Справа № 726/700/18
Суддя: Асташев С. А.
Дата ухвалення: 2018-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/700/18
Провадження №2-а/726/25/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2018 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівців у складі: головуючого судді Асташев С. А., при секретарі Голик В.І. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернівці справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 4 батальйону УПП в Чернівецькій області лейтенанта поліції ОСОБА_2 про скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернулась до суду з адміністративним позовом, до інспектора роти № 4 батальйону УПП в Чернівецькій області лейтенанта поліції ОСОБА_2 про скасування постанови в справі про адміністративні правопорушення в якому вказує, що постановою ВР № 303298 від 04.05.2018 року на неї було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 гривень за вчинення адміністративних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП. Вважає вказану постанову не законною та такою що підлягає скасуванню.

Зазначає, що із вказаної постанови вбачається, що вона, керуючи транспортним засобом марки «ACURA MDX» д.н.з. НОМЕР_1 у м. Чернівці рухаючись по вул. Українській не виконала вимогу дорожнього знаку 3.2. ПДР України, та таблички 7.3.3, чим порушила п.8.4 ПДР України, а також при перевірці документів був відсутній поліс страхування, чим порушила п. 2.1 «г» ПДР України, однак такі відомості не відповідають дійсності, оскільки виносячи постанову про накладення адміністративного стягнення працівник поліції не надав жодного доказу на підтвердження доведеності її вини.

На підставі викладеного, позивач просить суд визнати незаконною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення ВР № 303298 від 04.05.2018 року.

Позивач в судове засідання не зявилась, що не перешкоджає розгляду справи на підставі ч. 5 ст 262 КАС України.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, однак надіслав до суду заяву з проханням справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги не визнає. Заперечує проти задоволення позову.

Суд, вивчивши заяву позивача, встановивши належність, допустимість та достовірність доказів, які мають значення для правильного вирішення справи, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку про обґрунтованість позову та необхідність його задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до копії постанови про адміністративне правопорушення ВР № 303298 від 04.05.2018 року, ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом марки «ACURA MDX», д.н.з. НОМЕР_1 у м. Чернівці рухаючись по вул. Українській не виконала вимогу дорожнього знаку 3.2. ПДР України, та таблички 7.3.3, чим порушила п.8.4 ПДР України, а також при перевірці документів був відсутній поліс страхування, чим порушила п. 2.1 «г» ПДР України.

Відповідно до ПДР України знак 3.2 належить до заборонних знаків та вказує про те, що «Рух механічних засобів заборонено».

Табличка 7.3.3 вказує водію про напрямок дії знаку.

П.8.4. ПДР України вказує, що дорожні знаки поділяються на групи

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У відповідності до ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 73 КАУ України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Статтями 75, 76 КАС України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Так, на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні нею адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, відповідачем не було додано будь-яких фактичних даних, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановила наявність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. За таких обставин, суд вважає вину ОСОБА_1 не доведеною у встановленому порядку

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Статтею 62 Конституції України передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За таких обставин, коли існують сумніви щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненому правопорушенні, згідно вимог Конституції України такі сумніви трактуються на його користь.

Будь-які докази, які б беззаперечно свідчили про те, що позивачем не виконані вимоги ПДР України, за що наступає адміністративна відповідальність відсутні.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про те, що при складанні оскаржуваної постанови уповноваженою особою не було надано та досліджено доказів на підтвердження винуватості позивача, вина її не доведена будь-якими доказами, а тому постанову про накладення адміністративного стягнення за порушення ч.1 ст. 122 КУпАП не можна вважати такою, що ґрунтується на законі.

Що стосується вини особи у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ст. 32 вказаного Закону поліцейський має право вимагати в особи пред'явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у таких випадках: 1) якщо особа володіє зовнішніми ознаками, схожими на зовнішні ознаки особи, яка перебуває в розшуку, або безвісно зниклої особи; 2) якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення; 3) якщо особа перебуває на території чи об'єкті із спеціальним режимом або в місці здійснення спеціального поліцейського контролю; 4) якщо в особи є зброя, боєприпаси, наркотичні засоби та інші речі, обіг яких обмежений або заборонений, або для зберігання, використання чи перевезення яких потрібен дозвіл, якщо встановити такі права іншим чином неможливо; 5) якщо особа перебуває в місці вчинення правопорушення або дорожньо-транспортної пригоди, іншої надзвичайної події; 6) якщо зовнішні ознаки особи чи транспортного засобу або дії особи дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення, транспортний засіб може бути знаряддям чи об'єктом вчинення правопорушення.

Так, відповідно ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Частиною 1 статті 126 КУпАП встановлено відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»).

Абзацом 2 ч. 2 ст. 16 Закону України "Про дорожній рух" передбачено, що водій зобов'язаний мати при собі та на вимогу працівників міліції пред'являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Отже, законодавець чітко розділив умови пред'явлення для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб та страховий поліс.

Обов'язок водія показати страховий поліс, виникає тільки у випадках передбачених законодавством, і ці випадки відрізняються від тих, які виникають при обов'язку пред'явити для перевірки посвідчення водія відповідної категорії та реєстраційний документ на транспортний засіб. Ці випадки, про які йдеться в Законі «Про дорожній рух» описані в Законі України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Окрім того, відповідно до ст. 53 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка має назву «Обовязки відповідних підрозділів Національної поліції щодо перевірки та контролю обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності» передбачає, що посадові особи відповідних підрозділів Національної поліції, що мають право здійснювати контроль за дотриманням правил дорожнього руху, перевіряють документи водія транспортного засобу, які підтверджують наявність чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Однак, контроль за наявністю полісів (договорів) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів може здійснюватись відповідними підрозділами Національної поліції лише з визначених законодавством підстав, а саме в п. 21.2 ст. 21 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" лише у випадку складання протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та/або при оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

Таким чином, Законом України визначений чіткий перелік випадків, коли інспектор поліції має право вимагати, а водій зобов'язаний надати страховий поліс. У будь-яких інших випадках, вимога працівника міліції пред'явити для перевірки страховий поліс про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не грунтоється на законі.

Таким чином ст. 53 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» дійсно передбачає обовязок щодо перевірки та контролю обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, однак ст. 21 того ж закону чітко передбачає випадки, коли така перевірка здійснюється.

В даному випадку не виникло обставин за яких працівник поліції повинен був здійснити контроль за наявністю полісів (договорів) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому відповідач вийшов за межі своїх повноважень, що тягне за собою незаконність оспорюваної постанови.

Враховуючи викладенее, та на підставі ст. 62 Конституції України, ст.ст. 7, ч. 2 ст. 122, 126, 245, 251, 252, 258, 268, 279, 280, 285 КУпАП, Законом України «Про Національну поліцію», Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою Наказом МВС України №1395 від 07.11.2015 року, ст. ст. 72-77, 245-246, 286, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ВР № 303298 від 04.05.2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП, винесену № 4 батальйону УПП в Чернівецькій області лейтенантом поліції ОСОБА_2

Провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КпАП України закрити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено до Вінницького апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи рішення може бути оскаржено протягом десяти з дня його підписання.

Головуючий суддя ОСОБА_3