Справа № 810/2005/18
Суддя: Балаклицький А. І.
Дата ухвалення: 2018-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2018 року 810/2005/18

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Балаклицький А.І., розглянувши в м. Києві в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання протиправною відмову та зобовязання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області, в якому просить суд:

- визнати протиправною відмову Головного управління Національної поліції в Київській області, оформлену листом від 13.02.2018 №29/П-122 у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги ОСОБА_1, у звязку із встановленням йому інвалідності другої групи внаслідок захворювання, повязаного з проходженням служби в поліції, відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом МВС України від 11.01.2016 №4;

- зобовязати Головне управління Національної поліції в Київській області скласти висновок про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1;

- зобовязати Головне управління Національної поліції в Київській області прийняти рішення про призначення виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у звязку із встановленням йому інвалідності другої групи внаслідок захворювання, повязаного з проходженням служби в поліції, шляхом видання наказу про виплату такої допомоги в розмірі 90-кратного прожиткового мінімуму, установлених законом для працездатних осіб станом на 01.01.2018, відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом МВС України від 11.01.2016 №4.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він отримав інвалідність у звязку з захворюванням, повязаним з проходженням служби в поліції, а тому має право на виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 90-кратного прожиткового мінімуму, визначеного п.п."б" п. 4 ч. 1 ст. 99 Закону України "Про Національну поліцію".

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.05.2018 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Вказаною ухвалою суду встановлено відповідачу пятнадцятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву та доказів, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.

Копію вказаної ухвали суду вручено відповідачу 16.05.2018, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №461.

На адресу суду 06.06.2018 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що правові підстави для виплати позивачеві одноразової грошової допомоги відсутні. Зокрема, відповідач посилається на пункт 4 частини першої статті 97 Закону України "Про Національну поліцію" та зазначає, що Законом передбачено право на отримання одноразової грошової допомоги лише у разі встановлення інвалідності у певний період протягом шести місяців після звільнення з поліції. Оскільки позивачу встановлена інвалідність не в межах періоду, передбаченого пунктом 4 частини першої статті 97 Закону України "Про Національну поліцію", то і право на отримання одноразової грошової допомоги у позивача відсутнє.

Інших заяв по суті справи (крім позовної заяви та відзиву на позов) на адресу суду у цій справі не надходило. Крім того, учасники справи з клопотаннями про розгляд справи в судовому засіданні до суду не зверталися.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином України, паспорт серії СК №066211, виданий Миронівським РВ ГУ МВС України в Київській області 03 листопада 1995 року, зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позивач у період з 04.06.1999 по 07.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ, а в подальшому з 07.11.2015 по 22.01.2016 перебував на службі в поліції, що підтверджується копією трудової книжки.

Наказом Головного управління Національної поліції в Київській області від 21.01.2016 №14 о/с старшого сержанта поліції ОСОБА_1, поліцейського роти дорожньо-патрульної служби, 22 січня 2016 року звільнено зі служби в поліції за п.п.7 п. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" (за власним бажанням).

Відповідно до виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією до довідки серії АВ №0198932 від 13.12.2017 за результатами первинного огляду ОСОБА_1 встановлено з 13.12.2017 другу групу інвалідності внаслідок захворювання, що пов'язане з проходженням служби в поліції.

Довідкою військово-лікарської комісії від 07.07.2017 №35 також підтверджено наявність у позивача захворювання, що пов'язане з проходженням служби в поліції.

18 січня 2018 року позивач звернувся до Головного управління Національної поліції в Київській області із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням інвалідності внаслідок захворювання, що пов'язане з проходженням служби.

Листом від 13.02.2018 №29/П-122 Головне управління Національної поліції в Київській області повідомило позивача про відсутність підстав для виплати йому одноразової грошової допомоги у порядку, визначеному статтею 97 Закону України "Про Національну поліцію".

Відмовляючи у виплаті одноразової грошової допомоги, відповідач виходив з того, що одноразова грошова допомога видається, зокрема, у випадку визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням ним служби в поліції, протягом шести місяців після його звільнення з поліції. Натомість, дата звільнення позивача - 22.01.2016, а дата огляду - 13.12.2017, тобто інвалідність визначено позивачу через 1 рік 10 місяців 21 день після звільнення з поліції.

Позивач вважає, що вказана вимога не ґрунтується на вимогах закону, тому звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

З 07 листопада 2015 року набрав чинності Закон України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року № 580-VІІІ (далі - Закон № 580-VІІІ), яким врегульовано, в тому числі питання виплати одноразової грошової допомоги.

Статтею 97 Закону України "Про Національну поліцію" встановлено перелік осіб, які за цим Законом мають право на отримання одноразової грошової допомоги.

Пунктом 4 частини першої статті 97 Закону України "Про Національну поліцію" (в редакції Закону на момент звернення позивача із заявою) визначено, що одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), повязаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

У відповідності до ч. 2 ст. 97 Закону України "Про Національну поліцію" порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Згідно з п.п."б" п. 4 ч. 1 ст. 99 Закону України "Про Національну поліцію" розміри одноразової грошової допомоги поліцейським, а в разі їх загибелі (смерті) - особам, які за цим Законом мають право на її отримання, визначаються виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату, у разі визначення поліцейському внаслідок причин, зазначених у пункті 4, інвалідності II групи - 90 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.

З метою врегулювання питання щодо порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, відповідно до ст.cт. 97 - 101 Закону України "Про Національну поліцію", наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 № 4 затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (надалі - Порядок №4, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який визначає механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського.

Пунктом 4 розділу І Порядку №4 передбачено випадки, за яких призначається ОГД у разі загибелі (смерті), інвалідності чи втрати працездатності поліцейського, зокрема, повязаного з проходженням служби в поліції, органах внутрішніх справ (пункт 4 частини першої статті 97 Закону) - обставина, яка виникла внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), повязаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції крім випадків, зазначених у підпунктах 1, 2 цього пункту.

Згідно з п.п.2 п. 1 Розділу ІІ Порядку № 4 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення поліцейському інвалідності є дата з якої встановлено інвалідність, що зазначена в довідці до акта огляду медико-соціальної експертної комісії, у разі відсутності дати з якої встановлено інвалідність - дата видачі довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії.

Частиною 6 статті 100 Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, визначеної цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення в них такого права.

Проте, відповідно до пункту 4 частини 1 статті 97 Закону України "Про Національну поліцію" право на виплату одноразової грошової допомоги мають поліцейські, яким протягом шести місяців після звільнення з поліції визначено інвалідність внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов'язаних з проходженням ними служби в органах внутрішніх справ або поліції.

Як вбачається з матеріалів справи, датою звільнення позивача зі служби в поліції є 22.01.2016. Натомість інвалідність позивачу визначена лише 13.12.2017, що підтверджується випискою з акта огляду МСЕК до довідки серії АВ №0198932 від 13.12.2017.

Таким чином, інвалідність позивачу визначена через один рік десять місяців та двадцять один день після звільнення, тобто поза межами шестимісячного строку, який сплинув 22.07.2016.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 25.05.2018 по справі №П/811642/17, в якій зазначено, що "між датою звільнення позивача з поліції (30 квіття 2016 року) та датою встановлення позивачу групи інвалідності (22 грудня 2016 року) пройшло більше шести місяців, а тому правові підстави для призначення позивачу одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського на умовах, визначених Законом України "Про Національну поліцію" відсутні".

Частиною 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відсутність умов та підстав для виплати позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 97 Закону України "Про Національну поліцію".

Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, ці норми одночасно покладають обовязок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.

Проте, позивачем не було доведено суду обґрунтованості позовних вимог, а також не спростовано доводів відповідачів.

З огляду на зазначене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Балаклицький А. І.