивач вважає, що Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві безпідставно відмовило йому у виплаті пенсії відповідно до здійсненого перерахунку на підставі довідки Фінансово-економічного управління Служби безпеки України.

Ухвалою суду від 21 лютого 2018 року відкрито спрощене провадження в адміністративній справі без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та запропоновано відповідачу надати відзив протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі.

15 березня 2018 року через канцелярію суду відповідачем подано відзив на позовну заяву, згідно якого, ГУ ПФУ в м. Києві проти задоволення позову заперечує повністю, оскільки аналогічний спір уже був розглянутий Голосіївським районним судом міста Києва, за результатами розгляду якого, судом 18.08.2017р. прийнято постанову у справі №752/16113/17. Крім того, ГУ ПФУ в м. Києві зазначає, що статтею 2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08 липня 2011 року встановлено обмеження щодо виплати пенсії (максимальний розмір пенсії не може перевищувати 10740 грн.). Також, рішенням Конституційного Суду України №7-рп/2016 від 20.12.2016р. визнано неконституційними положення щодо тимчасового обмеження пенсій максимальним розміром з 01.01.2016р. по 31.12.2016р., а дія Закону №5130 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців та осіб начальницького складу» (в редакції від 06.12.2016р.) продовжує обмеження до 31.12.2017р.

26 березня 2018 року позивачем через канцелярію суду подані заперечення на відзив ГУ ПФУ в м. Києві.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та з 27.01.2015р. отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 18.08.2017р. у справі №752/16113/17 зобов'язано ГУ ПФУ в м. Києві здійснити з 01.05.2016р. ОСОБА_1 перерахунок та нарахування заборгованості пенсії на підставі довідки про розмір грошового забезпечення від 14.02.2017р. №631/12, наданої Фінансово-економічним управлінням Служби безпеки України за посадою, яку він займав перед звільненням, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні основні, додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в сумі 23786,56грн.

26 грудня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в м. Києві з заявою про здійснення виплати йому пенсії з 01.05.2017р. на підставі довідки про розмір грошового забезпечення від 14.02.2017р. №631/12, виданої Фінансово-економічним управлінням Служби безпеки України, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19.10.2016р. №718 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців та осіб начальницького складу», без обмеження граничного розміру, тобто в сумі 23786,56грн.

Листом від 19.01.2018р. №2166/03/К-213 ГУ ПФУ в м. Києві повідомило позивача, що на виконання постанови Голосіївського районного суду міста Києва управлінням проведено перерахунок пенсії на підставі довідки про розмір грошового забезпечення від 14.02.2017 № 631/12, наданої Фінансово-економічним управлінням СБ України за посадою, яку він займав перед звільненням, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні основні, додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в сумі 23 786,56грн.

Обчислений розмір пенсії за вислугу років становить 70% грошового забезпечення (вислуга років 31) у розмірі - 23786,56 грн.

Також до пенсії встановлено:

- 5946,64 грн. збільшення пенсії на 25 відсотків як інваліду війни II групи, передбачене постановою Кабінету Міністрів України "Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення" від 28.12.2011 № 1381 (23786,56*25%);

- 50,00 грн. - цільової грошової допомоги на прожиття як інваліду війни III групи відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 №654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян»;

- 580,80 грн. - підвищення до пенсії як інваліду війни III групи відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" у розмірі 40 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність;

- 435,60 грн. - пенсія за особливі заслуги відповідно до ст. 1 п.п. 6-8 Закону України «Про пенсії за особливі заслуги перед Україною».

Також повідомлено, що статтею 2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08 липня 2011 року встановлено обмеження щодо виплати пенсії (максимальний розмір пенсії не може перевищувати 10740 грн.). Крім того, Законом України від 06.12.2016р. №1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» у період з 1 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року максимальний розмір пенсії не може перевищувати 10740,00грн.

З урахуванням Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» з 01.01.2018р. позивачу здійснюється виплата пенсії у розмірі 13730,00грн.

Вважаючи протиправними дії відповідача та у зв'язку із цим про зобов'язання вчинити певні дії, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України від 09 квітня 1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» (із змінами і доповненнями) (далі - Закон № 2262-ХІІ), Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» №3668-VI від 08 липня 2011 року (далі - Закон №3668-VI) та Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII (далі - Закон № 911-VIII).

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 18.08.2017р. у справі №752/16113/17 зобов'язано ГУ ПФУ в м. Києві здійснити з 01.05.2016р. ОСОБА_1 перерахунок та нарахування заборгованості пенсії на підставі довідки про розмір грошового забезпечення від 14.02.2017р. №631/12, наданої Фінансово-економічним управлінням Служби безпеки України за посадою, яку він займав перед звільненням, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні основні, додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в сумі 23786,56грн.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві у відзиву на позовну заяву зазначає, що ним за рішенням суду від 18.08.2017р. здійснено позивачу перерахунок пенсії, але виплата такої пенсії не здійснюється у зв'язку з обмеженнями встановленими абз. 7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», якою визначено, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Однак, пунктом 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» передбачено, що дія положень цього Закону щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються починаючи з 1 січня 2016 року.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з Довідки ГУ ПФУ в м. Києві від 07.06.2018р. №1023, ОСОБА_1 пенсію за вислугу років призначено з 27 січня 2015 року, а тому обмеження максимальним розміром пенсії до позивача не застосовується.

Крім того, рішенням Конституційного суду України №7-рп/2016 від 20.12.2016р. визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 9 квітня 1992 року N 2262-XII зі змінами, а саме: частини сьомої статті 43, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

У рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення другого речення частини сьомої статті 43, першого речення частини другої статті 54 Закону №2262 суперечать статті 17 Конституції України.

Конституційний Суд України стверджує, що обмеження максимального розміру пенсії та призупинення виплати призначеної пенсії особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом №2262, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п'ятою статті 17 Конституції України, які зобов'язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканість України.

Статтею 22 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Разом з тим, як свідчать пункти 2, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акту з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії.

Частиною четвертою статті 7 КАС України визначено, що якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.

Таким чином, суд не застосовує абзац сьомий статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», який визнаний Конституційним Судом України не конституційним, а застосовує норми статей 17 та 22 Конституції України, як норми прямої дії.

Крім того, суд не застосовує норми Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» в частині визначення максимального розміру пенсії, оскільки Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» регулює ці ж самі правовідносини, однак він прийнятий пізніше.

Суд також вважає, що позивач має право на отримання пенсії без обмеження її максимального розміру на підставі іншої прямої норми Конституції України, а саме статті 41 Конституції України, що узгоджується зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі-Першого протоколу до Конвенції), яку можна застосовувати для захисту «правомірних (законних) очікувань» щодо певного стану речей, оскільки їх можна вважати складовою частиною права власності. Правомірні очікування виникають у особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала всі підстави вважати таке рішення дійсним та розраховувати на певний стан речей.

В Україні права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (частина друга статті 21, частина друга статті 22 Конституції України).

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права (частина 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції).

Право приватної власності разом з іншими фундаментальними правами і свободами є основою створення та функціонування демократичного суспільства. Всебічне утвердження і забезпечення цих прав і свобод - головний обов'язок України як демократичної, правової держави.

Суд враховує приписи чинних міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, та практику тлумачення і застосування цих договорів міжнародними органами, юрисдикцію яких визнала Україна, зокрема Європейським судом з прав людини.

Стаття 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року, передбачає захист права власності.

Невід'ємною частиною положень цієї статті є практика Європейського суду з прав людини, яка виробила критерії правомірності позбавлення власника його майна в інтересах суспільства (справа "Зубко та інші проти України").

Зокрема, позбавлення власника його майна повинно мати правомірну мету в "суспільному інтересі" (a legitimate aim "in the public interest"), обрані засоби мають бути належними (спроможні досягти мети в принципі) і пропорційними, що передбачає, зокрема, компенсацію при примусовому відчуженні (проте вимога щодо повної компенсації відсутня). Позбавлення власника його майна також має бути законним, а саме, відповідати не лише нормативно-правовим актам, а і принципу верховенства права, положенням Конвенції; складовою принципу "законності" є принцип "правової визначеності", що передбачає обов'язок органів влади при обмеженні права діяти відповідно до відомих (прозорих) та достатньо визначених правил ("передбачуваних" з точки зору застосування), що виключають свавілля (вибірковість та непередбачуваність дій).

У той же час, позбавлення права на отримання пенсії на погляд суду у спірних правовідносинах, не відповідає жодному з цих критеріїв.

З рішення Європейського суду з прав людини у справі «Зубко та інші проти України» від 26 квітня 2006 року вбачається, що заявниками у справі було четверо суддів, які стверджували, що держава була відповідальна за невиплату їм заборгованості з заробітної плати і надбавок за вислугу років та компенсації за затримку їх виплати. Вони зазначали, що не сплачуючи цю заборгованість тривалий час, держава здійснює невиправдане втручання у їхнє право на мирне володіння своїм майном всупереч положенням статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Європейський суд погодився з тим, що неможливість для заявника домогтися виконання рішення на його чи її користь становить втручання у право на мирне володінням майном, як вказано у першому реченні пункту 1 статті 1 Першого протоколу.

Крім того, суд зазначає, що відповідач не надав суду пояснення щодо наявності у нього повноважень нараховувати але не виплачувати пенсійні виплати ОСОБА_1 за рішенням суду.

У той же час, суд зазначає, що у даній справі не можуть бути враховані висновки викладені Верховним Судом в постановах, зокрема від 03.04.2018р. у справі №361/4922/17 та від 22.05.2018р. у справі №205/8204/16-а (2а/205/2/17), в яких останній дійшов висновку про помилковість застосування судами при задоволенні позову лише положень абз. 1 п. 2 Прикінцевих та Перехідних положень Закону №3668-VI та існування обмеження у виплаті пенсії у розмірі більше десяти прожиткових мінімумів, оскільки в зазначених адміністративних справах йдеться про пенсії осіб, які були призначені на підставі Законів України «Про прокуратуру» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

У даній справі пенсія ОСОБА_1 була призначена у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач при відмові ОСОБА_1 у виплаті пенсії з 01.05.2016р. на підставі довідки про розмір грошового забезпечення від 14.02.2017р. №631/12, виданої Фінансово-економічним управлінням Служби безпеки України відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19.10.2016р. №718 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців та осіб начальницького складу» порушив норми статей 17, 22 Конституції України, статті 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та пункту 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

В силу вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У зв'язку з викладеним, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1 ідентифікаційний код НОМЕР_1) задовольнити повністю.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ) щодо виплати ОСОБА_1 (АДРЕСА_1 ідентифікаційний код НОМЕР_1) пенсії з 01 травня 2016 року на підставі довідки про розмір грошового забезпечення від 14.02.2017р. №631/12, виданої Фінансово-економічним управлінням Служби безпеки України відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19.10.2016р. №718 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців та осіб начальницького складу».

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ) здійснити ОСОБА_1 (АДРЕСА_1 ідентифікаційний код НОМЕР_1) виплату на підставі довідки про розмір грошового забезпечення від 14.02.2017р. №631/12, наданої Фінансово-економічним управлінням Служби безпеки України до Головного управління Пенсійного фонду України відповідно до ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанови Кабінету Міністрів України від 19.10.2016р. №718 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців та осіб начальницького складу» за посадою, яку займав ОСОБА_1 перед звільненням, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні основні, додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, починаючи з 01 травня 2016 року без обмеження граничного розміру.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Амельохін