Справа № 823/1868/18
Суддя: В.П. Тимошенко
Дата ухвалення: 2018-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2018 року справа № 823/1868/18 м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Тимошенко В.П.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) в приміщенні суду адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Мінеральні добрива України» до Головного управління ДФС у Черкаській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

встановив:

14 лютого 2018 року до Черкаського окружного адміністративного суду звернулося товариства з обмеженою відповідальністю Мінеральні добрива України (вул. Одеська, 50, офіс 601, м. Черкаси, 18023) з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Черкаській області (вул. Хрещатик, 235, м. Черкаси), в якому просить:

1) визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 14.02.2018 №, про донарахування податку на прибуток в сумі 107205,00 грн та штрафних (фінансових) санкцій в сумі 26813,00 грн;

2) визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 14.02.2018 №, про донарахування податку на додану вартість в сумі 119167,00 грн та штрафних (фінансових) санкцій в сумі 29792,00 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачем зазначено, що оскаржувані рішення є протиправним та підлягають скасуванню оскільки при проведенні перевірки працівниками відповідача не дотримано встановлених податковим законодавством процедур проведення перевірки. Крім того, висновки акту перевірки на підставі якого винесене оскаржуване рішення є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності

Ухвалою суду від 14.05.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження і постановлено, що справа розглядатиметься за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом пятнадцяти днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі.

В письмовому відзиві на адміністративний позов представник відповідача просив у його задоволенні відмовити повністю, зазначивши, що перевіркою не підтверджено реальність здійснення господарських операцій, документально оформлених між позивачем та ТОВ «Прімавера груп» за грудень 2016 та вказав, що формальне дотримання платником вимог законодавства не є підставою для визнання податкової вигоди обґрунтованою, а подання необхідних документів не тягне автоматичного виникнення права на формування податкового кредит.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх в сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, судом встановлено таке.

Як свідчать матеріали справи, підставою для винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень стали матеріали документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Мінеральні добрива України» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ «Прімавера груп» за грудень 2016 року, за результатами якої складено акт перевірки від 27.12.2017 № 537/23-00-14-1007/39687320 (далі - акт перевірки).

На підставі акта перевірки ГУ ДФС у Черкаській області встановлено порушення ТОВ «Мінеральні добрива України» вимог:

п. 134.1 ст.134 Податкового кодексу України, п.п.1.2 п.1, п.п.2.4, п.п.2.1 п.2 наказу № 88, ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХГУ (далі - Закон №996), в результаті чого занижено податок на прибуток за 2016 рік на суму 107 250 грн.;

п.198.1, п. 198.2, п. 198.3, п.198.6. ст.198 Податкового кодексу України, п.2.4 наказу № 88, ст.9 Закону № 996, в результаті чого занижено суму податку на додану вартість, яка підлягає сплаті до бюджету за грудень 2016 року на суму 119 167 гривень.

Як свідчать матеріали справи, перевіркою встановлено взаємовідносини ТОВ «Мінеральні добрива України» з придбання у грудні 2016 року ТМЦ (КАС-32) на загальну суму 715 000 грн., в тому числі ПДВ на суму 119 166,67 гривень.

В ході перевірки ТОВ «Мінеральні добрива України» надало оборотно-сальдові відомості по рахунках 90, 281, 631, 79, 90 за 2016 рік, відповідно до яких ТОВ «Мінеральні добрива України» включило до складу витрат в декларацію з податку на прибуток підприємств за 2016 рік суму операції по взаємовідносинах з ТОВ «Прімавера груп» за грудень 2016 року на суму 715 000 грн.

У бухгалтерському обліку ТОВ «Мінеральні добрива України» операції по взаємовідносинах з ТОВ «Прімавера груп» відобразило кореспонденцією рахунків: Дт 281 «Товари на складі» - Кт 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» на суму 595 833,33 грн. (оприбутковано товару на склад); Дт 6442 «Податковий кредит» - Кт 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» на суму 119 166,67 грн. (сума ПДВ); Дт 902 Собівартість реалізованої продукції» - Кт 281 « Товари на складі»; Дт 791 «Рез. операційної діяльності» - Кт 902 «Собівартість реалізованої продукції» списання на собівартість на суму 595 833,33 гривень.

ТОВ «Мінеральні добрива України» 30.12.2016 уклало договір поставки з ТОВ «Прімавера груп» №30/12/16/1.

На виконання умов договору ТОВ «Прімавера груп» оформило на адресу ТОВ «Мінеральні добрива України» видаткові накладні на отримання товару з номенклатурою КАС-32 на загальну суму 715 000 грн., у т. ч. ПДВ на суму 119 166,67 гривень.

В акті перевірки зазначено, що транспортування товару здійснювалось за рахунок ТОВ «Мінеральні добрива України» автотранспортом ПП «Ютуз» на підставі договору про надання послуг від 02.06.2015 № 18 та відповідно до товарно-транспортних накладних.

Розрахунки між ТОВ «Мінеральні добрива України» та ТОВ «Прімавера груп» проведено у безготівковій формі.

Перерахування коштів на адресу ТОВ «Прімавера груп» за ТМЦ відображено в бухгалтерському обліку наступним чином: Дт 631 - Кт 311 на суму 715 000 гривень.

Станом на 28.02.2016 у ТОВ «Мінеральні добрива України» відсутня заборгованість перед ТОВ «Прімавера груп».

Під час перевірки ТОВ «Мінеральні добрива України» надало: договір суборенди нежитлового приміщення від 01.08.2015 №15081, договір оренди складських приміщень від 02.06.2015 № 2/ск.

Згідно з договором суборенди нежитлового приміщення від 01.08.2015 №15081 ТОВ «Мінеральні добрива України» орендує у ТОВ «Тенесі» офісне нежитлове приміщення площею 53,4 кв. м., за адресою: м. Черкаси, вул. Одеська, буд 50.

Відповідно договору оренди складських приміщень від 02.06.2015 № 2/ск, ТОВ «Мінеральні добрива України» орендує у ПП «Ютуз» складське нежитлове приміщення, площа не указана, за адресою: м. Черкаси, вул. Першотравнева, буд 71.

Як зазначено в акті перевірки, на лист ГУ ДФС у Черкаській області «Про надання інформації» від 18.12.2017 № 37924/23-00-14-1015, ТОВ «Мінеральні добрива України» до перевірки не надано акти приймання товару на склад, сертифікати якості (походження) товарів по взаємовідносинах з ТОВ «Прімавера груп» за грудень 2016 року.

Також, згідно з аналізом товарно-транспортних накладних виявлено, що пункт навантаження вказаний не повністю (лише назва міста) що не дає змогу ідентифікувати місце (адресу складського приміщення) навантаження КАС-32.

В акті перевірки зазначено, що відповідно звіту форми 1-ДФ за IV 2016 року ТОВ «Прімавера груп» чисельність складала 4 особи, дані про наявні основні засоби та нематеріальні активи до органів ДФС не подано. Враховуючи вищесказане, не можливо підтвердити зберігання, транспортування, а також навантаження/розвантаження КАС-32 обсягом 100 т.

Згідно з аналізом Єдиного реєстру податкових накладних встановлено, що ТОВ «Прімавера груп» 30.12.2016 (дата реалізації КАС-32 на адресу ТОВ «Мінеральні добрива України») сформувало податковий кредит з придбання КАС-32 в розмірі 100 т. у ТОВ «КАРАМОЛ», яким за період з 01.11.2016 (дата реєстрації платником ПДВ) по 31.12.2016 відсутнє придбання КАС-32. В деклараціях з ПДВ також відсутні відомості про придбання будь-яких товарів, робіт, послуг у неплатників ПДВ.

Разом з тим встановлено, що ТОВ «Прімавера груп» оформило придбання у ТОВ «КАРАМОЛ» КАС-32 обсягом 100 т на загальну суму 715 000 грн. з ПДВ та документально оформлено реалізацію КАС-32 обсягом 100 т для ТОВ «Мінеральні добрива України» на загальну суму 715 000 грн. з ПДВ з торговою націнкою 0 %, що економічно не обґрунтовано, так, як до суми придбання додаються витрати на транспортування, зберігання товару, також адміністративні та інші витрати. Тобто, зважаючи на зазначене, сума собівартості продукції не може бути вища або дорівнювати сумі її реалізації, що суперечить головному принципу діяльності підприємства - отриманні прибутку.

Станом на 28.02.2016 ТОВ «Мінеральні добрива України» відсутня заборгованість перед ТОВ «Прімавера груп».

Разом з тим встановлено, що надані ТОВ «Мінеральні добрива України» первинні документи по взаємовідносинах з ТОВ «Прімавера груп», а саме: договір поставки, рахунок-фаткура, видаткова та податкові накладні, ТТН підписані директором та головним бухгалтером ТОВ «Прімавера груп» ОСОБА_1

В акті перевірки зазначено, що ОУ ТУ ДФС у м. Києві листом від 25.10.2017 № 37246/7/26-15-21-0915 надало копію протоколу допиту директора, головного бухгалтера та засновника ТОВ «Прімавера груп» (з грудня 2016 року по серпень 2017 року) ОСОБА_1, відповідно до якого, останній дав свідчення, щодо непричетності до здійснення ним господарської діяльності, обовязків директора та головного бухгалтера ТОВ «Прімавера груп», підприємство зареєстрував на себе за грошову винагороду. Крім того, ОСОБА_1 повідомив, що ніякі первинні документи (договори поставки, рахунки-фактури, видаткові накладні, ТТН) та податкова звітність, у тому числі: на адресу ТОВ «Мінеральні добрива України», ним не підписувалися.

На підставі висновків акта перевірки ГУ ДФС у Черкаській області винесено податкові повідомлення-рішення від 14.02.2018 № про сплату 107 250 грн. податку на прибуток і 26 813 грн. застосованих штрафних санкцій, № про сплату 119 167 грн. податку на додану вартість і 29 792 грн. застосованих штрафних санкцій.

За результатами процедури адміністративного оскарження вказані податкові повідомлення-рішення залишено без змін.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обовязки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обовязки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюється Податковим кодексом України від 02.12.2010 № 2755-VI (надалі за текстом ПК України).

Відповідно до пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобовязань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно з п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобовязані вести облік доходів, витрат та інших показників, повязаних з визначенням обєктів оподаткування та/або податкових зобовязань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, повязаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у звязку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 вказаної статті ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у звязку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Платник податку зобовязаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обовязкові реквізити: порядковий номер податкової накладної; дата виписування податкової накладної; повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, імя та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; податковий номер платника податку (продавця та покупця); місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, імя та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; ціна постачання без урахування податку; ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; вид цивільно-правового договору; код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України) (п.201.1 ст. 201 ПК України).

Згідно пункту 201.4 статті 201 ПК України податкова накладна складається у день виникнення податкових зобовязань продавця.

Пункт 201.8 вказаної статті передбачає, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Відповідно до першого абзацу пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобовязаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 16.07.1999 № 996-ХІ (надалі Закон України № 996-ХІ).

Статтею 2 Закону № 996-ХІV встановлено, що сфера дії цього Закону поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності (далі підприємства), які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Частиною 2 статті 3 Закону 996-ХІV визначає, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Первинні документи це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції відповідно до п.2.1 ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за № 168/704.

У статті 1 Закону № 996-ХІV визначено, що первинний документ це документ, що містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням має дві обов'язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Згідно зі статтею 1 Закону № 996-ХIV господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

За змістом частин першої та другої статті 9 Закону № 996-ХIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК України.

Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Cудом встановлено, що за перевіряємий період відбулися господарські відносини між позивачем та його контрагентом з ТОВ «Прімавера груп». Зокрема між позивачем та його контрагентом укладений договір поставки товарів №30/12/16/1 від 30.12.2016. За умовами даного договору Постачальник (ТОВ «Прімавера груп» зобовязується передати у власність Покупця (ТОВ «Мінеральні добрива України»), а Покупець в порядку та на умовах визначених цим договором зобовязується прийняти й оплатити товар (мінеральні добрива в асортименті). Даний договір від Постачальника підписав директор ОСОБА_1, від імені Покупця директор ОСОБА_2

На підтвердження виконання укладеного договору позивачем суду надані такі докази:

1) податкові накладні;

2) видаткові накладні;

3) рахунок-фактуру №564 від 30.12.2016;

4) платіжні доручення;

6) товарно-транспортні накладні.

Вказані документи з боку ТОВ «Прімавера груп» підписані ОСОБА_1

Разом з цим, суд зазначає, що в ході розслідування кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.03.2017 під № 0001985, порушеного за ч. ст. 364-1 КК України, зокрема, встановлено, що ОСОБА_1, дав свідчення, щодо непричетності до здійснення ним господарської діяльності, обовязків директора та головного бухгалтера ТОВ «Прімавера груп», підприємство зареєстрував на себе за грошову винагороду. Крім того, ОСОБА_1 повідомив, що ніякі первинні документи (договори поставки, рахунки-фактури, видаткові накладні, ТТН) та податкова звітність, у тому числі: на адресу ТОВ «Мінеральні добрива України», ним не підписувалися.

Дана обставина не може залишатися неврахованою судом, навіть за формального підтвердження її первинними документами.

У зв'язку з цим суд зазначає, що недоведеність фактичного здійснення господарської операції (нездійснення операції) позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди, а покупця права на формування цієї податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв'язку з цим юридично дефектних первинних документів, і незважаючи на наявність у платника податку доказів сплати продавцеві вартості товарів/послуг, якщо рух коштів не забезпечений зв'язком з господарською діяльністю учасників цих операцій. При цьому відсутність ділової мети також є підставою для відмови у наданні податкової вигоди.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 14.03.2017 у справі № 21-2239а16.

Разом з тим, на підтвердження взаємовідносин з вказаними вище контрагентом, позивачем до матеріалів справи надано копії документів, які одержані ним від ТОВ «Прімавера груп», директор якого (ОСОБА_1С.) надав пояснення, що ніяких первинних документів (договори поставки, рахунки-фактури, видаткові накладні, ТТН та податкова звітність, у тому числі: на адресу ТОВ «Мінеральні добрива України», ним не підписувалися, що також встановлено під час розслідування кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.03.2017 під № 0001985.

Крім того, ОСОБА_1, дав свідчення, щодо непричетності до здійснення ним господарської діяльності, обовязків директора та головного бухгалтера ТОВ «Прімавера груп», та вказав, що підприємство зареєстрував на себе за грошову винагороду.

У цьому випадку підприємство знаходиться поза межами контролю формального (номінального) директора, а від імені контрагента невідомі особи лише оформляли відповідні документи.

Статус фіктивного, нелегального підприємства не сумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постанові Верховного суду України від 12 січня 2016 року.

Також суд звертає увагу, що позивач не навів обставин щодо прояву розумної обережності при укладенні договору зі своїм контрагентом. Адже за звичаями ділового обороту при здійсненні такого вибору субєктами господарювання оцінюються не лише умови угоди та їх комерційна привабливість, але і ділова репутація, платоспроможність контрагента, ризики невиконання зобовязань та надання гарантій їх виконання, наявність у контрагента необхідних ресурсів (виробничих потужностей, технологічного обладнання, кваліфікованого персоналу) та відповідного досвіду.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку, при цьому для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Верховний Суд у постанові від 05.05.2018 у справі №808/2524/15 дійшов висновку, що господарський договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку і його наявність свідчить лише про намір виконати дії (операції) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання, відтак, господарська операція пов'язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.

Також, Верховним Судом зазначено, що у зв'язку з недоведеністю фактичного здійснення господарської операції (нездійснення операції) позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв'язку з цим юридично дефектних первинних документів, якщо рух коштів не забезпечений зв'язком з господарською діяльністю учасників цих операцій.

Надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів.

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності зобов'язаний суб'єкт владних повноважень, натомість суб'єкт господарювання має спростувати доводи суб'єкта владних повноважень, якщо їх обґрунтованість заперечує.

Зважаючи на вищенаведене, суд вважає, що оскаржувані у даній справі податкові повідомлення-рішення прийняті правомірно.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст.77 цього КАС України В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Мінеральні добрива України» до Головного управління ДФС у Черкаській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень не обґрунтовані, документально не підтверджені, не ґрунтуються на положеннях чинного податкового законодавства, а тому задоволенню не підлягають.

Враховуючи приписи статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 139, 241-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог ст.255 КАС України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295-297 КАС України шляхом подання до суду першої інстанції до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з урахуванням п.п.15.5. п.15 ч.1 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.П. Тимошенко