Справа № 815/2335/18
Суддя: Вовченко О. А.
Дата ухвалення: 2018-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2335/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2018 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вовченко O.A., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до Малиновського обєднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі про визнання протиправним та скасування протоколу, визнання протиправною відмову та зобовязання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Малиновського обєднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі, у якій позивач просить суд:

1. Визнати протиправним та скасувати протокол управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі м. Одеси № 7447 від 23.12.2016 р.;

2. Визнати відмову Малиновського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі, викладену в листі № 148/13-1 від 16.04.2018 року, у призначенні (перерахунку) та виплаті щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 у розмірі 90 % - протиправною;

3. Зобов'язати Малиновське об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі прийняти розпорядження (протокол), яким зарахувати ОСОБА_1 до судового стажу роботи за вислугою років, який дає право на призначення та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90 відсотків, виходячи із стажу 26 років 5 місяців 11 днів. Здійсни перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 в розмірі 90% грошового утримання судді, у відповідності до грошового утримання працюючого судді на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, виходячи із стажу 26 років 5 місяців 11 днів, відповідно до довідки Апеляційною господарського суду Одеської області про заробітну плату, починаючи з 14 грудня 2016 року, з врахуванням фактично виплачених сум.

Ухвалою судді від 21 травня 2018 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1, відкрито провадження у справі та визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні. Витребувано у Малиновського обєднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі належним чином засвідчену копію пенсійної справи ОСОБА_1.

Відповідно до ч.1 ст.243 КАС України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду.

Згідно ч.4 ст. 243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Відповідно до ч.4 та ч.5 ст.120 КАС України останнім днем строку, який закінчується вказівкою на певний день, вважається цей день. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Враховуючи, що провадження у справі відкрито 21 травня 2018 року, строки розгляду даної справи, визначені ст.258 КАС України, у звязку із перебуванням головуючого судді Вовченко О.А. у період з 20.06.2018 року по 21.06.2018 року у відпустці, в силу положень ст.120 КАС України, рішення суду складено суддею 22.06.2018 року (перший робочий день).

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що 08.12.2016 року Вища рада юстиції України ухвалила рішення № 3057/о/15-16, за яким ОСОБА_1 звільнено з посади судді Одеського апеляційною господарського суду у зв'язку з поданням заяви про відставку. Наказом Одеського апеляційного господарського суду від 13.12.2016 р. за № 228-к ОСОБА_1 відраховано зі штату Одеською апеляційною господарського суду з 13.12.2016 року. 16.12.2016 року ОСОБА_1 звернувся до УПФУ в Малиновському районі м Одеси (наразі Малиновське об'єднане управління ПФУ в м. Одесі) із заявою та відповідним пакетом документів для призначення щомісячного довічного грошового утримання. Позивач зазначає, що 02.04.2018 року, виявивши невірність обчислення Малиновським об'єднаним управлінням ПФУ у м. Одесі розміру довічного грошового утримання (82 % від заробітної плати працюючого па відповідній посаді судді) ОСОБА_1 звернувся до Малиновською об'єднаного управління ПФУ в м. Одесі із заявою про збільшення розміру довічною грошовою утримання, у зв'язку з невірним нарахуванням Малиновським ОУ ПФУ в м Одесі стажу роботи для отримання довічного грошового утримання, а саме: не включення до проходження строкової військової служби тривалістю 2 року 9 днів, а також не включення навчання на денній формі в Одеському державному університеті ім. І.І. Мечникова на юридичному факультеті тривалістю 2 роки 5 місяців 13 днів, та просив Малиновське ОУ ПФУ в м. Одесі здійснити перерахунок у відповідності до розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, наданого Одеським апеляційним господарським судом. Позивач у позовній заяві вказує, що листом Малиновського об'єднаного управління ПФУ в м. Одесі ОСОБА_1 було відмовлено у здійсненні перерахунку на підставі відсутності відповідних норм у законодавстві України, які передбачають нарахування до стажу роботи на посаді судді період навчання га проходження строкової військової служби. До Малиновського ОУ ПФУ в м. Одесі направлено запит від 04.05.2018 року із проханням надати завірену належним чином копію розпорядження, за яким ОСОБА_1 призначено щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 82% від заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, оскільки, після взяття на облік ОСОБА_1 не отримував відповідного розпорядження, та не був ознайомлений з його змістом. Позивач зазначає, що відповіддю Малиновського ОУ ПФУ в м. Одесі від 10.06.2018 року надано завірену копію Протоколу № 7447 від 23.12.2016 року, за яким ОСОБА_1 призначено довічне грошове утримання в розмірі 82 % від 28160,0 грн. суддівської винагороди, що склало 23091.0 грн. (без утримання відповідного податку та військового збору), та зараховано до стажу роботи - 21 рік 11 місяців. Безпідставно не включено до суддівського стажу періоди: проходження строкової військової служби з 12 квітня 1982 року по 21 квітня 1984 року тривалістю 2 роки 6 днів; навчання на денній формі в Одеському державному університеті ім. І.І. Мечникова на юридичному факультеті з 01 вересня 1984 року по 28 липня 1989 ром тривалістю 2 роки 5 місяців 13 днів.

Посилаючись на ч.3 ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI від 07 липня 2010 року (у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII), п.11 розділу XIII Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції від 07 липня 2010 року, ч. 4 ст. 43, ч. 6 ст. 44 Закону України №2862-XII від 15 грудня 1992 року «Про статус суддів», п. 3-1 постанову Кабінету ОСОБА_2 України від 03 вересня 2005 року «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», ст.1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року №584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів», п. 2.6 Положення про порядок призначення та виплати щомісячного грошового утримання працюючим суддям та щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці», затверджене наказом Державної судової адміністрації України від 25 серпня 2005 року №94 зазначає, що Малиновське об'єднане управління ПФУ в м. Одесі при визначенні ОСОБА_1 стажу роботи на посаді судді повинно було керуватися вищевказаними положеннями і визначити розмір ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання на підставі розрахунку суддівського стажу, зробленого Одеським апеляційним господарським судом, який складає 26 років 5 місяців 11 днів, та довідці про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання.

31 травня 2018 року від відповідача за вх. №15387/18 до суду надійшов відзив на позовну заяву (а.с.95-98), у якому зазначає, що на момент звернення із заявою та відповідним пакетом документів для призначення щомісячного довічного грошового утримання судді на позивача розповсюджувались норми Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 р. № 1402-VIII. Відповідач вказує, що законодавством, чинним як станом на час призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання, так і на час його звернення до відповідача з відповідною заявою про здійснення перерахунку було передбачено чіткий перелік посад, що входять до стажу роботи на посаді судді для обчислення щомісячного довічного грошового утримання. Посилаючись на ст. 137 Закону України № 1402-VІІІ та абз. 4 ч.4 ст. 43 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 № 2862-ХІІ, який втратив чинність 01.01.2012 року вказує, що до зазначеного переліку період проходження строкової військової служби та половина строку навчання у ВНЗ також не включено.

Враховуючи викладене, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача.

Окрім цього, 06.06.2018 року від позивача на адресу суду надійшла за вх. №16012/18 відповідь на відзив (а.с.103-106), яку суд до уваги не приймає, оскільки згідно ч.3 ст.263 КАС України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї доказами, ознайомившись з відзивом відповідача на адміністративний позов, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги та відзив, та перевіривши їх наданими з боку учасників справи доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Рішенням Вищої ради юстиції від 08 грудня 2016 року № 3057/0/15-16 (а.с.21, 62) ОСОБА_1 був звільнений з посади судді Одеського апеляційного господарського суду у звязку з поданням заяви про відставку.

13 грудня 2016 року наказом голови Одеського апеляційного господарського суду №228-к (а.с.22, 65) ОСОБА_1 відрахований зі штату суду.

Згідно з розрахунком стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виданим Одеським апеляційним господарським судом (а.с.23, 52), стаж роботи судді Воронюка Олександра Леонідовича станом на 13.12.2016 року становить 26 років 5 місяців 11 днів, у тому числі у стаж зарахований період строкової військової служби з 12.04.1982 року по 21.04.1984 року (2 роки 0 місяців 9 днів), а також період навчання в Одеському державному університеті ім.І.І.Мечникова (половина) з 01.09.1984 року по 28.07.1989 року (2 роки 5 місяців 13 днів).

Вказані періоди військової служби та навчання ОСОБА_1 підтверджуються також записами у його трудовій книжці БТ-ІІ №1221672 (а.с.24-25, 53-61), військовим квитком серії ГГ №132601 (а.с.67-68) та дипломом ТВ №913230 (а.с.69).

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Малиновському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України в м.Одесі та згідно протоколу 7447 (а.с.17, 35) з 23 грудня 2016 року отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 82% від суми заробітної плати, в порядку визначеному Законом України «Про судоустрій і статус суддів», із врахуванням стажу судді - 21 рік 11 місяців 22 дні.

02 квітня 2018 року ОСОБА_1 подав до Малиновського обєднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі заяву (а.с.82) про здійснення перерахунку довічного грошового утримання у розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Відповідач на заяву позивача від 02 квітня 2018 про перерахунок довічного грошового утримання у відповідності до положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 року №1402-VIII, надав лист від 16.04.2018 року вихід.№148/В-1 (а.с.18, 80) про відмову у перерахунку розміру щомісячного грошового утримання позивачу.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачених Конституцією України та іншими Законами України.

Відповідно до ст.22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Частиною 1 статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту, до яких, зокрема, відноситься і щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці.

Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов'язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

На момент звільнення ОСОБА_1 у відставку та призначення йому щомісячного довічного грошового утримання діяв Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII (далі - Закон №1402).

Відповідно до пункту 25 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402 право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу. В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної ОСОБА_2 України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Таким чином, спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI (далі - закон №2453-VI).

За правилами частини першої статті 120 Закону №2453-VI (в редакції діючій на час подання позивачем заяви про відставку) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Згідно із вимогами статті 135 Закону №2453-VI до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. До стажу роботи, що дає судді Конституційного Суду України право на відставку і виплату вихідної допомоги, зараховується також стаж іншої практичної, наукової, педагогічної роботи за фахом та стаж державної служби.

Водночас відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону № 2453-VI, в редакції чинній до 28.03.2015 року, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом №2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ «Про статус суддів» (далі - Закон № 2862-ХІІ).

Відповідно до частини першої статті 43 Закону №2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов'язків за власним бажанням або у зв'язку з закінченням строку повноважень.

Абзацом другим частини четвертої цієї статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно з пунктом 3-1 постанови Кабінету ОСОБА_2 України від 3 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Крім того, відповідно до статті 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року N 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів», чинної на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Відповідно до частини першої ст.2 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

При цьому, стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання є єдиним, обраховується та встановлюється (з'ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.

Отже, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів», було передбачено право судді на зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, календарного періоду проходження строкової військової служби та половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів.

Відповідно до п.8 ч.5 ст.48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України та законом гарантій незалежності судді (ч.7 ст. 48).

Конституційний Суд України від 3 червня 2013 року №3-рп/2013 (у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень ст.2, абз.2 розділу 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці)) з урахуванням попередніх правових позицій стосовно гарантій незалежності суддів, викладених ним у рішеннях від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 констатував, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невідємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя. Конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у звязку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання). Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Викладене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обовязків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

Частиною другою ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що до стажу роботи на посаді судді позивача, що дає право на відставку та обчислення розміру довічного грошового утримання судді у відставці, слід врахувати календарний період проходження строкової військової служби з 12.04.1982 року по 21.04.1984 року та половину строку навчання в Одеському державному університеті ім. І.І.Мечникова з 01.09.1984 року по 28.04.1989 року.

Таким чином, вимоги щодо визнання протиправним та скасування протоколу управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі м. Одеси № 7447 від 23.12.2016 р., визнання протиправною відмову Малиновського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі, викладену в листі № 148/13-1 від 16.04.2018 року та зобов'язання Малиновського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі зарахувати ОСОБА_1 до судового стажу роботи за вислугою років, який дає право на призначення та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90 відсотків, виходячи із стажу 26 років 5 місяців 11 днів підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача зобов'язати Малиновське об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі прийняти розпорядження (протокол), суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В Рекомендації Комітету ОСОБА_2 Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом ОСОБА_2 11.03.1980, зазначено, що під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Таким чином суд вважає, що вимога позивача зобовязати відповідача прийняти розпорядження (протокол) задоволенню не підлягає, оскільки є втручанням у його дискреційні повноваження.

З огляду на викладене вище, суд зазначає, що враховуючи встановлену судом протиправність дій та рішення відповідача щодо обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання, суд приходить до висновку про необхідність зобовязання Малиновське об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі здійсни перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 в розмірі 90% грошового утримання судді, у відповідності до грошового утримання працюючого судді на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, виходячи із стажу 26 років 5 місяців 11 днів, відповідно до довідки Апеляційною господарського суду Одеської області про заробітну плату, починаючи з 14 грудня 2016 року, з врахуванням фактично виплачених сум.

Такий висновок відповідає також правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі №308/6953/17.

Відповідно до ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Згідно ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Приймаючи до уваги вищевикладене, оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 7, 241- 246, 250, 255, 295, 371 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Малиновського обєднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі про визнання протиправним та скасування протоколу, визнання протиправною відмову та зобовязання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати протокол управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі м. Одеси № 7447 від 23.12.2016 р.

Визнати протиправною відмову Малиновського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі, викладену в листі № 148/13-1 від 16.04.2018 року, у призначенні (перерахунку) та виплаті щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 у розмірі 90 %.

Зобов'язати Малиновське об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі зарахувати ОСОБА_1 до судового стажу роботи за вислугою років, який дає право на призначення та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90 відсотків, виходячи із стажу 26 років 5 місяців 11 днів.

Зобов'язати Малиновське об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі здійсни перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 в розмірі 90% грошового утримання судді, у відповідності до грошового утримання працюючого судді на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, виходячи із стажу 26 років 5 місяців 11 днів, відповідно до довідки Апеляційною господарського суду Одеської області про заробітну плату, починаючи з 14 грудня 2016 року, з врахуванням фактично виплачених сум.

У решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 65017, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1).

Відповідач Малиновське об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі (вул.Прохоровська, 3, м.Одеса, 65007, ).

Суддя Вовченко O.A.

.