Справа № 2а-6340/09/1770
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2018-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

20 червня 2018 року

справа №2а-6340/09/1770

адміністративне провадження №К/9901/2804/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач)

суддів: Гончарової І. А., Олендера І. Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Дочірнього підприємства «Рівненський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2013 року у складі колегії суддів Хобор Р. Б., Сапіги В. П., Яворського І. О. у справі № 2а-6340/09/1770 за адміністративним позовом Дочірнього підприємства «Рівненський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» до Державної податкової інспекції в місті Рівне про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

У С Т А Н О В И В:

У жовтні 2009 року Дочірнє підприємство «Рівненський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (далі - Підприємство, платник податків, позивач у справі) звернулося до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції в місті Рівне (далі - податковий орган, відповідач у справі) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 23 червня 2009 року № /0, яким визначено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств у розмірі 333 320 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 67 759 грн та № /0, яким визначено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 262 089 грн 23 коп. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 131 044 грн 61 коп., з мотивів безпідставності їх прийняття.

02 грудня 2009 року постановою Рівненського окружного адміністративного суду позовні вимоги задоволено у повному обсязі, з мотивів протиправності спірних податкових повідомлень-рішень, внаслідок недоведення податковим органом складу податкових правопорушень, покладених в основу їх прийняття.

05 грудня 2013 року постановою Львівського апеляційного адміністративного суду постанову суду першої інстанції скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції висновувався з правомірності спірних податкових повідомлень-рішень та доведення податковим органом складу податкових правопорушень за наслідком оцінки двох груп операцій: отримання капітальних трансфертів та операції з Приватним підприємством «Агроімпекс-Ресурс».

20 січня 2014 року позивач подав касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України.

23 січня 2014 року ухвалою Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків касаційної скарги протягом 30 днів з моменту отримання цієї ухвали (суддя Бившева Л. І.).

27 січня 2014 року позивач надіслав до Вищого адміністративного суду України клопотання про зупинення виконання оспорюваного судового рішення.

06 березня 2014 року позивач усунув недоліки касаційної скарги.

11 березня 2014 року ухвалою Вищого адміністративного суду України відкрито касаційне провадження, витребувано з Львівського окружного адміністративного суду справу № 2а-6340/09/1770 (в ухвалі допущено описку), а також відмовлено у задоволенні клопотання про зупинення виконання судового рішення, з мотивів його безпідставності.

10 січня 2018 року матеріали касаційної скарги передано до Верховного Суду.

11 січня 2018 року матеріали касаційної скарги прийнято до провадження та витребувано з Рівненського окружного адміністративного суду справу № 2а-6340/09/1770.

01 лютого 2018 року справа № 2а-6340/09/1770 надійшла до Верховного Суду.

У касаційній скарзі позивач посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального права, а саме положень пункту 4.1 статті 4 Закону України «Про оприбуткування прибутку підприємств» (далі - Закон № 334/94), підпункту 3.1.1 пункту 3.1 статті 3 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03 квітня 1997 року № 168/97 - ВР (далі - Закон № 168/97), доводить помилковість висновків суду апеляційної інстанції, просить оспорюване судове рішення скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заперечення відповідача на касаційну скаргу (відзив) до Верховного Суду не надходили, що не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Касаційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження відповідно до статті 345 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, переглянувши постанову суду апеляційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, вбачає підстави для задоволення вимог касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Суди першої та апеляційної інстанцій установили, що платник податків здійснював консолідовану сплату податку на прибуток та податку на додану вартість, за якої остаточна сума податкових зобов'язань формується на основі фінансових результатів філій та головного підприємства.

У червні 2009 року податковим органом проведено планову виїзну перевірку Підприємства за період з 01 січня 2008 року по 31 грудня 2008 року, за результатами якої складено акт від 10 червня 2009 року №1154/15-54-22-01/32904699 (далі - акт перевірки).

23 червня 2009 року на підставі акта перевірки та згідно з підпунктом «б» підпункту 4.2.2 статті 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21 грудня 2000 № 2181-ІІІ (далі - Закон № 2181) керівником податкового органу прийнято спірні податкові повідомлення-рішення.

Податковим повідомленням-рішенням № /0 за порушення підпункту 4.1.1 пункту 4.1, абзацу 12 підпункту 4.1.6 пункту 4.1 статті 4, підпункту 5.2.1 пункту 5.2, абзацу 4 підпункту 5.3.1, підпункту 5.3.2, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5, пункту 5.9 статті 5, підпункту 11.3.1 пункту 11.3 статті 11 Закону № 334/94 Підприємству визначено суму податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств у сумі 333 320 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 67 759 грн.

Податковим повідомленням-рішенням № /0 за порушення підпункту 3.1.1 пункту 3.1 статті 3, пункту 4.1 статті 4, підпункту 7.2.2 пункту 7.2, підпункту 7.2.6 пункту 7.2, підпункту 7.2.3 пункту 7.2, підпункту 7.3.1 пункту 7.3, підпункту 7.3.5 пункту 7.3, підпункту 7.4.1 пункту 7.4, підпункту 7.4.4 пункту 7.4 підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону № 168/97 позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 262 089 грн. 23 коп. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 131 044 грн. 61 коп.

Штрафні (фінансові) санкції у податкових повідомленнях-рішеннях застосовано на підставі підпункту 17.1.3 пункту 17.1 статті 17 Закону № 2181.

Склад податкових правопорушень доводиться податковим органом на підставі висновку про заниження платником податків доходів у I-IV кварталах 2008 року на загальну суму 1 291 922 грн. та завищенням валових витрат за цей же період на загальну суму 41 359 грн.

Безпідставність віднесення до складу податкового кредиту сум у розмірі 262 089 грн. 23 коп. обґрунтовується податковим органом на підставі висновку про наявність порушень, допущених платником податків та його філіями у січні, березні, квітні, травні, жовтні, вересні, листопаді та грудні 2008 року.

Касаційна скарга податкового органу підлягає перегляду в межах доводів та вимог відповідно до частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України.

Доводи касаційної скарги стосуються двох операцій, а саме отримання капітальних трансфертів (КЕКВ 2410) та реальності господарських операцій з Приватним підприємством «Агроімпекс-ресурс».

Щодо отримання бюджетних трансфертів.

Податковим органом доводиться заниження Підприємством доходів на 1 250 000 грн. внаслідок не віднесення до «інших доходів» сум капітальних трансфертів (код економічної класифікації видатків/ код класифікації кредитування 2410) на суму 1 500 000. Отримані кошти використано на закупівлю моторного катка «Амкодор 6622А», КДМ МКДЗ-1 на базі автосамоскида МАЗ-555102, автогрейдера ГС-14.02, трактора МТЗ-82.1 на таку ж суму.

Відповідно до абзацу 12 пункту 4.1.6 пункту 4.1 статті 4 Закону № 334/94 до доходів з інших джерел, у тому числі, але не виключно, належать суми дотацій і субсидій з фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або бюджетів, отриманих платником податку.

Відповідно до пункту «д» підпункту 4.4.2 пункту 4.2 статті 4 Закону № 2181 передбачено, що не може бути притягнутим до відповідальності платник податків, який діяв відповідно до узагальнюючого податкового роз'яснення, тільки на підставі того, що у подальшому таке узагальнююче податкове роз'яснення було змінено або скасовано, або існує узагальнююче податкове роз'яснення, що суперечить попередньому, яке не було скасовано (відкликано).

Судом першої інстанції встановлено, що на час спірних правовідносин діяло узагальнююче податкове роз'яснення, надане листом Державної податкової адміністрації України «Щодо податкового обліку капітальних трансфертів № 8978/7/15-1117» від 11 травня 2005 року, відповідно до положень якого кошти (вартість майна) платника податку, одержані ним з бюджету у вигляді капітальних трансфертів з метою оподаткування не включаються до складу валових доходів.

Відмовляючи у задоволенні позову у цій частині суд апеляційної інстанції висновувався з того, що положення абзацу 12 пункту 4.1.6 пункту 4.1 статті 4 Закону № 334/94 містять невичерпний перелік «інших доходів».

Верховний Суд не погоджується з такими висновками суду апеляційної інстанції, оскільки він не враховує приписів пункту «д» підпункту 4.4.2 пункту 4.2 статті 4 Закону № 2181 та доводів позивача щодо наявності узагальнюючого податкового роз'яснення, відповідно до якого він діяв.

Відтак, віднесення отриманих позивачем сум бюджетних трансфертів до складу валових доходів є безпідставним.

Стосовно визначення податкового зобов'язання з податку на додану вартість Суд вважає неприйнятним висновок суду апеляційної інстанції, що внаслідок отримання сум капітальних трансфертів у платника податків, на підставі пункту 7.3.5 пункту 7.3 статті 7 Закону № 168/97, виникає обов'язок сплатити суму податку на додану вартість.

Витрати на придбання основних фондів або їх ремонт, що провадяться за рахунок капітальних трансфертів, фактично є витратами, що здійснені державою, а не платником податку, тому в останнього відсутнє право на включення до податкового кредиту суми податку на додану вартість, сплаченого із суми бюджетних коштів за капітальним трансфертом.

Щодо нереальності господарських операцій

Судами попередніх інстанцій встановлено, що філія платника податків - «Доркомплект» мала взаєморозрахунки з Приватним підприємством «Агроімплекс-Ресурс».

За наслідком здійснення операцій з контрагентом філією «Доркомплект» включено до складу валових витрат за грудень 2008 року суму у розмірі 27 000 грн., а також віднесено до складу податкового кредиту за грудень 2008 року суму у розмірі 5 400 грн. Вищевказані розрахунки проводилися згідно усної домовленості.

Позиція відповідача щодо нереальності спірних господарських операцій доводиться недоліками податкової накладної, недостатністю трудових ресурсів та виробничих потужностей контрагента, відсутністю товарно-транспортних накладних, службовою інформацією та загальним висновком про нікчемність правочину.

За змістом підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України № 283/97-ВР та підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону № 168/97 суми, віднесені до складу валових витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість, мають бути підтверджені належними первинними документами податкового і бухгалтерського обліку.

Суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позову в цій частині позовних вимог висновувався з того, що відображенню у податковій звітності підлягає лише та господарська операція, яка фактично відбулась, а не та, зміст якої лише відображений на первинних документах. Тому господарська операція, яка фактично не відбулась є нікчемною (безтоварною), оскільки не спрямована на реальне настання правових наслідків, а спрямована лише на формування платником податкового кредиту та валових витрат у зв'язку із відображенням її змісту у первинних документах. Натомість суд першої інстанції встановив вся складові господарських операцій та підстави їх відображення в бухгалтерському та податковому обліку.

Суд вважає неприйнятним посилання податкового органу під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції на вирок Рівненського міського суду від 25 травня 2010 року у справі 1-386/10, який долучений відповідачем до матеріалів справи, з огляду на те, що встановлені ним обставини не були та не могли бути покладені податковим органом в основу оскаржуваних рішень.

Суд першої інстанції встановив та дослідив обставини, які мали вплив на формування інших доходів за операціями з філією «Гощанський райавтодор» та інші спірні господарські операції.

Суд вважає, що склад податкових правопорушень, покладених податковим органом в основу прийняття спірних податкових повідомлень-рішень податковим органом не доведений, натомість матеріалами справи та дослідженнями суду першої інстанції підтверджена правомірність формування даних бухгалтерського та податкового обліку. Відтак, підстави для визначення сум податкових зобов'язань з податку на прибуток та з податку на додану вартість та застосування штрафних (фінансових) санкцій відсутні.

Суд відповідно до статті 352 Кодексу адміністративного судочинства України визнає, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення суду першої інстанції, яке відповідає закону, що є підставою для скасування постанови суду апеляційної інстанції та залишення в силі судового рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 352, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Дочірнього підприємства «Рівненський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2013 року у справі № 2а-6340/09/1770 скасувати.

Постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2009 року у справі № 2а-6340/09/1770 залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф.Ханова

Судді: І.А.Гончарова

І.Я.Олендер