Справа № 3В/813/27/18
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2018-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2018 рокуЛьвів№ 876/3972/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Обрізка І.М., Попка Я.С.

за участі секретаря судового засідання Сідельник Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2018 року з питань заміни сторони з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса, ухвалену суддею Гуликом А.Г. в місті Львові у справі № 3В/813/27/18 за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» про заміну сторони з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» звернулося з заявою до суду, у якій просить суд здійснити заміну стягувача з примусового виконання виконавчого напису від 15.05.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Победенською В.О. № 165 - ПАТ «Ерде Банк» його правонаступником товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс».

На підтвердження вимог заяви покликається на те, що між ПАТ «Ерде Банк» та ТзОВ «Фінансова компанія «Паріс» укладено договори про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 05.12.2017 року № 40-ОВ та від 06.12.2017 року № 2215. Відповідно до умов вказаних договорів, до ТзОВ «Фінансова компанія «Паріс» перейшли права стягувача за виконавчим написом від 15.05.2012 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Победенською В.О. за № 165.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2018 року відмовлено у задоволенні заяви ТзОВ «Фінансова компанія «Паріс» про заміну сторони з примусового виконання виконавчого напису від 05.05.2012 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Победенською В.О. за №165.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, його оскаржив заявник, товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс», подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким здійснити заміну стягувача з примусового виконання виконавчого напису від 15.05.2012 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Победенською В.О. № 165 - ПАТ «Ерде Банк» його правонаступником - товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс».

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та виходить з мотивів аналогічних тим, які наведені в заяві. Додатково апелянт зазначає, що заміна сторони правонаступником може відбуватись як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності відкритого виконавчого провадження.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Судом першої установлено, що 10.08.2010 року між ПАТ «Ерде Банк» та ТзОВ «Галнафтогаз» укладено договір про надання овердрафту № 40-ОВ.

27.08.2010 року між ПАТ «Ерде Банк» та ТзОВ «Бориславське АТП 24659» було укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого іпотекодавець з метою забезпечення належного виконання зобов'язання, що випливає з кредитного договору № 40-ОВ від 10.08.2010 року передає, а іпотекодавець приймає в іпотеку в порядку і на умовах, визначених цим договором нерухоме майно.

15.05.2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Победенською В.О. видано виконавчий напис, що зареєстрований за № 165, відповідно до умов якого, за рахунок коштів, виручених від реалізації у встановленому порядку нерухомого майна, вирішено задовольнити вимоги ПАТ «Ерде Банк» за договором про надання овердрафту №40-ОВ від 10.08.2010 року.

15.06.2012 року постановою ВДВС Бориславського МУЮ Львівської області відкрито виконавче провадження № 33063663 з примусового виконання виконавчого напису № 165 від 15.05.2012 року.

10.10.2013 року ВДВС Бориславського МУЮ Львівської області у виконавчому провадженні № 33063663 виконавчий напис № 165 від 15.05.2012 року повернуто стягувачу.

В подальшому між ПАТ «Ерде Банк» та ТзОВ «Фінансова компанія «Паріс» укладено договори про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 05.12.2017 року № 40-ОВ та від 06.12.2017 року № 2215. Відповідно до умов вказаних договорів, до ТзОВ «Фінансова компанія «Паріс» перейшли права стягувача за виконавчим написом від 15.05.2012 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Победенською В.О.

У зв'язку з вчиненням вказаних правочинів, ТзОВ «Фінансова компанія «Паріс» звернулося до суду із заявою щодо заміни сторони стягувача за виконавчим написом нотаріуса.

Відмовляючи в задоволенні заяви щодо заміни сторони стягувача за виконавчим написом нотаріуса, суд першої інстанції виходив з того, що виконавче провадження не відкрите, а, отже, сторону виконавчого провадження замінити неможливо.

Апеляційний суд не погоджується із вказаним висновком з огляду на наступні обставини.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з &?е;…&?а; питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів &?т;…&?о;». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

Так, згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України (у редакції, чинній на час розгляду справи судом апеляційної інстанції) юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС).

Статтею 15 Цивільного процесуального кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, розглядаються судами в порядку цивільного судочинства, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до частини п'ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і далі у редакції, чинній на момент звернення із заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні), у разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов'язкові тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Під правонаступництвом у виконавчому провадженні необхідно розуміти заміну однієї зі сторін (стягувача або боржника) з переходом прав та обов'язків від правопопередника до іншої особи (правонаступника), що раніше не брали участі у виконавчому провадженні. Правонаступництво може бути універсальним (до правонаступника переходять усі права і обов'язки того суб'єкта, якому вони належали раніше) або частковим (від одного до іншого суб'єкта переходять лише окремі суб'єктивні права або обов'язки, зокрема, у результаті відступлення права вимоги).

Підставою правонаступництва може бути смерть громадянина, що був стороною виконавчого провадження, оголошення його померлим, реорганізація юридичної особи, відступлення права вимоги, переведення боргу.

Згідно з п.1 ч.1 ст.512 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положень ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків.

Отже, заміна кредитора у зобов'язані допускається шляхом відступлення права вимоги на підставі правочину протягом усього часу існування зобов'язання. У разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора, у зв'язку із чим припиняється його статус як сторони виконавчого провадження.

Вказане відповідає позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 20 листопада 2013 року (№ 6-122цс13).

Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов'язанні допускається протягом усього часу існування зобов'язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом.

Наявність виконавчого напису нотаріуса про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, тому заміна кредитора у зобов'язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов'язання, яке передається, на стадії виконання виконавчого напису нотаріуса не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин і не впливає на правомірність цесії.

Відповідно до пункту 8 глави 16 наказу Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому цивільним процесуальним законодавством для виконання судових рішень та Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі зокрема виконавчих написів нотаріусів.

Відповідно до частини першої та другої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

За частиною 1 та 5 статті 442 ЦПК України (у редакції, чинній на момент звернення із заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні), у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Таким чином, сторона у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса підлягає заміні на підставі частини п'ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» та частини 1, 5 статті 442 ЦПК України (у редакції, чинній на момент звернення із заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні).

В частині 1 статті 319 КАС України зазначено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на вищевикладене, ухвалу суду першої інстанції необхідно скасувати і прийняти постанову про закриття провадження у справі з вищевикладених мотивів та роз'яснити, що заява про заміну сторони з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса може бути розглянута в порядку цивільного судочинства.

Щодо розподілу судових витрат, апеляційний суд звертає увагу на наступні обставини.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Відповідно до ч. 2 ст. 238 КАС України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

На підставі квитанції від 08 травня 2018 року № 288, товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» за подання апеляційної скарги сплачено судовий збір у розмірі 1762,00 грн.

За таких обставин сплачену ТзОВ «ФК «Паріс» суму судового збору за подання апеляційної скарги слід повернути апелянту.

Керуючись 229, 308, 310, 315, 319, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» задовольнити частково.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2018 року з питань заміни сторони з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса скасувати та прийняти постанову, якою провадження в справі № 3В/813/27/18 за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» про заміну стягувача з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса закрити.

Повернути товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» з Державного бюджету України 1762,00 грн. (тисячу сімсот шістдесять дві гривні 00 копійок) судового збору, сплаченого на підставі квитанції від 08 травня 2018 року № 288.

Постанова набирає законної сили з дати її проголошення, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р.Б. Хобор

Судді І.М. Обрізко

Я.С. Попко

Повний текст виготовлено 20.06.2018 року