Справа № 805/3531/18-а
Суддя: Лазарєв В.В.
Дата ухвалення: 2018-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2018 р. Справа№805/3531/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лазарєва В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправними скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
У травні 2018 року до Донецького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі УПФ) про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 09 серпня 2017 року він звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії згідно статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Як зазначає позивач, рішенням №403 від 08.11.2017 року йому відмовлено в призначенні пенсії згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідачем не зараховано до стажу періоди роботи позивача з 08.08.1975 року по 22.10.1975 року, з 09.02.1978 року по 31.05.1985 року на «Автобазі №2 треста «Донбасшляхбуд» та служба в радянській армії з 03.11.1975 року по 10.12.1977 року.
Позивач зазначає, що надати довідки про підтвердження стажу роботи не має можливості, оскільки документи фактично знаходяться на території м. Донецьк, яка непідконтрольна українській владі. Крім того, позивач вважає посилання УПФ на наказ №58 від 29.07.1993 року «Про затвердження інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» протиправним, оскільки спірний період роботи був до набрання чинності вказаним наказом.
Також на думку позивача, період проходження військової служби підтверджується трудовою книжкою та довідкою, виданою 23.04.2018 року №2/191.
Позивач вважає таке рішення УПФ протиправним, оскільки воно прийнято із порушенням норм чинного законодавства та порушує його конституційні права.
Виходячи з наведеного, позивач просить: 1) визнати протиправними дії Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області; 2) скасувати рішення Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 08.11.2017 року №403 про відмову в призначенні пенсії; 3) зобов`язати УПФ зарахувати до загального стажу періоди роботи з 08.08.1975 року по 22.10.1975 року, з 03.11.1978 року по 31.05.1985 року на «Автобазі № 2 треста «Донбасшляхбуд», період проходження військової служби з 03.11.1975 року по 10.12.1977 року; 4) зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву від 09.08.2017 року про призначення мені пенсії за віком згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням періодів роботи з 08.08.1975 року по 22.10.1975 року, з 09.02.1978 року по 31.05.1985 року на «Автобазі № 2 треста Донбасшляхбуд», період проходження військової служби з 03.11.1975 року по 10.12.1977 року.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 21.05.2018 року відкрито провадження у справі. Вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін. В ухвалі було запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі надати суду відзив на позовну заяву зі всіма доказами на його підтвердження, які наявні у відповідача.
01 червня 2018 року від представника УПФ надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній зазначив, що в спірні періоди роботи позивача порядок ведення трудових книжок був врегульований Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР по питаннях праці і заробітної плати від 09.07.1958 року № 620 (далі - Інструкція № 620), а також Інструкцією про порядок ведення трудових книжок па підприємствах, установах, організаціях, затвердженої постановою Державного комітету праці СРСР під 20.06.1974 року №162 (далі - Інструкція № 162). На порушення вказаних норм, в графі 4 запису № 4 трудової книжки позивача при наявності номера наказу про прийняття на роботу відсутня дата наказу. Згідно наказу від 08.02.1978 № 16-к прийнятий водієм 3 кл, на «Автобазу № 2 треста «Донбаешдяхбуд» та згідно наказу від 01.10.1979 № 111 -к звільнений. В графі № 2 трудової книжки позивача наявне виправлення року прийняття на роботу.
Пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМ України від 32.08.1993 року №637, передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять і відомості про періоди роботи.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється па підставі інших документів, виданих за місцем робиш, служби, навчання, а також архівними установами.
На виконання вказаних рекомендацій, позивачем не була надана довідка підтверджуюча період роботи позивача на «Автобазі № 2 треста «Донбасшляхбуд».
Щодо не зарахування до загального стажу періоду проходження військової служби з 03.11.1975 року по 10.12.1977 року представник відповідача зазначає, що позивачем для призначенні пенсії був наданий військовий квиток від 03.11.1975 року НОМЕР_1 в якому на сторінці 3 містяться виправлення в даті звільнення з військової служби.
Проте довідка підтверджуюча проходження військової служби з 03.11.1975 по 10.12.1977 позивачем не надавалась.
Також, на думку представника відповідача, позивачем пропущений строк звернення до суду, оскільки позивачем не надано жодних доказів на підтвердження поважності причин пропуску такого строку.
З урахуванням наведеного, представник відповідача вважає позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.
За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Враховуючи відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін.
Розглянувши наявні заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується вимоги, дослідивши докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, суд встановив наступне.
Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить копія паспорту (а.с. 9-11).
09 серпня 2017 року позивач звернувся до Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою про призначення пенсії згідно статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
До вказаної заяви було додано: копію трудової книжки, копію військового квитка НОМЕР_1 , копію паспорту, копію ідентифікаційного номеру, довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с. 16-17).
Рішенням Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 08.11.2017 року №403 позивачу відмовлено в призначенні пенсії.
Згідно вказаного рішення до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи:
- на «Автобазі №2 треста «Донбасшляхбуд» з 08.08.1975 року по 22.10.1975 року, через відсутність у трудовій книжці дати наказу на прийом;
- на «Автобазі №2 Треста «Донбасшляхбуд» з 09.02.1978 року по 31.05.1985 року, у зв`язку з виправленням в даті прийому на роботу, яке не завірене підписом та печаткою відповідальної особи;
- період проходження військової служби з 03.11.1975 року по грудень 1977 року, оскільки у військовому квитку мається виправлення в даті на звільнення, не завірене підписом та печаткою відповідальної особи. (а.с. 16-17).
Також вказано, що до центрального архіву Міністерства оборони м. Подольська Російської Федерації 26.09.2017 за вихідним № 16772/04 направлено запит, щодо надання довідки про період проходження заявником строкової військової служби в військовій частині «Полевая почта 50303», проте станом на 08.11.2017 року відповідь на запит не надійшла.
У зв`язку з відсутністю 15 років страхового стажу позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком.
Позивач оскаржує вищевказані дії та рішення відповідача, як такі, що прийняті (вчинені) з порушенням норм чинного законодавства та порушують його конституційні права.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.
Згідно частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Пунктом 1 частини 1 статті 9 Закону № 1058-ІV визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються у т. ч. пенсія за віком.
Частиною 4 статті 24 Закону № 1058-ІV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
У відповідності зі статтею 26 Закону № 1058-ІV (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку, зокрема, 57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року.
На підставі частини 1 статті 44 Закону № 1058-ІV, заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Закон України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII від 05.11.1991 року (далі Закон № 1788-XII) відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.
Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих.
Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.
Відповідно до статті 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Це передбачено Постановою КМУ від 12.08.1993 року № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», а саме п. 20, згідно якого лише у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Згідно п. 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствам, установах, організаціях, затверджена 20.06.1974 року ДК СРСР по праці і соціальним питанням, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи, заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу.
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольору.
Разом з тим, як вбачається з трудової книжки позивача, запис №7, а саме рік призначення позивача на посаду водія 3 класу Автобази №2 треста «Донбасшляхбуд» дійсно має виправлення (а.с. 14).
Будь-яких інших доказів, які підтверджують дату прийняття на роботу позивачем не надано.
Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач правомірно не зарахував до страхового стажу період роботи позивача з 09.02.1978 року.
Проте, у трудовій книжці позивача є запис №8 про затвердження кваліфікації водія другого класу від 01.10.1979 року. Вказаний запис не містить виправлень, а тому повинен бути врахований відповідачем при зарахуванні до страхового стажу.
Окрім того в оскаржуваному рішенні відсутні будь-які обґрунтування щодо не зарахування інших періодів роботи позивача на вказаному підприємстві.
Щодо не зарахування до страхового стажу періоду роботи на Автобазі №2 треста «Донбасшляхбуд» з 08.08.1975 року по 22.10.1975 року, через відсутність у трудовій книжці дати наказу на прийом, суд зазначає наступне.
Так, згідно запису № 4 у трудовій книжці позивача, в підставі про призначення на роботу відсутня дата наказу (а.с.14).
Проте, приймаючи до уваги вищенаведені норми чинного законодавства, суд вказує, що відсутність у відповідному записі трудової книжці дати наказу на прийом, не спростовує сам факт наявності такого трудового стажу у позивача на відповідному підприємстві.
Щодо не зарахування до страхового стажу позивача проходження військової служби через виправлення в даті звільнення у військовому квитку, слід зазначити наступне.
Згідно п. 6 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки або відповідних записів для підтвердження військової служби приймаються військові квітки, довідки військових комісаріатів.
З наведеного вбачається, що військовий квіток є додатковим документом для підтвердження військової служби у разі відсутності відповідного запису в трудовій книжці.
У відповідності до запису № 5 в трудовій книжці, позивача було звільнено 22.10.1975 року в зв`язку з призовом у лави радянської армії (а.с.14).
Записом № 6 у трудовій книжці позивача підтверджується період проходження військової служби з 03.11.1975 року по 10.12.1977 року, а відтак і його право на зарахування вказаного періоду до страхового стажу.
Таким чином, посилання відповідача на відсутність довідки про період проходження заявником строкової військової служби є протиправними оскільки в розумінні п.6 Порядку № 637, надання такої довідки необхідно тільки у випадку відсутності трудової книжки або відповідних записів у них.
Крім того, суд вважає необхідним звернути увагу відповідача на наступне.
У відповідності до статті 2 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування № 16/98-ВР від 14.01.1998 року завданням законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування є встановлення гарантій щодо захисту прав та інтересів громадян, які мають право на пенсію, а також на інші види соціального захисту, що включають право на забезпечення їх у разі хвороби, постійної або тимчасової втрати працездатності; безробіття з незалежних від них обставин, необхідності догляду за дитиною з інвалідністю, хворим членом сім`ї, смерті громадянина та членів його сім`ї тощо.
Закон України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII від 05.11.1991 року (далі Закон № 1788-XII) відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.
Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих.
Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.
Відповідно до п. 4.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою. Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.
Пунктом 4.2. Порядку передбачено, що орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Згідно з частиною 3 статті 44 Закону № 1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Крім того, відповідно до ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.
У відповідності до пункту 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (пункт 3 вказаної Постанови).
Отже, з наведених норм чинного законодавства вбачається дуже великий обсяг прав та обов`язків в органів Пенсійного фонду при вирішенні питання про призначення пенсії та перевірки наявного стажу роботи для її призначення.
Згідно статті 1 Конституції Україна є соціальною та правовою державою.
За приписами частини 2 статті 3 Основного Закону України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Оцінюючи спірні правовідносини, суд застосовує положення Конституції України, згідно яких в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (статті 1, 3 Конституції України). Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, виконанням трудових обов`язків і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається міст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.
Приймаючи до уваги конституційні гарантії людини та враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку, що відмова в зарахуванні до страхового стажу позивача періоду роботи на Автобазі №2 треста «Донбасшляхбуд» через відсутність у записі в трудовій книжці дати наказу про прийняття на роботу, а також відсутності довідки про період проходження заявником строкової військової служби, повністю суперечить нормам чинного національного законодавства, в тому числі приписам статті 19 Конституції України, згідно якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Приймаючи до уваги наведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що рішення УПФ від 08 листопада 2017 року №403, прийнято не на підставі Конституції та законів України, без урахування усіх обставин для прийняття відповідного рішення, а отже підлягає скасуванню.
Разом з тим, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання дій відповідача неправомірними, такими, що не підлягають задоволенню, оскільки, у спірних правовідносинах належним та повним способом захисту порушених прав позивача є скасування рішення, через те, що самі по собі дії відповідача не тягнуть за собою будь-яких правових наслідків, тобто, не впливають на обсяг прав та інтересів позивача, адже правові наслідки в даному випадку має акт індивідуальної дії рішення від 08 листопада 2017 року №403.
Суд не приймає до уваги посилання відповідача на пропуск позивачем строку звернення до суду, оскільки ухвалою суду від 21 травня 2018 року позивачу поновлено строк для звернення до суду із даним позовом.
Приймаючи до уваги вищенаведене в сукупності, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 до Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправними скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (частина 3 вказаної статті).
На підставі викладеного, керуючись нормами Конституції України та Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправними скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Добропільського об`єднаного управління пенсійного фонду України Донецької області № 403 від 08 листопада 2017 року про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії згідно статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Зобов`язати Добропільське об`єднане управління пенсійного фонду України Донецької області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 08.08.1975 року по 22.10.1975 року, з 01.10.1979 року по 31.05.1985 року на Автобазі №2 треста «Донбасшляхбуд» та періоду проходження військової служби з 03.11.1975 року по 10.12.1977 року.
Зобов`язати Добропільське об`єднане управління пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09 серпня 2017 року про призначення пенсії за віком згідно статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням періоду роботи з 08.08.1975 року по 22.10.1975 року, з 01.10.1979 року по 31.05.1985 року на Автобазі №2 треста «Донбасшляхбуд» та періоду проходження військової служби з 03.11.1975 року по 10.12.1977 року.
У задоволенні іншої частини позову відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження: вул. Незалежності, 28а, м. Добропілля, Донецька область, 85000; ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 528 (п`ятсот двадцять вісім) гривень 40 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецькій окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Лазарєв В.В.