Справа № 817/1050/18
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2018-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Справа № 817/1050/18
ПОСТАНОВА

іменем України

"19" червня 2018 р. м. Житомир

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Шидловського В.Б.

суддів: Мацького Є.М.

Шевчук С.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від "13" квітня 2018 р. з питань забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до Рівненської міської ради Рівненської області, Виконавчого комітету Рівненської міської ради про визнання рішень протиправними , -

суддя в 1-й інстанції - Дорошенко Н.О.,

час постановлення ухвали - не зазначено,

місце постановлення ухвали - м.Рівне,

дата складання повного тексту ухвали - не зазначено,-

ВСТАНОВИВ:

12.04.2018 ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2, позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Рівненської міської ради та Виконавчого комітету Рівненської міської ради про визнання рішення Рівненської міської ради № 3303 від 11.03.2010, № 3701 від 29.06.2010, № 2873 від 02.04.2013 та рішення Виконавчого комітету Рівненської міської ради № 44 від 12.04.2016 протиправними, такими, що не відповідають Конституції і Законам України та не чинними повністю.

Одночасно з поданням позовної заяви позивач подав заяву про забезпечення позову шляхом зупинення дії нормативно-правових актів: рішення Рівненської міської ради № 3303 від 11.03.2010, № 3701 від 29.06.2010, № 2873 від 02 квітня 2013 року та рішення Виконавчого комітету Рівненської міської ради №44 від 12 квітня 2016 року та заборони вчиняти будь-які дії по забудові і підготовці до забудови на земельній ділянці кадастровий номер НОМЕР_1 у м.Рівне.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач покликався на очевидність ознак протиправності рішень і дій відповідача - суб'єкта владних повноважень, яким порушено право власності позивача на вільне володіння майном. Вказує, що фактично зменшено якість та вартість будинку по АДРЕСА_1, де мешкає позивач, внаслідок позбавлення частини проінвестованого згідно з проектно-кошторисною документацією будинку, будинок залишився без автостоянки для автомобілів, прибудинкової території та землі під половиною першого під'їзду. Вважає, що це позбавляє права і можливості позивача і мешканців будинку утворити ОСББ з безоплатним отриманням у власність або в постійне користування земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирний будинок, а також належні до нього автостоянка та прибудинкова територія, визначити порядок їх використання, оформити документацію на землю тощо. Також позивач вказує, що невжиття таких заходів забезпечення позову може істотно ускладнити ефективний захист та поновлення порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, та інших власників квартир - можливих учасників у адміністративній справі.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 13.04.2018 року в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, ОСОБА_2 звернувся до суду із апеляційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та задовольнити заяву про забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що надана суду копія архітектурно-планувального завдання 1986 року та схема відомостей будівель і споруд по буд АДРЕСА_1, копія акту приймальної комісії про прийняття будинку по АДРЕСА_3 (поштова адреса АДРЕСА_1) в експлуатацію, копія рішення виконкому Рівненської міської ради № 44 від 12 квітня 2016 року з додатком - планом розташування будинків та позначенням частини межі земельної діляки кадастровий номер НОМЕР_1, копія викопіювання з картографічної основи Державного земельного кадастру, кадастрової карти (плану) НВ 018 та дист з додатками з ЖКП "Сонячне" за вих. № 71 від 20.02.2018 року у своїй сукупності вказують на те, що будинок по АДРЕСА_1 залишився без автостоянки для автомобілів, частини прибудинкової території та землі під половиною першого під'їзду. На думку позивача, очевидними є ознаки протиправності рішень і дій відповідача - суб'єкта владних повноважень, яким порушено право власності позивача на вільне володіння майном. Фактично зменшено якість та вартість будинку внаслідок позбавлення частини проінвестованого згідно проектно-кошторисної документації будинку. Це позбавляє права і можливості позивача і мешканців будинку утворити ОСББ з безоплатним отриманням у власність або в постіне користування земельних діялнок, на яких розташовані багатоквартирний будинок, а також належні до нього автостоянка та прибудинкова територія, визначити порядок їх використання, оформити документацію на землю тощо.

Позивач також зазначає, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити ефективний захист та поновлення порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, та інших власників квартир - можливих учасників в адміністративній справі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь головуючого судді по справі, перевіривши правильність висновків суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги у порядку ст.308 КАС України, встановила наступне.

Рішенням Рівненської міської ради від 11.03.2010 № 3303 "Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_2" надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 9 548,00 м.кв. на АДРЕСА_2 для надання в оренду на десять років Управлінню капітального будівництва виконавчого комітету Рівненської міської ради (далі - УКБ Виконавчого комітету Рівненської міської ради) для будівництва та обслуговування житлового будинку з вбудовано-прибудованими торговими приміщеннями, відвівши цю ділянку за рахунок земель запасу житлової та громадської забудови Рівненської міської ради.

Відповідно до рішення Рівненської міської ради від 29.06.2010 № 3701 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_2, УКБ Виконавчого комітету Рівненської міської ради для будівництва та обслуговування житлового будинку з вбудовано-прибудованими торговими приміщеннями та передано УКБ Виконавчого комітету Рівненської міської ради в оренду на десять років земельну ділянку площею 9 548,00 м.кв. на АДРЕСА_2 у місті Рівному з числа земель запасу житлової та громадської забудови Рівненської міської ради для будівництва та обслуговування житлового буднику з вбудовано-прибудованими торговими приміщеннями і з правом укладання договору суборенди.

Окрім цього, рішенням Рівненської міської ради від 02.03.2013 № 2873 з метою впорядкування розміщення тимчасових споруд та вирішення питань, пов'язаних із самовільним розміщенням тимчасових споруд на території міста Рівного, затверджено Порядок демонтажу незаконно встановлених тимчасових споруд на території міста Рівного.

12.03.2016 Виконавчим комітетом Рівненської міської ради прийнято рішення № 44 "Про звільнення території міста Рівного від незаконно встановлених тимчасових споруд", відповідно до якого вирішено звільнити територію міста Рівного від незаконно встановлених тимчасових споруд шляхом демонтажу, зокрема, гаражів №№ 1-28 на АДРЕСА_1 (біля будинку АДРЕСА_2).

В обґрунтування очевидності ознак протиправності оскаржуваних рішень та необхідності забезпечити позов позивач вказує, що наприкінці січня 2018 року йому стало відомо, що поблизу будинку по АДРЕСА_1 планується будівництво будинку АДРЕСА_2, для чого УКБ Виконавчого комітету Рівненської міської ради надано в оренду земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1 загальною площею 9 548,00 кв.м., а останнім передано її в суборенду ТзОВ "Сігірія" (). Отриманий витяг з земельного кадастру про земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1 свідчить про те, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, на підставі якого здійснена Державна реєстрація земельної ділянки, виготовлено КП "Топогеодезичне бюро", засновником якого є УКБ Виконавчого комітету Рівненської міської ради. Проте, викопіювання з картографічної основи Державного земельного кадастру, кадастрової карти (плану) НВ 018 вказує, що зазначена земельна ділянка захоплює частину землі під будинком АДРЕСА_1 і частину території виділеної для його обслуговування, в тому числі автостоянку, місце збирання сміття, тощо. Розташування її відповідно Державного земельного кадастру: АДРЕСА_2. Зареєстрована ділянка 15.09.2010.

Із наданого позивачем витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-018 від 21.02.2018 судом встановлено, що земельна ділянка кадастровий номер НОМЕР_1 розташована по АДРЕСА_2, форма власності комунальна, площа земельної ділянки (га) 0,9548, право власності територіальної громади міста Рівного в особі Рівненської міської ради, орендар Управління Капітального будівництва виконавчого комітету Рівненської міської ради строком дії 10 років з 19.03.2015. Відомості про суборенду земельної ділянки - відсутні.

Також, на підставі поданих позивачем документів судом не встановлено, що поблизу будинку АДРЕСА_1 на земельній ділянці кадастровий номер НОМЕР_1 проводиться забудова або ж підготовка до забудови земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1.

Окрім того, відповідно до наданого позивачем викопіювання з картографічної основи Державного земельного кадастру, кадастрової карти (плану) № НВ-018 від 21.02.2018 судом не встановлено, що земельна ділянка кадастровий номер НОМЕР_1 захоплює частину землі під будинком АДРЕСА_1 і частину території, виділеної для його обслуговування, в тому числі автостоянку, місце збирання сміття обставин.

Суд першої інстанції досліджуючи наявність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову прийшов до висновку, позивачем не обгрунтовано та не підтверджено належними і допустимими доказами наявність підстави для забезпечення позову шляхом заборони зупинення дії рішення Рівненської міської ради № 3303 від 11.03.2010 та № 3701 від 29.06.2010 та заборони вчиняти будь-які дії по забудові і підготовці до забудови на земельній ділянці кадастровий номер НОМЕР_1 у м.Рівне.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, зважаючи на наступні обставини.

Відповідно до ч.1 ст.150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю (ч.2 ст.150 КАС України).

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання судового рішення в разі задоволення позовних вимог. При цьому заходи забезпечення позову вживаються судом з метою охорони прав та інтересів позивача на час розгляду справи та не можуть вирішувати спірні правовідносини по суті.

Підставою для вжиття заходів забезпечення позову можуть стати такі обставини: 1) існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; 2) неможливість захисту прав, свобод та інтересів позивача після набрання законної сили рішенням в адміністративній справі без вжиття таких заходів; 3) необхідність докладання значних зусиль та витрат для відновлення прав позивача у майбутньому; 4) очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Зазначені підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, наявних в справі встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Таким чином інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів позивача в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому, відповідно до абз.2 п.17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України, викладену у постанові від 06.03.2008 року № 2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для однозначного висновку, що заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадку наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або у випадку, коли захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Таким чином, підставами для забезпечення позову є очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, неможливість або значне ускладнення захисту прав, свобод та інтересів позивача без вжиття заходів забезпечення позову, очевидна протиправність рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за клопотанням позивача.

Аналіз наведених законодавчих приписів дає підстави для висновку, що вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має пересвідчитись, що надані докази та доводи позивача переконливо свідчать про наявність підстав для забезпечення позову.

Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Також суд має враховувати співрозмірність вимог клопотання про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.

Отже, заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співрозмірними заявленим позовним вимогам. При розгляді клопотання про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову суд повинен дати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу; наявності зв'язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову, і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення позову забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення; імовірності виникнення утруднень для виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; наявності зв'язку із вжиттям заходів запобігти порушенню прав та інтересів інших осіб, в тому числі, й осіб, які не приймають участь у розгляді справи.

Проте, аналіз поданого позивачем клопотання про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову та матеріалів справи свідчить про те, що жодних доказів існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також щодо наявності очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності відповідача, позивачем не представлено.

Сам факт оскарження позивачем актів індивідуальної дії (рішення), не може бути автоматичною підставою для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.

Крім того, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо відхилення доводів позивача щодо очевидної протиправності оскаржених рішень відповідачів, позаяк надані позивачем докази не дають суду підстав для висновку щодо очевидної протиправності рішень. Окрім цього, зазначені обставини можуть бути встановлені виключно в ході судового розгляду по суті адміністративної справи, при перевірці правомірності відповідного рішення суб'єкта владних повноважень.

Зі змісту як клопотання про забезпечення позову, так і апеляційної скарги, вбачається, що позивач належним чином не обґрунтував своє клопотання про забезпечення позову, не надав доказів того, що існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Отже, дослідивши зміст клопотання позивача та матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для забезпечення даного адміністративного позову, зокрема з тих підстав, що заявником не конкретизовано яких саме зусиль буде змушений він докласти та яких понесе витрат у разі невжиття судом заходів, про які він просить.

Разом із тим, колегія суддів зазначає, що застосування заходів забезпечення позову є виправданим у разі, якщо наявне достатньо обґрунтоване припущення, що їх невжиття може у подальшому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Також на адресу суду надійшло клопотання від позивача, яким останній просить долучити фотокопію зрізаних дерев, зазначаючи при цьому, що чотири фруктові дерева були зрізані біля автостоянки службовими особами відповідача і таким чином було продовжено дії по підготовці та проведенню забудови земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1.

Колегія суддів відхиляє вказаний довід, оскільки позивачем не доведено взаємоз'язку із діями комунальних служб щодо зрізання дерев та предметом спору. Також не зазначено, яким чином вказані дії порушують його права.

Таким чином, не підтверджується існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що позивач не позбавлений можливості звертатися в подальшому із заявами про забезпечення позову, якщо виникнуть нові обставини, що будуть нести реальну загрозу правам та інтересам позивача.

Виходячи з вищевикладеного, судова колегія вважає, що судом першої інстанції законно та обґрунтовано відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову , оскільки будь-яких об'єктивних даних, з яких можливо зробити висновок, що до моменту ухвалення рішення в адміністративній справі існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, а захист цих прав, свобод або інтересів стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову, чи для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат судом апеляційної інстанції не встановлено.

Отже, суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає правильним висновки суду першої інстанції про відсутність необхідності вжиття заходів забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно з ч.1 ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від "13" квітня 2018 р. з питань забезпечення позову без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.Б. Шидловський

судді: Є.М. Мацький

С.М. Шевчук

Повне судове рішення складено "19" червня 2018 р.