Справа № 826/6620/17
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2018-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 червня 2018 року 12:41 № 826/6620/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії: головуючого судді Качура І.А., суддів, ОСОБА_1 та Келеберди В.І., при секретарі Стеценко А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_3

до Національного агентства з питань запобігання корупції

Керівника Департаменту моніторингу дотримання законодавства про конфлікт інтересів та інших обмежень щодо запобігання корупції - уповноваженої особи Національного агентства з питань запобігання корупції Писаренка Олександра Олександровича

про визнання протиправними дій, зобов'язання утриматись від вчинення дій, -

за участі представників сторін:

представник позивача - ОСОБА_5

представник відповідача 1 - Бойко О.М.

представник відповідача 2 - не прибув;

вільний слухач - ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_3 (далі також - ОСОБА_3, позивач) з позовом до Національного агентства з питань запобігання корупції (далі також - відповідач-1, Національне агентство), керівника Департаменту моніторингу дотримання законодавства про конфлікт інтересів та інших обмежень щодо запобігання корупції - уповноваженої особи Національного агентства з питань запобігання корупції Писаренка Олександра Олександровича (далі також - відповідач-2) в якому позивач просить:

- визнати протиправними дії відповідача-1 та відповідача-2 в частині проведення перевірки Національного агентства з питань запобігання корупції (перевірки щодо можливих порушень позивачем вимог Закону України «Про запобігання корупції» в частині обмежень щодо сумісництва та суміщення з іншими видами діяльності, а також моніторингу та контролю за дотриманням позивачем вимог Закону в частині запобігання конфлікту інтересів у зв'язку з наявністю в особи підприємств чи корпоративних прав на підставі пункту 6 частини першої статті 12 Закону та пункту 6 частини першої статті 11 Закону відповідно), в результаті яких відповідачем-1 та відповідачем-2 зроблено висновок про наявність в діях позивача та прийнятих ним рішеннях, а саме зверненнях до відповідача-1 за роз'ясненнями норм антикорупційного законодавства (листи від 27 грудня 2016 року № 324-379/ХА, від 13 лютого 2017 року № 054-379/ХА, від 23 березня 2017 року № 088-379/ХА, від 18 квітня 2017 року № 101-379/ХА на запити Національного агентства від 13 грудня 2016 року № 40-05/7905, від 27 січня 2017 року № 41-07/1932/17, від 07 березня 2017 року № 41-07/5546/17, від 29 березня 2017 року № 41-07/1572/17 відповідно), реального конфлікту інтересів;

- зобов'язати відповідачів утриматись від вчинення дій щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення на підставі дій позивача та прийнятих ним рішень, а саме звернення до відповідача-1 за роз'ясненнями норм антикорупційного законодавства (листи від 27 грудня 2016 року № 324-379/ХА, від 13 лютого 2017 року № 054-379/ХА, від 23 березня 2017 року № 088-379/ХА, від 18 квітня 2017 року № 101-379/ХА на запити Національного агентства від 13 грудня 2016 року № 40-05/7905, від 27 січня 2017 року № 41-07/1932/17, від 07 березня 2017 року № 41-07/5546/17, від 29 березня 2017 року № 41-07/1572/17 відповідно), намір про складання якого зазначено в повідомленні відповідача-1 за підписом відповідача-2 (вих. Національного агентства з - питань запобігання корупції № 41-07/15404/17 від 16 травня 2017 року);

- визнати протиправними дії відповідача-1 щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення № 41-03/29 від 24 травня 2017 року за підписом уповноваженої особи відповідача-1 - головного спеціаліста Першого відділу (м. Київ) Департаменту моніторингу дотримання законодавства про конфлікт, інтересів та інших обмежень щодо запобігання корупції Національного агентства з питань запобігання корупції Штогрін Ольги Валеріївни.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачами, на думку позивача, протиправно проводилась перевірка дотримання ним вимог антикорупційного законодавства в частині вчинення ним дій та прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів, оскільки законодавчо не передбачений порядок проведення такої перевірки. Крім того, позивач вважає відсутнім у себе обов'язок передання в управління іншій особі належних йому корпоративних прав з огляду на те, що стаття 36 Закону України «Про запобігання корупції» свою дію на нього не розповсюджує.

Також, позивач вважає, що направляючи депутатські звернення на адресу відповідача-1 він діяв в межах, визначених Законом України «Про статус народного депутата України», а отже - правомірно.

В ході судового розгляду представник позивача позов підтримав повністю.

В наданих суду запереченнях на адміністративний позов відповідачі зазначили про правомірність оскаржуваних в межах розгляду даної справи дій з огляду на підстави, зазначені в таких запереченнях проти адміністративного позову, на підставі чого вважають заявлені позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

В судовому засіданні представники відповідачів проти позову заперечували, просили відмовити в його задоволенні.

Оцінивши в судовому засіданні належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

09 серпня 2016 року народний депутат України ОСОБА_9 звернувся до відповідача-1 із депутатським зверненням від 03 серпня 2016 року № 159 про роз'яснення норм антикорупційного законодавства в частині запобігання конфлікту інтересів у зв'язку з наявністю в особи підприємств чи корпоративних прав.

Стаття 16 Закону України «Про статус народного депутата України» визначає, що народний депутат має право на депутатське звернення до органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, керівників підприємств, установ і організацій, незалежно від форм власності та підпорядкування, об'єднань громадян з питань, пов'язаних з депутатською діяльністю, і брати участь у розгляді порушених ним питань.

Орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові особи, керівники підприємств, установ і організацій, об'єднань громадян, яким адресовано депутатське звернення, зобов'язані протягом 10 днів з моменту його одержання розглянути і дати письмову відповідь.

Згідно з п. 15 ч. 1 статті 11 Закону України «Про запобігання корупції», до повноважень Національного агентства належить надання роз'яснень, методичної та консультаційної допомоги з питань застосування актів законодавства з питань етичної поведінки, запобігання та врегулювання конфлікту інтересів у діяльності осіб, уповноважених на виконання функцій державу або місцевого самоврядування, та прирівняних до них осіб.

Національним агентством на вищевказане депутатське звернення ОСОБА_3 від 03 серпня 2016 року № 159 надано відповідь листом від 19 серпня 2016 року № 40-06/1312.

19 вересня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до Національного агентства з депутатським зверненням від 09 вересня 2016 року № 233 з метою отримання додаткових роз'яснень норм антикорупційного законодавства в частині запобігання конфлікту інтересів у зв'язку з наявністю в особи підприємств чи корпоративних прав.

На вказане депутатське звернення Національним агентством листом від 29 вересня 2016 року № 40-06/2449 надано відповідь з урахуванням позиції, викладеної у листі Національного агентства від 19 серпня 2016 року № 40-06/1312.

Разом з тим, листом від 07 листопада 2016 року № 32-506вих-16 Генеральною прокуратурою України до відповідача-1 направлено матеріали, щ о свідчать про можливі порушення позивачем вимог Закону України «Про запобігання корупції» в частині обмежень щодо сумісництва та суміщення з іншими видами діяльності.

Так, з матеріалів справи вбачається, що станом на 08 грудня 2014 року ОСОБА_3 був засновником Товариства з обмеженою відповідальністю «Новини 24 години» та мав корпоративні права, з чого відповідачами зроблено висновок про те, що позивачем не було передано належні йому корпоративні права в управління іншій особі протягом десяти днів після обрання його народним депутатом України згідно з вимогами ч. 3 статті 14 «Про засади запобігання і протидії корупції» (який був чинний на момент обрання ОСОБА_3 народним депутатом України).

Згідно з п. 1 ч. 1 статті 25 Закону України «Про запобігання корупції», особам, зазначеним у пункті 1 частини першої статті 3 цього Закону, забороняється займатися іншою оплачуваною (крім викладацької, наукової і творчої діяльності, медичної практики, інструкторської та суддівської практики із спорту) або підприємницькою діяльністю, якщо інше не передбачено Конституцією або законами України.

У п. 2 ч. 1 вказаної статті Закону зазначається, що особам, зазначеним у пункті 1 ч. 1 статті 3 цього Закону, забороняється входити до складу правління, інших виконавчих чи контрольних органів, наглядової ради підприємства або організації, що має на меті одержання прибутку (крім випадків, коли особи здійснюють функції з управління акціями (частками, паями), що належать державі чи територіальній громаді, та представляють інтереси держави чи територіальної громади в раді (спостережній раді), ревізійній комісії господарської організації), якщо інше не передбачено Конституцією або законами України.

Відповідно до ч. 1 статті 36 Закону України «Про запобігання корупції», особи, зазначені у пункті 1, підпункті «а» пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов'язані протягом 30 днів після призначення (обрання) на посаду передати в управління іншій особі належні їм підприємства та корпоративні права у порядку, встановленому законом.

У такому випадку особам, зазначеним у пункті 1, підпункті "а" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, забороняється передавати в управління належні їм підприємства та корпоративні права на користь членів своєї сім'ї.

Згідно з абз. 1 ч. 3 статті 14 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» (чинного на час набуття ОСОБА_3 повноважень народного депутата України) особи, зазначені у пункті 1, підпункті «а» пункту 2 ч. 1 статті 4 цього Закону, зокрема, народні депутати України, були зобов'язані протягом десяти днів після призначення (обрання) на посаду передати в управління іншій особі належні їм підприємства та корпоративні права у порядку, встановленому законом.

Також вимога стосовно передачі кандидатом в народні депутати України в управління іншій особі підприємств та корпоративних прав у порядку, встановленому законом, у разі обрання особи народним депутатом України міститься і в статтях 54, 55 Закону України «Про вибори народних депутатів України».

Отже обов'язок ОСОБА_3 як народного депутата передати в управління іншій особі належні йому підприємства та корпоративні права у порядку, встановленому законом, мав місце протягом усього строку перебування позивача у статусі народного депутата України, а не лише після набрання чинності Законом України «Про запобігання корупції».

Згідно з положеннями ч. 5 статті 36 Закону України «Про запобігання корупції», збір інформації щодо передачі в управління належних особам, зазначеним у пункті 1, підпункті «а» пункту 2 частини першої статті 3 Закону, підприємств та корпоративних прав належить до компетенції Національного агентства.

Відповідно до п. 6 ч. 1 статті 12 Закону України «Про запобігання корупції», Національне агентство з метою виконання покладених на нього повноважень має право, зокрема, проводити за власною ініціативою перевірку можливих фактів порушення вимог цього Закону.

Згідно з п. 1 ч. 1 статті 12 Закону України «Про запобігання корупції», Національне агентство з метою виконання покладених на нього повноважень має право одержувати в установленому законом порядку за письмовими запитами від державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, суб'єктів господарювання незалежно від форми власності та їх посадових осіб, громадян та їх об'єднань інформацію, необхідну для виконання покладених па нього завдань.

Відповідно до абз. 2 ч. 2 статті 13 Закону України «Про запобігання корупції», уповноважені особи Національного агентства мають право вимагати необхідні документи та іншу інформацію у зв'язку з реалізацією своїх повноважень з урахуванням обмежень, встановлених законом.

У абз. 3 ч. 2 статті 13 вказаного Закону зазначається, що уповноважені особи Національного агентства мають право отримувати в межах своєї компетенції письмові пояснення від посадових осіб та службових осіб державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування.

Так, враховуючи інформацію, надану Генеральною прокуратурою України, а також зміст депутатських звернень ОСОБА_9 від 03 серпня 2016 року № 159 та від 09 серпня 2017 року № 233 щодо надання роз'яснень норм антикорупційного законодавства в частині запобігання конфлікту інтересів у зв'язку з наявністю в особи підприємств чи корпоративних прав, Національним агентством розпочато перевірку можливих порушень ОСОБА_3, як народним депутатом України, обмежень антикорупційного законодавства в частині обмежень щодо сумісництва та суміщення з іншими видами діяльності, а також розпочато моніторинг та контроль за виконанням ним актів законодавства з питань запобігання конфлікту інтересів у зв'язку з наявністю в особи підприємств чи корпоративних прав, у зв'язку із чим йому був направлений відповідний запит від 13 грудня 2016 року № 40-05/7905 з метою отримання документів, інформації та письмових пояснень, необхідних для виконання покладених на Національне агентство завдань.

Відповідно до абз. 13 ч. 1 статті 1 Закону України «Про запобігання корупції», реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

У абз. 12 ч. 1 статті 1 вказаного Закону зазначається, що приватний інтерес - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв'язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Враховуючи викладене вбачається, що з моменту отримання ОСОБА_3 запиту Національного агентства від 13 грудня 2016 року № 40-05/7905 про надання відповідних документів, інформації, та письмових пояснень у зв'язку з перевіркою фактів, що свідчать про можливі порушення ним вимог Закону України «Про запобігання корупції» в частині обмежень щодо сумісництва та суміщення з іншими видами діяльності, а також в частині запобігання конфлікту інтересів у зв'язку з наявністю в особи підприємств чи корпоративних прав, у позивача виник приватний інтерес, зумовлений особистою зацікавленістю у результатах проведення такої перевірки у зв'язку з наявністю у нього корпоративних прав в ТОВ «Новини 24 години».

На запит Національного агентства від 13 грудня 2016 року № 40-05/7905 ОСОБА_3 направив лист відповідь від 27 грудня 2016 року № 324-379/ХА у формі депутатського звернення «Про надання інформації про дотримання вимог Закону України «Про запобігання корупції»» із використанням депутатського бланку та повноважень, визначених Законом України «Про статус народного депутата України», у зв'язку з чим суд звертає уваги на наступне.

Службові повноваження ОСОБА_3, як народного депутата України, визначені положеннями Закону України «Про статус народного депутата України», зокрема, це повноваження, закріплені статтею 16 вказаного Закону, а саме, право народного депутата України на депутатське звернення до органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, керівників підприємств, установ і організацій, незалежно від форм власності та підпорядкування, об'єднань громадян з питань, пов'язаних з депутатською діяльністю, і брати участь у розгляді порушених ним питань.

Те, що право на депутатське звернення є складовою повноважень народного депутата України зазначається також у рішенні Конституційного суду України у справі за конституційним поданням Національного банку України про офіційне тлумачення положень статті 86, частини другої статті 89 Конституції України, частини другої статті 15, частини першої статті 16 Закону України «Про статус народного депутата України» (справа про звернення народних депутатів України до Національного банку України) від 05 березня 2003 року № 5-рп/2003ю.

У рішенні Конституційного суду України у справі за конституційним поданням Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 86 Конституції України та статей 12, 19 Закону України «Про статус народного депутата України» (справа про запити народних депутатів України до прокуратури) від 11 квітня 2000 року № 4-рп/2000 зазначається, що пропозиції, вказівки, вимоги народного депутата України мають відповідати Конституції і законам України і можуть стосуватися лише питань, пов'язаних саме з депутатською діяльністю.

Необхідно зауважити, що у законодавстві відсутнє визначення поняття «депутатська діяльність», проте ознаки депутатської діяльності випливають з норм та положень Закону України «Про статус народного депутата України».

Так, відповідно до ч. 1 статті 1 Закону України «Про статус народного депутата України», народний депутат України є обраний відповідно до Закону України «Про вибори народних депутатів України» представник Українського народу у Верховній Раді України і уповноважений ним протягом строку депутатських повноважень здійснювати повноваження, передбачені Конституцією України та законами України.

Конституцією України та законами України не визначено право народного депутата України звертатися до органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, керівників підприємств, установ і організацій, незалежно від форм власності та підпорядкування, об'єднань громадян із використанням повноважень, визначених Законом України «Про статус народного депутата» у власних інтересах.

Окрім того, відповідно до ч. 3 статті 8 Закону України «Про статус народного депутата України», народний депутат не повинен використовувати депутатський мандат в особистих, зокрема корисливих, цілях.

Отже, отримання народним депутатом інформації від органів державної влади та органів місцевою самоврядування, їх посадових осіб, керівників підприємств, установ і організацій, незалежно від форм власності та підпорядкування, об'єднань громадян відносно самого себе, у власних інтересах жодним чином не може бути пов'язане з депутатською діяльністю. Натомість, таке право може бути реалізоване ОСОБА_3 як громадянином.

Таким чином, на думку суду, наявність у ОСОБА_3 повноважень, визначених Законом України «Про статус народного депутата України» призвело до суперечності між його приватним інтересом, що полягає у його зацікавленості у результатах проведення перевірки Національним агентством відносно нього та вказаними повноваженнями, що вплинуло на вчинення ним дій під час виконання повноважень народного депутата, а саме звернення листом від 27 грудня 2016 року № 324-379/ХА у відповідь на запит Національного агентства від 13 грудня 2016 року № 40-05/7905 про надання відповідних документів, інформації, та письмових пояснень, за роз'ясненням норм антикорупційного законодавства у власних інтересах у межах перевірки відносно нього із використанням бланку народного депутата України та повноважень, наданих Законом України «Про статус народного депутата України», що є реальним конфліктом інтересів в розумінні вимог Закону України «Про запобігання корупції».

Як зазначають відповідачі, у зв'язку з тим, що на запит Національного агентства від 13 грудня 2016 року № 40-05/7905 ОСОБА_3 не було надано відповідей по суті, йому бую повторно направлено запит від 27 січня 2017 року № 41-07/1932/17 з відповідними вимогами про надання інформації та документів. У відповідь на вказаний запит, ОСОБА_3 знову направлено депутатське звернення із використанням бланку народного депутата України та повноважень, визначених Законом України «Про статус народного депутата України», що не пов'язане з депутатською діяльністю, натомість у якому він звернувся за роз'ясненням норм антикорупційного законодавства у власних інтересах у зв'язку з наявністю у нього корпоративних прав в ТОВ «Новини 24 години».

Не отримавши від позивача відповіді по суті поставлених в межах проведення перевірки питань, Національним агентством вкотре було направлено запит від 07 березня 2017 року № 41-07/5546/17, на відповідь на який народним депутатом ОСОБА_3 знову було направлено депутатське звернення у власних інтересах.

Згідно з положеннями ч. 1 статті 28 Закону України «Про запобігання корупції» народні депутати України зобов'язані:

- вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів;

- повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно;

- не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів;

- вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

В свою чергу, Національне агентство листом від 15 березня 2017 року № 41- 10/6557/17 звернулося до Голови Верховної Ради України Парубія А.В. з метою роз'яснення народним депутатам України, що звернення до державних органів на офіційних бланках із використанням повноважень, визначених Законом України «Про статус народного депутата України» у власних інтересах є порушенням статті 28 Закону України «Про запобігання корупції», що є підставою для притягнення до відповідальності, що передбачена статтею 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Зокрема, Національне агентство звернулося до Голови Верховної Ради України Парубія А.В. з проханням довести до відома народних депутатів України позицію Національного агентства, як центрального органу виконавчої влади, який забезпечує формування державної антикорупційної політики, про недопущення у подальшому звернень до державних органів, установ, інших організацій за запитом інформації у власних інтересах з використанням бланку народного депутата та повноважень, визначених Законом України «Про статус народного депутата України», оскільки такі дії утворюватимуть ознаки реального конфлікту інтересів, а також з проханням попередити народних депутатів України про відповідальність, встановлену статтею 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення за порушення вимог, встановлених Законом в частині запобігання та врегулювання конфлікту інтересів та про вжиття відповідних заходів реагування Національним агентством у зв'язку із вчиненням такого правопорушення.

Листом від 06 квітня 2017 року № 01/06-157(82337) Голова Верховної ради України Парубій А.В. у відповідь на лист Національного агентства від 15 березня 2017 року № 41-10/6557-17 повідомив, що народні депутати України поінформовані про недопущення звернень до державних органів, установ, організацій за запитом інформації у власних інтересах з використанням бланків народних депутатів України.

Проте, незважаючи на вищевказані роз'яснення Національного агентства, що надані відповідачем-1, як встановлено вище, в межах визначених Законом України «Про запобігання корупції» повноважень, ОСОБА_3 продовжив листування з Національним агентством у межах перевірки, з використанням депутатського мандата у власних інтересах, що підтверджується його депутатськими зверненнями від 13 лютого 2017 року № 054-379/ХА, від 23 березня 2017 року № 088-379/ХА, від 18 квітня 2017 року № 101-379/ХА.

Згідно з ч. 3 статті 1 Закону України «Про статус народного депутата України», при виконанні своїх повноважень народний депутат керується Конституцією України, законами України та загальновизнаними нормами моралі.

Відповідно до ч. 1 статті 24 вказаного Закону, народний депутат зобов'язаний використовувати депутатські бланки лише для офіційних запитів, звернень та листів, які підписуються ним власноручно.

Приписи ч. 2 статті 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачає відповідальність за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту.

Згідно з приміткою до даної статті суб'єктом правопорушень у цій статті є особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції».

У примітці також зазначається, що у цій статті під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

Беручи до уваги наведене, ОСОБА_3 вчиняв дії в умовах реального конфлікту інтересів, що полягали у суперечності між його приватнім інтересом, зумовленим зацікавленістю у результатах перевірки Національним агентством фактів можливих порушень ним, як народним депутатом України, обмежень антикорупційного законодавства в частині обмежень щодо сумісництва та суміщення з іншими видами діяльності, а також в частині запобігання конфлікту інтересів у зв'язку з наявністю в особи підприємств чи корпоративних прав, та його службовими повноваженнями, визначеними Законом України «Про статус народного депутата України», що вплинуло на неодноразове звернення ОСОБА_9 до Національного агентства у статусі народного депутата України за відповідними роз'ясненнями норм антикорупційного законодавства у власних інтересах у межах здійснення перевірки відносно нього.

Щодо доводів позивача про протиправність дій відповідачів щодо проведення вказаної вище перевірки з огляду на відсутність нормативного регулювання порядку здійснення моніторингу та контролю за дотриманням, зокрема, народними депутатами України, вимог антикорупційного законодавства, необхідно зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, згідно з ч. 4 статті 4 Закону України «Про запобігання корупції», правову основу діяльності Національного агентства становлять Конституція України, міжнародні договори, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, Закон та інші закони України, а також прийняті відповідно до них інші нормативно-правові акти.

Відповідно до п. 6 ч. 1 статті 11 вказаного Закону, одним з основних повноважень Національного агентства є здійснення моніторингу та контролю за виконанням актів законодавства з питань етичної поведінки, запобігання та врегулювання конфлікту інтересів у діяльності осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та прирівняних до них осіб, до яких, в тому числі, відповідно до пп. «б» п. 1 ч. 1 статті 1 Закону, належать народні депутати України.

При цьому, ані наведена норма Закону, ані інші його норми не вимагають прийняття підзаконного нормативно-правого акта, який би визначав порядок здійснення такого моніторингу і контролю, на відміну від порядку проведення передбачених Законом видів контролю декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, а також повної перевірки таких декларацій, порядок здійснення якого має бути визначений у нормативно-правовому акті Національного агентства відповідно до ч. 3 статті 48 Закону, і на який посилається позивач у своєму позові.

Разом з тим пунктом 12-1 ч. 1 статті 12 Закону України «Про запобігання корупції» та статтею 255 Кодексу України про адміністративні правопорушення Національному агентству надано право складати протоколи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 172-4 - 172-9 зазначеного Кодексу.

Крім того, згідно з п. 6 ч. 1 статті 11 та статтею 36 Закону Національному агентству на Національне агентство покладено повноваження щодо контролю за дотриманням законодавства про конфлікт інтересів у діяльності осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зазначена стаття Кодексу обов'язок щодо збирання доказів покладає на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

З метою реалізації зазначених повноважень Національному агентству надано право отримувати заяви фізичних та юридичних осіб про порушення вимог Закону, проводити за власною ініціативою перевірку можливих фактів порушення вимог Закону; одержувати в установленому законом порядку за письмовими запитами від державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, суб'єктів господарювання незалежно від форми власності та їх посадових осіб, громадян та їх об'єднань інформацію, необхідну для виконання покладених на нього завдань (п.п. 1, 6 ч. 1 статті 12 Закону України «Про запобігання корупції»).

В свою чергу стаття 13 Закону України «Про запобігання корупції» наділяє уповноважених осіб Національного агентства зокрема такими правами: безперешкодно входити до приміщень державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування за службовим посвідченням та мати доступ до документів та інших матеріалів, необхідних для проведення перевірки; вимагати необхідні документи та іншу інформацію у зв'язку з реалізацією своїх повноважень з урахуванням обмежень, встановлених законом; отримувати в межах своєї компетенції письмові пояснення від посадових осіб та службових осіб державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування; відповідно до розподілу обов'язків складати протоколи про адміністративні правопорушення у справах, що належать до компетенції Національного агентства.

Враховуючи викладене, права Національного агентства щодо здійснення моніторингу та контролю за дотриманням законодавства про конфлікт інтересів особами, уповноваженими на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та прирівняними до них особами, а також щодо складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначені Законом та Кодексом України про адміністративні правопорушення та не потребують регулювання підзаконними нормативно-правовими актами.

Суд також критично оцінює доводи позивача в частині дотримання ним вимог законодавства щодо передачі в управління іншій особі належні йому підприємства та корпоративні права з огляду на укладення ним договору управління корпоративними правами від 02 червня 2017 року, згідно умов якого позивач передав фізичній особі-підприємцю ОСОБА_12 корпоративні права учасника, частка якого в ТОВ «Новини 24 години» становить 100%, оскільки такий договір був укладений з порушенням строків визначених чинним антикорупційним законодавством.

Беручи до уваги наведене та оскільки відповідачами було правомірно встановлено обставини вчинення позивачем дій, що охоплюються диспозицією ч. 2 статті 172 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд вважає необґрунтованими вимоги ОСОБА_3 щодо зобов'язання відповідачів утриматись від вчинення дій щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення та визнання протиправними їх дій щодо складання такого протоколу.

Відповідно до вимог статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 73 КАС України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами статті 76 КАС України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, ти ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Під час розгляду справи відповідачі, як суб'єкти владних повноважень, покладений на них обов'язок доказування виконали.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи, що у задоволенні позову відмовлено, а іншими учасниками справи судові витрати не понесені, судові витрати не підлягають розподілу відповідно до вимог статті 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 72-73, 76-77,139, 143, 243-246, 255 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 (АДРЕСА_1 код ІНН НОМЕР_1) до Національного агентства з питань запобігання корупції (01103, м. Київ, бульв. Дружби Народів, 28 ), Керівника Департаменту моніторингу дотримання законодавства про конфлікт інтересів та інших обмежень щодо запобігання корупції - уповноваженої особи Національного агентства з питань запобігання корупції Писаренка Олександра Олександровича (01103, м. Київ, бульв. Дружби Народів, 28) про визнання протиправними дій, зобов'язання утриматись від вчинення дій - відмовити повністю.

Рішення суду, відповідно до ч. 1 статті 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 КАС України.

Головуючий суддя І.А. Качур

Судді А.Б. Федорчук

В.І. Келеберда