Справа № 727/2688/18
Суддя: Чебан В. М.
Дата ухвалення: 2018-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 727/2688/18
Провадження № 2-а/727/100/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2018 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Чебан В.М.,

при секретарі Меренчук Р.Ю.

за участю позивача ОСОБА_1

за участю представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці адміністративний позов ОСОБА_1 до Інспектора роти №4 батальйону УПП в м.Чернівці лейтенанта поліції ОСОБА_3 про скасування постанови серії АР №435006 від 23.01.2018 року про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом про скасування постанови серії АР №435006 від 23.01.2018 року про накладення адміністративного стягнення до відповідача Інспектора роти №4 батальйону УПП в м.Чернівці лейтенанта поліції ОСОБА_3.

Посилається на те, що постановою серії АР № 435006 від 23.01.2018 року в справі про адміністративне правопорушення від 23 січня 2018 року інспектором роти №4 батальйону УПП в Чернівецькій області лейтенантом поліції ОСОБА_3 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн.

Вказує, що 23 січня 2018 року, приблизно о 10 год. 30 хв., він, рухаючись на автомобілі «Volkswagen Golf» д.н.з. JUA 362 по вул.Університетській в м.Чернівці звернув на вулицю ОСОБА_4 і припаркувався на узбіччі дороги без порушення Правил дорожнього руху України. В цей момент до позивача під'їхав патрульний автомобіль поліції. З нього вийшов інспектор роти №4 батальйону УПП в Чернівецькій області лейтенант поліції ОСОБА_3 Причиною зупинки, за словами інспектора поліції, було те, що позивач ніби-то не виконав вимогу дорожнього знаку 3.2 «Рух механічних транспортних засобів заборонено», чим порушив пункт 8.4 ПДР України. Позивач пояснив поліцейському, що він тут працює (вул.Університетська, 50), а вхід знаходиться з вулиці ОСОБА_4 і дія цього дорожнього знаку не поширюється на транспортні засоби, що обслуговують громадян чи належать громадянам, які проживають або працюють у цій зоні. Тобто, позивач в'їхав до позначеної зони на найближчому перехресті до місця призначення, як того вимагають ПДР України, на що інспектор поліції ОСОБА_3 повідомив позивача, що він винесе постанову і накладе на нього адміністративне стягнення передбачене ч.1 ст.122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 255 гривень, а якщо позивач не згідний з його діями, то може оскаржити його дії в суді.

Позивач стверджує, що неодноразово наголошував інспектору, що має робоче місце за адресою: м.Чернівці, вул.Університетська, 50.

Позивач вважає, що інспектор роти №4 батальйону УПП в Чернівецькій області лейтенант поліції ОСОБА_3 діяв упереджено, необгрунтовано і неправомірно, з порушенням процесуальних дій та норм чинного законодавства, що призвело до винесення незаконної постанови серії АР №435006 від 23.01.2018 року та накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 гривень.

Вказує, що оскаржувана постанова винесена упереджено за своїм внутрішнім переконанням інспектора поліції ОСОБА_3 і не ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Стверджує, що інспектор поліції ОСОБА_3 під час винесення оспорюваної постанови не взяв до уваги пояснення позивача по суті про те, що він ПДР не порушував, що згідно Правил Дорожнього Руху України, розділу «33.Дорожні знаки», пункту «3.Заборонні знаки», підпункту «Не поширюється дія знаків»: 3.1-3.8, 3.11 - на транспортні засоби, що обслуговують громадян чи належать громадянам, які проживають або працюють у цій зоні, а також на транспортні засоби, що обслуговують підприємства, які розташовані у позначеній зоні. У таких випадках транспортні засоби повинні в'їжджати до позначеної зони і виїжджати з неї на найближчому перехресті до місця призначення.

Вказує, що при винесенні постанови інспектор патрульної поліції порушив вимоги статті 280 КУпАП, яка передбачає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати; чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Даних вимог закону поліцейським виконано не було.

Також, відповідно до Рішення Конституційного суду України від 26 травня 2015 року №5-рп/2015 - «Аналіз положень глави 22 Кодексу в системному зв'язку з положеннями його глави 17 вказує на те, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення "на місці вчинення правопорушення" і "за місцем його вчинення", які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення "за місцем його вчинення", застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України». В той же час, інспектор поліції справу про порушення ПДР не розглянув у приміщенні відповідного управління патрульної поліції.

Вказує на те, що 31.01.2018 року він подав скаргу про скасування постанови серії АР №435006 від 23.01.2018 року у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі), тобто начальнику Управління патрульної поліції в Чернівецькій області та про результати перевірки оскаржуваної постанови позивачу стало відомо, коли він її отримав в поштовому відділенні Укрпошти 10.03.2018 року. При цьому, в скасуванні постанови серії АР №435006 від 23.01.2018 року позивачу було відмовлено.

На основі викладеного, позивач просить суд визнати протиправними дії інспектора поліції роти №4 батальйону УПП в Чернівецькій області лейтенанта поліції ОСОБА_3; скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР №435006 від 23 січня 2018 року, винесену інспектором роти №4 батальйону УПП в Чернівецькій області лейтенантом поліції ОСОБА_3 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 гривень.

Позивач в судовому засіданні вимоги позову підтримав, просив задовольнити позов. Вказав суду, що він дійсно працює по вул.Університетській, 50, що підтверджується копією відповідного договору позички. Власне робоче місце винаймає у адвоката безкоштовно для потребу своєї громадської діяльності. Разом з тим, не заперечував тієї обставини, що вказаний договір позички робочого місця ніде не зареєстрований та жодних інших доказів того, що він працює по вул.Університетській, 50 в м.Чернівці у нього немає. Вказав, що про знак, який забороняє вїзд йому було відомо, однак раніше його зупиняли поліцейські та відпускали.

Представник відповідача в судовому засіданні вимоги позову не визнав, вказав, що по суті позивач не заперечує порушень правил дорожнього руху. Ствердив, що будь-яких належних доказів того, що позивач працює за вказаною в позові адресою позивачем суду не надано та при оформленні постанови про адміністративне правопорушення він про вказану обставину поліцейського не повідомляв. Окрім того, представник відповідача припустив, що вказаного договору позички робочого місця на момент зупинки транспортного засобу позивача взагалі не існувало. Також представник відповідача підтримав поданий ними відзив на позов, згідно якого вказують, що інспектор поліції ОСОБА_3 діяв у рамках Закону, виніс законну постанову, а тому просять суд відмовити в задоволенні позову. Вказує на те, що позивач не заперечує наявність заборонного знаку 3.2 та власних дій по невиконанню вимог цього знаку. При цьому, звертає увагу суду на те, що позивач стверджуючи, що працює у зоні дії даного знаку, не надає жодних належних доказів на підтвердження наявності у нього трудових відносин із підприємством, установою, організацією, яке зареєстроване і розташовується у дії знаку 3.2. Також, вважає наданий позивачем договір позички неналежним доказом на підтвердження позиції позивача.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, вважає що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Так, судом встановлено, що згідно постанови про адміністративне правопорушення серії АР №435006 від 23.01.2018 року, винесеної інспектором роти №4 батальйону УПП в Чернівецькій області лейтенантом поліції ОСОБА_3, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 гривень (а.с.8). З вказаної постанови вбачається, що ОСОБА_1 23 січня 2018 року о 10:40 год. керуючи транспортним засобом марки «Volkswagen Golf» д.н.з. JUA 362 по вул.Дарвіна, 23 в м.Чернівці, не виконав вимогу дорожнього знаку 3.2, чим порушив вимоги п.8.4 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП.

Згідно зі ст. 9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадській порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 33 КпАП України, передбачено, що стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим кодексом та іншими законами України.

Згідно ст. 280 КпАП України, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною 1 ст. 268 КУпАП України, передбачено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Частиною 1 статті 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Знак 3.2 Правил дорожнього руху України забороняє рух механічних транспортних засобів.

Згідно розділу «33.Дорожні знаки» Правил дорожнього руху України, пункту «3.Заборонні знаки», підпункту «Не поширюється дія знаків»: 3.1-3.8, 3.11 - на транспортні засоби, що обслуговують громадян чи належать громадянам, які проживають або працюють у цій зоні, а також на транспортні засоби, що обслуговують підприємства, які розташовані у позначеній зоні. У таких випадках транспортні засоби повинні в'їжджати до позначеної зони і виїжджати з неї на найближчому перехресті до місця призначення.

Відповідно до п.8.4 Правил дорожнього руху України заборонні знаки запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

Водночас, з досліджених у судовому засіданні матеріалів справи та наданого працівниками поліції відеоматеріалу з записом подій, які мали місце під час оформлення відповідачем адміністративного матеріалу відносно ОСОБА_1, чітко вбачається той факт, що позивач при оформленні працівником поліції постанови про притягнення до адміністративної відповідальності відносно нього визнав здійснення ним проїзду під заборонний знак.

Таким чином, враховуючи позицію позивача, висловлену ним в судовому засіданні та матеріали справи, суд вважає доведеним факт здійснення позивачем проїзду під заборонний знак.

При цьому, з дослідженого судом відеозапису з нагрудних бодікамер працівників поліції вбачається та обставина, що інспектор поліції ОСОБА_3 інкримінував водію ОСОБА_1 порушення вимог дорожніх знаків 3.2 «рух механічних транспортних засобів заборонено» та 4.1 «рух тільки прямо», на що позивач вказав, що він працює у зоні дії вказаних знаків. При цьому, жодних доказів на підтвердження даної позиції позивачем інспектору поліції надано не було та про договір позички робочого місця позивач не повідомляв інспектора поліції. При цьому, як встановлено судом, інспектор поліції ОСОБА_3 розяснював позивачу його права та в ході розмови позивач жодних доказів на підтвердження своєї позиції не надавав.

Також, як вбачається з дослідженої судом копії договору позички від 06.11.2017 року (а.с.9-11), укладеного між адвокатом ОСОБА_5 та позивачем ОСОБА_1, позивач отримав у користування приміщення в офісі адвоката за адресою: м.Чернівці, вул.Університетська, 50, для використання у власній громадській діяльності, вхід до якого здійснюється з вулиці ОСОБА_4, навпроти будинку №2. Разом з тим, державну реєстрацію вказаного договору не проведено та сам по собі такий договір не може бути підтвердженням трудових відносин позивача з будь-яким підприємством, установою, організацією, які здійснюють свою діяльність по вул.Університетській, 50 в м.Чернівці.

Окрім того, як вбачається з копії скарги на постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності від 31.01.2018 року, адресовану Управлінню патрульної поліції позивачем, останній у скарзі на постанову, стверджуючи, що вона незаконна та протиправна, разом з тим, на підтвердження тієї обставини, що працює по вул.Університетській, 50 в м.Чернівці жодних підтверджень не надає та за договір позички робочого місця, як підставу для скасування постанови, не згадує.

Разом з тим, будь-які інші докази на підтвердження трудових відносин позивача з будь-яким підприємством, установою, організацією, які здійснюють свою діяльність по вул.Університетській, 50 в м.Чернівці позивачем не надано та суду не представлено.

Таким чином, з матеріалів адміністративної справи та наданого суду працівниками поліції відеозапису з нагрудних бодікамер, вбачається, що дії інспектора поліції ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. За таких умов оскаржувана постанова є законною та обґрунтованою, тому відсутні підстави для її скасування. Суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача.

Докази, що спростовують висновки суду, станом на час розгляду справи відсутні.

Тому суд приходить до висновку, що інспектором роти №4 батальйону Управління патрульної поліції в м.Чернівці лейтенантом поліції ОСОБА_3 у відповідності до вимог ст.280 КУпАП були зясовані всі обставини справи, які мають істотне значення для вирішення справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності і його дії вчинені у передбачених законом межах та у спосіб, а, відтак, і підстав для скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення серії АР №435006 від 23 січня 2018 року, винесеної відносно ОСОБА_1, не встановлено.

Пункт 1 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 р. за № 1395, визначає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Пунктом 2 цього ж Розділу передбачено, що постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної ОСОБА_5 України з прав людини дано офіційне тлумачення положенню частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення». У аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Слід також зазначити, що Законом №596-УІІІ від 14.07.2015 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» законодавець відніс розгляд справ про скоєння правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху до скороченого провадження.

Аналізуючи наведені вище норми у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що працівники органів і підрозділів Національної поліції з 08 серпня 2015 року наділені Законом №596-VІІІ від 14.07.2015 року правом розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення, у тому числі, на місці вчинення правопорушення. ОСОБА_6 не визнаний неконституційним, а відтак, є обов'язковим до виконання, як нормативно-правовий акт вищої юридичної сили.

А тому в цій частині, доводи позивача судом також не беруться до уваги.

За вказаних вище обставин та наведених положень законодавства, враховуючи не надання позивачем суду будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження неправомірності винесення постанови, відсутності посилань на наявність таких доказів в матеріалах позову, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог позивача щодо скасування постанови серії АР №435006 від 23 січня 2018 року.

Керуючись ст.ст. 77, 205, 241-246, 286 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Інспектора роти №4 батальйону УПП в м.Чернівці лейтенанта поліції ОСОБА_3 про скасування постанови серії АР №435006 від 23.01.2018 року про накладення адміністративного стягнення - відмовити.

Постанову серії АР №435006 від 23.01.2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи безпосередньо до Вінницького апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ :