Справа № 826/15699/17
Суддя: Шевченко Н.М.
Дата ухвалення: 2018-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 червня 2018 року № 826/15699/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Шевченко Н.М., розглянувши у письмовому порядку за правилами загального провадження адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» Паламарчука Віталія Віталійовича до державного реєстратора філії комунального підприємства Мирнопільської сільської ради «Результат» у місті Києві Заіко Ірини Володимирівни, треті особи: ОСОБА_3, Міністерство юстиції України, про визнання протиправним та скасування рішення,

У С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство «Енергобанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» Паламарчука Віталія Віталійовича (далі по тексту - позивач, ПАТ «Енергобанк») звернулось до суду з адміністративним позовом до державного реєстратора філії комунального підприємства Миропільської сільської ради «Результат» у місті Києві Заіко Ірини Володимирівни (далі по тексту - відповідач), треті особи: ОСОБА_3 (далі по тексту - третя особа 1), Міністерство юстиції України (далі по тексту - третя особа 2), в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора філії комунального підприємства Мирнопільської сільської ради «Результат» у місті Києві Заіко Ірини Володимирівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №35669158від 14.06.2017 щодо нерухомого майна реєстраційний номер 00.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення державним реєстратором при прийнятті оскаржуваного рішення положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

У судовому засіданні представник позивача Бєлкін М.Л. позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх в повному обсязі.

Відповідач явку свого представника у судове засідання не забезпечив, у визначений судом строк відзив на позовну заяву не надав, заяви про визнання позову також до суду не надходило.

Представник третьої особи 1 ОСОБА_5 у судовому засіданні просив суд відмовити в задоволенні адміністративного позову повністю. Крім того, на адресу суду надійшли письмові пояснення, в яких останній зазначив про те, що ОСОБА_3 були вчинені всі дії, передбачені законодавством та договором іпотеки, необхідні для реалізації його права шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки з використанням позасудового врегулювання, а також ним не було порушено вимоги ст.ст. 35, 37 Закону України «Про іпотеку», ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». При цьому, на думку третьої особи 1, у результаті прийняття оскаржуваного рішення, права позивача не були порушені, оскільки у даному випадку, таким рішенням відбулося відновлення порушених прав та інтересів саме ОСОБА_3

У свою чергу представник третьої особи 2 у судове засідання не прибув, проте надіслав на адресу суду письмові пояснення на позову заяву, в яких вирішення даного адміністративного позову залишив на розсуд суду, оскільки вважає, що Міністерство юстиції України жодним чином не порушував права позивача.

Заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи 1, вивчивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного.

Як убачається з матеріалів справи, 14.04.2014 між ОСОБА_3 та ПАТ «Енергобанк» укладено договір №ДФ- про строковий банківський вклад з щомісячною виплатою відсотків.

У подальшому, для забезпечення виконання зобов'язань по вказаному вище договору, 21.07.2014 між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л.В. та зареєстрований в реєстрі №1407. В іпотеку було передано нерухоме майно банку, а саме нежитлові приміщення загальною площею 81,1 кв.м, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 / АДРЕСА_2 / АДРЕСА_3

Рішенням державного реєстратора філії комунального підприємства Мирнопільської сільської ради «Результат» у місті Києві Заіко Ірини Володимирівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 35669158 від 14.06.2017, зареєстровано право власності за ОСОБА_3 на предмет іпотеки (нежитлові приміщення загальною площею 81,1 кв.м, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 / АДРЕСА_2 / АДРЕСА_3).

Не погоджуючись із вищевказаним рішенням відповідача, вважаючи його таким, що прийняте з порушенням норм чинного законодавства, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна визначає Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 №1952-IV (далі по тексту - Закон України №1952-IV).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України №1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державка реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державній реєстрації прав, зокрема, підлягає право власності (п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України №1952-IV ).

Згідно з ч. 3 ст. 10 Закону України №1952-IV державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; 2) перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; 3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних інформаційних систем, документів та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником. Органи державної влади, підприємства, установи та організації зобов'язані безоплатно протягом трьох робочих днів з моменту отримання запиту надати державному реєстратору запитувану інформацію в паперовій та (за можливості) в електронній формі; 4) під час проведення державної реєстрації прав на земельні ділянки використовує відомості Державного земельного кадастру шляхом безпосереднього доступу до нього у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; 5) відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до нього записи про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів таких прав; 6) присвоює за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна під час проведення державної реєстрації прав; 7) виготовляє електронні копії документів та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені під час прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав); 8) формує документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав; 9) формує та веде реєстраційні справи у паперовій формі. Ведення реєстраційної справи у паперовій формі здійснюється виключно державними реєстраторами, які перебувають у трудових відносинах з виконавчими органами міських рад міст обласного та/або республіканського Автономної Республіки Крим значення, Київською, Севастопольською міськими, районними, районними у містах Києві та Севастополі державними адміністраціями, за місцезнаходженням відповідного майна; 10) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 18 Закону України №1952-IV державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

У той же час, згідно з ч. ч. 1, 5 ст. 23 Закону України №1952-IV розгляд заяви про державну реєстрацію прав може бути зупинено державним реєстратором виключно у таких випадках: 1) подання документів для державної реєстрації прав не в повному обсязі, передбаченому законодавством; 2) неподання заявником чи неотримання державним реєстратором у порядку, визначеному у пункті 3 частини третьої статті 10 цього Закону, інформації про зареєстровані до 1 січня 2013 року речові права на відповідне нерухоме майно, якщо наявність такої інформації є необхідною для державної реєстрації прав.

У разі невиконання заявником зазначених у рішенні вимог у строк, встановлений у частині третій цієї статті, державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.

Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

На виконання вимог вказаної статті постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127 затверджено Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі по тексту - Порядок №1127).

Вказаний Порядок №1127 визначає умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об'єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Згідно з п. 57 Порядку №1127 для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв'язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.

При цьому, відповідно до ч. ч. 1-3 статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Пунктом 61 Порядку №1127 передбачено, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем.

Між іншим, суд зазначає про те, що 22.01.2015 Національним банком України прийнято постанову № 48/БТ «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Енергобанк» до категорії проблемних та запровадження особливого контролю за діяльністю банку».

12.02.2015 Правлінням Національного банку України прийнято постанову № 96 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Енергобанк» до категорії неплатоспроможних».

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 12.02.2015 №29 у Публічному акціонерному товаристві «Енергобанк» запроваджено тимчасову адміністрацію на період з 13 лютого 2015 року по 13 травня 2015 року (включно).

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 11.06.2015 №370 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Енергобанк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 12 червня 2015 року №115 про початок процедури ліквідації ПАТ «Енергобанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Енергобанк» строком на 1 рік з 12 травня 2015 року по 11 червня 2016 року включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 26.05.2016 № 842 продовжено строк здійснення процедури ліквідації ПАТ «Енергобанк» на два роки по 11 червня 2018 року включно.

Так, прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банків здійснюється відповідно до спеціального, пріоритетного закону - Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Таким чином, на момент винесення спірного рішення № 35669158 від 14.06.2017 ПАТ «Енергобанк» знаходився в стадії ліквідації та на правовідносини банку з його кредиторами поширюються вимоги Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до ч. 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», застосовуються у частині, що не суперечить вказаному Закону.

При цьому, з моменту запровадження тимчасової адміністрації та на стадії ліквідації неплатоспроможного банку встановлений особливий порядок задоволення вимог кредиторів та розпорядження майном, яке належить банку. Чинним законодавством не передбачено задоволення вимог кредиторів поза межами процедури ліквідації банку.

Згідно з ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку).

Задоволення вимог кредиторів відбувається на стадії ліквідації банку. Порядок вдоволення вимог кредиторів, які забезпечені заставою, визначаються частиною 3 статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», відповідно до якої майно банку, що є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, але використовується виключно для позачергового задоволення вимог заставодержателя. Заставодержатель має право звернути стягнення на заставлене майно у порядку, встановленому законодавством або договором застави, та отримати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна за ціною, визначеною суб'єктом оціночної діяльності, який визначений Фондом.

Отже, Закон України «Про іпотеку» передбачає обов'язковість оцінки майна на дату набуття права власності, а спеціальний закон чітко визначає, що для звернення стягнення на предмет іпотеки, яким забезпечено виконання зобов'язань банку, який знаходиться в стадії ліквідації, предмет іпотеки повинен бути оцінений суб'єктом оціночної діяльності, що визначений Фондом.

Так, у своїх поясненнях до адміністративного позову ОСОБА_3 зазначає, що ним були виконані вимоги ст. 37 Закону України «Про іпотеку» щодо проведення оцінки предмета іпотеки. Оцінку майна, за твердженням останнього, проводило ТОВ «Міжрегіональна агенція незалежної оцінки». Звіт про оцінку майна (предмета іпотеки) було складено із дотриманням вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Також ОСОБА_3 вважає, що звіт про оцінку майна (предмета іпотеки), наданий суб'єктом оціночної діяльності не визначений Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, на думку третьої особи 1, не може вважатися порушенням, оскільки всі суб'єкти оціночної діяльності, що надають послуги з оцінки майна на території України керуються одними і тими ж законами та підзаконними актами в процесі здійснення своєї професійної діяльності, мають відповідні свідоцтва і сертифікати.

На противагу вказаному, позивач зазначає, що суб'єкт оціночної діяльності, який проводив оцінку майна (предмет іпотеки), не визначений Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, що є прямим порушенням Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Як уже зазначалося раніше, ПАТ «Енергобанк» знаходиться в стадії ліквідації та на правовідносини банку з його кредиторами поширюються вимоги Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є пріоритетним.

Порядок задоволення вимог кредиторів, які забезпечені заставою, визначаються частиною 3 статті 52 вищевказаного Закону України, відповідно до якої майно банку, що є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, але використовується виключно для позачергового задоволення вимог заставодержателя. Заставодержатель має право звернути стягнення на заставлене майно у порядку, встановленому законодавством або договором застави, та отримати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна за ціною, визначеною суб'єктом оціночної діяльності, який визначений Фондом.

Отже, аналізуючи вказану норму Закону, суд погоджується з доводами позивача про те, що спеціальний Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» чітко визначає, що для звернення стягнення на предмет іпотеки, яким забезпечено виконання зобов'язань банку, який знаходиться в стадії ліквідації, предмет іпотеки повинен бути оцінений суб'єктом оціночної діяльності, що визначений Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

У свою чергу, ТОВ «Міжрегіональна агенція незалежної оцінки», на яке посилається у своїх поясненнях ОСОБА_3, не було визначено Фондом гарантування вкладів фізичних осіб для оцінки нерухомого майна. Вказане Товариство взагалі не є відібраним Фондом суб'єктом оціночної діяльності станом на 22.05.2017, що підтверджується матеріалами справи.

При цьому, у вказаних вище поясненнях, наданих третьою особою 1, не заперечується той факт, що ТОВ «Міжрегіональна агенція незалежної оцінки» не визначене Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, як того вимагає Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а отже, твердження ОСОБА_3 про те, що вказане Товариство мало всі необхідні свідоцтва та сертифікати для здійснення оціночної діяльності не знайшли свого підтвердження.

Окрім усього зазначеного вище, суд також звертає увагу на те, що відповідно до даних інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що підставою виникнення права власності на нерухоме майно є документи, а саме: договір іпотеки, серія та номер:1407, виданий 21.07.2014, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ПрокопенкоЛ.В.; рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, серія та номер: 962, виданий 02.02.2017, видавник: Укрпошта; копія вимоги про усунення порушень виконання положень договору про строковий банківський вклад, серія та номер: б/н, виданий 24.01.2017, видавник: ОСОБА_3

Однак, у складі пакету документів, який надавався ОСОБА_3 для державної реєстрації прав на нерухоме майно, державному реєстратору не подано ряд документів, а саме: договір, яким встановлено основне зобов'язання, яке забезпечено іпотекою; розрахунок заборгованості за основним зобов'язанням; докази направлення саме вимоги про усунення порушень (опису вкладення поштового відправлення); а також звіт про оцінку майна, про який зазначалося вище.

Так, суд погоджується з доводами позивача про те, що звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку шляхом передачі іпотекодержателю прав власності на предмет іпотеки іпотекодержатель набуває лише за умови надання до реєстратора відповідних документів.

А реєстратор для вчинення реєстраційної дії з реєстрації права власності має перевірити не тільки наявність, а зміст і повноту поданих документів, тобто застереження, про яке домовились сторони.

Такими документами, у розумінні положень договору іпотеки, та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень є, зокрема, докази невиконання боржником умов кредитного договору, тобто факт існування заборгованості, при цьому підтверджений належними доказами.

Такий висновок цілком відповідає приписам ст.ст. 35, 36, 37 Закону України «Про іпотеку», оскільки, в іншому випадку вирішення питання про наявність заборгованості одноособово банком без перевірки таких фактів та з подальшою реєстрацією права, недобросовісні дії реєстратора призведуть до незаконного позбавлення права власності на майно іпотекодавця.

Наведена правова позиція відповідає правовій позиції Вищого адміністративного суду України, викладену в ухвалі від 15.03.2016 (провадження К/800/31495/15).

Таким чином, державний реєстратор зобов'язаний встановити наявність заборгованості, разом із тим, з матеріалів справи убачається, що державний реєстратор філії комунального підприємства Мирнопільської сільської ради «Результат» у місті Києві Заіко І.В. знехтувала своїм обов'язком, а ОСОБА_3, у свою чергу, не надав підтвердження наявності заборгованості.

Крім того, слід також зауважити про те, що третьою особою 1 не доведену суду факту надання ним інших документів державному реєстратору, необхідних для реєстрації права власності на нерухоме майно.

Підсумовуючи вищевказане, суд дійшов висновку про те, що державним реєстратором філії комунального підприємства Мирнопільської сільської ради «Результат» у місті Києві Заіко І.В. порушено вимоги статей 35, 37 Закону України «Про іпотеку», статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та частини 3 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а, отже, як наслідок, рішення, прийняте відповідачем, є незаконне та підлягає скасуванню.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також приймаючи до уваги відсутність в матеріалах справи будь-яких інших доказів, які б спростовували доводи позивача, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову повністю.

Керуючись статтями 72 - 77, 241 - 246, 255, 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» Паламарчука Віталія Віталійовича задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора філії комунального підприємства Мирнопільської сільської ради «Результат» у місті Києві Заіко Ірини Володимирівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №35669158 від 14.06.2017 щодо нерухомого майна реєстраційний номер 00.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно.

Суддя Н.М. Шевченко