Справа № 806/3022/17
Суддя: Охрімчук І.Г.
Дата ухвалення: 2018-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Шуляк Л.А.
Суддя-доповідач:Охрімчук І.Г.
ПОСТАНОВА

іменем України

"18" червня 2018 р. Справа № 806/3022/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Охрімчук І.Г.

суддів: Капустинського М.М.

Моніча Б.С.,

за участю секретаря судового засідання Кошиль О.Ю.,

представника відповідача:

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від "13" грудня 2017 р. ( судове рішення ухвалене суддею Шуляк Л.А., в м. Житомирі , відомості про дату складання повного судового рішення відсутні) у справі за позовом ОСОБА_3 до Житомирського прикордонного загону Північного регіонального управління (1 категорії) Державної прикордонної служби України про визнання дій протиправними, встановлення факту проходження військової служби, поновлення на посаді, стягнення моральної шкоди 50000,00 грн. та середнього заробітку за час вимушеного прогулу ,

ВСТАНОВИВ:

02 листопада 2017 року ОСОБА_3 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Житомирського прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України, в якому просив:

- визнати протиправними та скасувати накази Житомирського прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України в частині притягнення ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності, а саме: накази від 12.01.2017 №32-АГ, від 08.02.2017 №137-АГ, від 07.04.2017 №417-АГ, від 22.06.2017 №808-АГ, від 30.06.2017 №850-АГ;

- визнати протиправними дії Житомирського прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України в частині звільнення з посади інспектора прикордонної служби "Овруч" І категорії (тип Б) ОСОБА_3 та скасувати наказ начальника Житомирського прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України №206-ОС від 07.09.2017;

- встановити факт проходження ОСОБА_3 військової служби у період з 07.09.2017 по 07.10.2017 на посаді інспектора прикордонної служби "Овруч" І категорії (тип Б) Житомирського прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України;

- стягнути з Житомирського прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 50000грн.;

- стягнути з Житомирського прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 13.12.2017 р. залишено без розгляду позовні вимоги в частині визнання протиправними та скасування наказів Житомирського прикордонного загону Північного регіонального управління (1 категорії) Державної прикордонної служби України в частині притягнення ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності, а саме: наказу від 12.01.2017 №32-АГ, наказу від 08.02.2017 №137-АГ, від 07.04.2017 №417-АГ, від 22.06.2017 №808-АГ, від 30.06.2017 №850-АГ.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та постановити нову, якою справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що про зміст оскаржуваних наказів позивач дізнався лише в судовому засіданні під час надання їх відповідачем. Зазначив, що в наказах від 08.02.2017 №137-АГ, від 07.04.2017 №417-АГ підпис виконано не ним, а іншою особою.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Залишаючи частково позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено визначений ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України (чинний на момент спірних правовідносин) місячний строк для звернення до суду з позовом, оскільки про наявність та зміст оскаржуваних наказів про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності він дізнався 07.08.2017 р., а до суду з позовом звернувся лише 02.11.2017 р. Обставин, які могли б свідчити про те, що цей строк пропущено з поважних причин позивачем не надано та судом не встановлено.

Колегія суддів погоджується з таким висновком.

Так, питання звернення до суду за захистом своїх прав при вступі, проходженні та звільненні з публічної служби врегульовуються положеннями КАС України, який встановлює спеціальні строки звернення до адміністративного суду.

Частиною першою ст. 99 КАС України визначено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

За ч.2 ст.99 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

В силу вимог ч. 3 ст. 99 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Виходячи з приписів вказаних норм, процесуальний закон, включаючи в себе спеціальну норму щодо строків звернення до адміністративного суду з питань, зокрема, звільнення з публічної служби, встановлює місячний строк для звернення до суду з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод або інтересів.

Серед позовних вимог, предметом спору у даній справі є оскарження наказів про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, а саме: накази від 12.01.2017 №32-АГ, від 08.02.2017 №137-АГ, від 07.04.2017 №417-АГ, від 22.06.2017 №808-АГ, від 30.06.2017 №850-АГ.

З матеріалів справи вбачається, що з наказом від 12.01.2017 №32-АГ позивача ознайомлено 13.01.2017 (а.с.74-77), з наказом від 08.02.2017 №137-АГ ознайомлено 02.03.2017 (а.с.60 зворот), з наказом від 07.04.2017 №417-АГ ознайомлено 14.04.2017 (а.с.56 зворот), з наказом від 22.06.2017 №808-АГ ознайомлено 24.07.2017 (а.с.51 зворот), від 30.06.2017 №850-АГ ознайомлено 24.07.2017 (а.с.54 зворот).

Разом з тим, як вбачається із аркушу бесіди від 07.08.2017, під час проведення із позивачем бесіди щодо притягнення його протягом останніх 12 місяців два і більше рази до дисциплінарної відповідальності йому було доведено до відома вищевказані накази та попереджено про звільнення з військової служби у зв'язку із систематичним невиконанням умов контракту. Із вказаним аркушем бесіди позивач ознайомився 07.08.2017, про що поставив свій підпис (а.с.14), що ним не оспорюється, принаймні в матеріалах справи відсутні відомості, що підтверджують зворотне. В апеляційній скарзі позивач сам зазначає, що підпис оспорюється тільки на двох наказах.

Колегія суддів не бере до уваги твердження позивача в апеляційній скарзі на те, що в наказах від 08.02.2017 №137-АГ, від 07.04.2017 №417-АГ підпис виконано не ним, а іншою особою, оскільки початок перебігу місячного строку на оскарження спірних наказав суд встановлює з моменту проведення з позивачем бесіди, тобто з 07.08.2017р., а не з моменту ознайомлення з спірними наказами.

Дослідивши обставини справи, суд першої інстанції вірно вказав, що з моменту проведення з позивачем бесіди йому було відомо про наявність та зміст наказів про притягнення його до дисциплінарної відповідальності, тобто з 07.08.2017 позивач дізнався про порушення свого права відповідачем.

Відтак, оскільки з позовом позивач звернувся до суду лише 02.11.2017, суд дійшов вірного висновку про пропуск позивачем місячного строку звернення до суду, обставин, які могли б свідчити про те, що цей строк пропущено з поважних причин позивачем не надано та судом не встановлено.

Статтею 100 КАС України передбачено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Частиною 3 статті 163 КАС України визначено, що якщо в ході судового розгляду справи суд встановить, що провадження у справі відкрито за позовною заявою, поданою з пропущенням установленого законом строку звернення до адміністративного суду, або викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, позовна заява залишається без розгляду.

Також, пунктом 9 частини 1 статті 155 КАС України передбачено, що суд ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об'єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов'язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків.

Додаткового суд враховує, що Європейський суд з прав людини акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. У зв'язку з наведеним, залишення позову без розгляду з підстав, передбачених законом (пропуск строку звернення до адміністративного суду) не є порушенням права на справедливий судовий захист.

Зокрема, Європейський Суд з прав людини у п.35 рішення від 12.03.2009 (справа "Плахтєєв та Плахтєєва проти України") зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов'язків. У такій формі в цьому пункті втілено "право на суд", одним з аспектів якого є право доступу до суду (див. рішення у справі "Ґолдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. The United Kingdom) від 21 лютого 1975 року, серія А, № 18, сс. 17- 18, пп. 35- 36). Однак це право не є абсолютним. Воно може підлягати законним обмеженням, таким, наприклад, як передбачені законом строки давності, заходи забезпечення позову, нормативне регулювання такого права стосовно неповнолітніх та психічно хворих осіб (див. рішення у справі "Стаббінґс та інші проти Сполученого Королівства" (Stubbings and Others v. the United Kingdom) від 22 жовтня 1996 року, Reports 1996-IV, с. 1502-3, пп. 51- 52; і у справі "Толстой Милославський проти Сполученого Королівства" (Tolstoy Miloslavsky v. the United Kingdom) від 13 липня 1995 року, серія A, № 316-B, сс. 80- 81, пп. 62- 67).

Відповідно до пунктів 22-23 рішення від 28 березня 2006 року у справі "Мельник проти України" правила регулювання строків подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

Відповідно, заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що безпосередньо його стосуються , утримуватися від використання прийомів, які пов'язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (п.109 рішення у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" від 07.07.1989 року).

Крім того, колегія суддів зазначає, що позивачем не надано доказів до апеляційної скарги і в судове засідання в ході апеляційного розгляду справи про поважність причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом, які б унеможливили своєчасно звернутися за судовим захистом.

Доводи позивача щодо підтвердження обставин пропуску строку на звернення до суду через не підписання ним двох наказів про притягнення його до дисциплінарної відповідальності і при значення з цього приводу експертизи суд апеляційної інстанції не бере до уваги оскільки початок перебігу місячного строку на оскарження спірних наказав суд встановлює з моменту проведення з позивачем бесіди, тобто з 07.08.2017р., а не з моменту ознайомлення із спірними наказами. Клопотання позивача з цього приводу не обґрунтоване.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та аналізуючи вказані правові норми, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що враховуючи те, що національним законодавством України встановлені певні обмеження, зокрема, щодо строку звернення до адміністративного суду і це не може вважатися незаконним обмеженням у праві на доступ до суду, а також те, що у цій справі судом достовірно встановлено обізнаність позивача про порушення його прав з 07.08.2017, проте з позовом до суду він звернувся після спливу встановленого строку, а тому позовну заяву в частині слід залишити без розгляду.

З огляду на викладене, суд першої інстанції прийняв ухвалу з додержанням вимог закону, підстави для її скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від "13" грудня 2017 р. без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя І.Г. Охрімчук

судді: М.М. Капустинський

Б.С. Моніч

Повне судове рішення складено "19" червня 2018 р.