Справа № 826/9186/16
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2018-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

19 червня 2018 року

Київ

справа №826/9186/16

адміністративне провадження №К/9901/31509/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Олендера І.Я.,

суддів: Гончарової І.А., Ханової Р.Ф.,

за участю секретаря судового засідання - Загороднього А.А.,

учасники справи:

представник позивача - Стрілець О.А.,

представник відповідача - Полякова С.Б.,

розглянувши у судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління ДФС у м.Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 жовтня 2016 року (суддя Кобилянський К.М.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2017 року (судді: Бєлова Л.В. (головуючий), Лічевецький І.О., Мельничук В.П.) у справі № 826/9186/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Спекл" до Головного управління ДФС у м.Києві про скасування податкових повідомлень-рішень,

У С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Спекл" (далі - позивач, Товариство) звернулось до суду з позовом до Головного управління ДФС у м.Києві (далі - відповідач, контролюючий орган) про скасування податкових повідомлень-рішень від 02.03.2016 № , яким позивачу збільшено суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість (ПДВ) у розмірі 887 037,00 грн, у тому числі за основним платежем - 591 358,00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями - 295 679,00 грн, № , яким збільшено суми грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств у розмірі 2 246 570,00 грн, в тому числі за основним платежем - 1 497 713,00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями 748 857,00 грн.

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувані податкові повідомлення - рішення контролюючим органом прийнято безпідставно з огляду на те, що висновки відповідача, викладені в акті перевірки від 16.02.2016 № 37/26-15-13-01-02, про порушення ТОВ «СПЕКЛ» норм податкового законодавства не підтверджуються документально. На переконання позивача, відповідач невірно кваліфікував операцію з продажу Товариством як орендарем нежитлових приміщень орендодавцю здійснених протягом строку оренди поліпшення орендованого майна за договірною ціною, - за ст. 189 Податкового кодексу України, оскільки зазначена стаття регулює лише питання ліквідації основних виробничих фондів або невиробничих запасів за самостійним рішенням платника податку. Водночас, здійснені поліпшення орендованого майна не були ліквідовані ТОВ «СПЕКЛ», а були продані орендодавцю - ТДВ «ЕСМАШ» за договірною ціною, а тому Товариство правомірно нарахувало ПДВ відповідно до бази оподаткування, визначеної п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України. Щодо висновків контролюючого органу про завищення позивачем задекларованого показника витрат за звітний період 4-ий квартал 2012 року за рахунок віднесення до їх складу витрат по господарських операціях з ТОВ «Промтрейд ЛТД», то такі висновки, на думку позивача є також безпідставними та спростовуються належним чином оформленими первинними документами. Крім того, нарахування грошового зобов'язання за вказаним епізодом здійснено відповідачем без урахування законодавчо встановленого строку давності.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

3. Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 жовтня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2017 року, позов задоволено, оскаржувані податкові повідомлення - рішення визнано протиправними та скасовано.

4. Суд першої інстанції, з рішенням якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що позивач мав право на формування витрат з огляду на реальність здійснення господарських операцій проведених з ТОВ «Промтрейд ЛТД», крім того, суд також зазначив, що у відповідача не було правових підстав для визначення позивачу спірної суми грошового зобов'язання з податку на прибуток за період 4-ий квартал 2012 року по господарських операціях з ТОВ «Промтрейд ЛТД» з огляду на пропущення 1095 денного строку визначеного п. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України.

Щодо формування ПДВ, суди погодились з висновками контролюючого органу, що у зв'язку з достроковим поверненням з власної ініціативи орендованого та поліпшеного за власний рахунок нерухомого майна (основних засобів), позивач у відповідності до п. 185.1 ст. 185, п. 189.9 ст. 189 Податкового кодексу України мав донарахувати суми ПДВ при здійсненні безоплатної передачі орендодавцю поліпшень орендованого майна, проте враховуючи, що контролюючим органом при обрахунку суми заниження суми ПДВ (591 358,00 грн) невірно була розрахована балансова (залишкова) вартість відповідної групи основних засобів станом на 31.12.2014, а саме без урахування здійснених позивачем амортизаційних відрахувань на вартість капітальних ремонтів (465 133,82 грн) та вартості фактично отриманої позивачем грошової компенсації поліпшень (100 000,00 грн), суди дійшли висновку про необґрунтованість та протиправність податкового повідомлення-рішення від 02.03.2016 № .

Короткий зміст вимог касаційної скарги

5. Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Головне управління ДФС у м.Києві подало касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 жовтня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2017 року.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

6. Судами попередніх інстанцій встановлено, що фактичною підставою для збільшення сум грошових зобов'язань з податку на прибуток та з податку на додану вартість, згідно оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, з приводу правомірності яких виник спір у цій справі, стали висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки від 16.02.2016 № 37/26-15-13-01-02, оформленого за результатами проведеної документальної планової виїзної перевірки ТОВ «СПЕКЛ» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2012 по 31.12.2014, під час якої було виявлено порушення позивачем вимог:

- пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження Товариством податку на прибуток підприємств за 4-ий квартал 2012 року на суму 1 497 713,00 грн. Суть правопорушення, на думу контролюючого органу, полягає у неправомірному завищенні платником податку показника ряд. 05.1 податкової декларації («собівартість придбаних та реалізованих товарів (робіт, послуг)») за 4-ий квартал 2012 року на суму витрат у розмірі 7 131 968,45 грн у зв'язку з оприбуткуванням товарно-матеріальних цінностей від постачальника ТОВ «Промтрейд ЛТД». Врахувавши висновки довідки ГУ ДФС України від 10.02.2016 № 7/15-10/25397547 «Про результати документальної планової виїзної перевірки фінансово-господарських операцій, проведених за участю ТОВ «СПЕКЛ» за період з 01.10.2012 по 31.12.2014 з питань дотримання вимог законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом» про те, що позивач задекларував результати господарських операцій (загальний обсяг поставок на суму 8 558 635,14 грн, в т.ч. ПДВ - 1 426 393,69 грн) з підприємством, яке має ознаки фіктивності, працівники відповідача дійшов висновку про нереальність господарських операцій між ТОВ «СПЕКЛ» і ТОВ «Промтрейд ЛТД»;

- пп. 14.1.27, пп. 14.1.36, п. 104.1 ст. 14, п. 44.1 ст. 44, п. 185.1 ст. 185, п. 198.1, п. 198.6 ст. 198, п. 201.4, п. 201.6, п. 201.7, п. 201.9, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого Товариством занижено податкове зобов'язання з податку на додану вартість (далі - ПДВ) всього на загальну суму 2 017 752,00 грн (в т.ч. за жовтень 2012 року - 963 913,00 грн, листопад 2012 року - 462 481,00 грн, жовтень 2014 року - 591 358,00 грн). Порушення вказаних норм полягає у неправомірному формуванні позивачем податкового кредиту з ПДВ за вказані періоди 2012 року на підставі податкових накладних, отриманих від ТОВ «Промтрейд ЛТД», а також у зв'язку з заниженням за жовтень 2014 року в порушення вимог п. 189.9 ст. 189 Податкового кодексу України податкових зобов'язань на суму ПДВ 591 358,00 грн. за наслідками операцій з передачі орендодавцю (ТДВ «ЕСМАШ») після закінчення терміну оренди здійснених поліпшень нежитлових приміщень та списанні в бухгалтерському обліку вартості таких поліпшень (вартості ремонтних робіт) за загальною балансовою вартістю у розмірі 2 959 840,11 грн. За висновками акта перевірки, у позивача в цьому випадку виникають податкові зобов'язання на вказану вартість переданої групи («ремонт орендованих приміщень») у сумі 591 358,00 грн, оскільки визначена група основних засобів «ремонт орендованих засобів» в подальшому не може бути використана в господарській діяльності Товариства, тобто, фактично відбувся факт ліквідації таких основних засобів.

На підставі акту, вказаних висновків та результатів адміністративного оскарження контролюючим органом прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

Судами встановлено, що 06.06.2012 між позивачем, як замовником, і ТОВ «Промтрейд ЛТД» (в особі директора Скрипника В.Л.), як виконавцем, укладено договір № 06/06-12-2, за умовами якого виконавець зобов'язується виготовити та поставити замовнику поліграфічну продукцію відповідно до умов договору і додатків до нього, а замовник зобов'язується прийняти і оплатити продукцію.

Судами також встановлено, що позивачем в підтвердження реальності здійснення господарських операцій було надано копії належно оформлених первинних документів: додатки до договору - замовлень, які містять відомості про назву замовлення, найменування оригінал макету, тираж, матеріали, з яких виконується продукція, вимоги до друку, розміри, терміни виконання замовлення та передачі оригінал-макету, давальницької сировини, вартість робіт, умови оплати та ін.; акти приймання-передачі продукції, складених сторонами щодо передачі замовником виконавцю давальницької сировини; оригінал-макетів, що відповідно до п. 2.3 ст. 2 договору передавалися замовником виконавцю засобами електронної пошти; акти приймання-передачі результатів робіт; податкові накладні; видаткові накладні; довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей; платіжні документи.

Придбані у контрагента товари безпосередньо пов'язані з господарською діяльністю позивача, що підтверджено наданими копіями документів: договори поставки, підряду, додатки до договорів, замовлення, специфікації, акти виконаних робіт (наданих послуг), акти приймання-передачі наданих послуг.

Також судами встановлено, що 01.01.2013 між ТОВ «ЕСМАШ», як орендодавцем, і позивачем, як орендарем, укладено договір № 418, за умовами якого орендодавець передає орендарю у тимчасове платне користування на умовах оренди нежитлові приміщення площею 274,5 кв.м. (1 поверх ЕМК) та 1564,35 кв.м. (2 поверх ЕМК) за адресою: 04123, м. Київ, вул. Світлицького, 35 (Подільський район).

Згідно з актом приймання-передачі від 01.01.2013 ТОВ «ЕСМАШ» передало, а позивач прийняв об'єкти оренди.

Відповідно до п. 2.2 та п. 2.3 ст. 2 договору орендар зобов'язаний здійснювати необхідний поточний ремонт орендованих приміщень. Також орендар може переобладнати і перепланувати орендовані приміщення, внести зміни до системи енерго-, тепло- і водопостачання у відповідності до цілей, що визначені статутними документами орендаря, та за умови письмового узгодження з орендодавцем проекту переобладнання (перепланування) приміщення.

За умовами п. 5 додаткової угоди № 1 від 01.01.2013 до договору № 418 усі зміни в орендованих приміщеннях, спрямовані на покращення інтер'єру при проведенні ремонтних робіт, стають невід'ємною частиною приміщення, переходять у власність орендодавця і демонтажу без його згоди не підлягають.

Відповідно до додаткової угоди № 6 від 03.12.2013 до договору № 418 строк оренди приміщень було продовжено до 31.12.2014, проте 31.10.2014 позивач з власної ініціативи достроково розірвав договір оренди та повернув ТОВ «ЕСМАШ», а останнє прийняло нежитлові приміщення загальною площею 2284,35 кв.м., розташовані на першому та другому поверхах будинку № 35 по вул. Світлицього у м. Києві, про що сторони підписали акт повернення приміщень від 31.10.2014.

У відповідності до укладеної додаткової угоди № 9 до п. 2.3 договору № 418 від 01.01.2013 ТДВ «ЕСМАШ» і ТОВ «СПЕКЛ» домовилися про наступний порядок відшкодування орендодавцем капітальних витрат орендарем: здійснити відшкодування капітальних витрат, понесених орендарем на покращення орендованих приміщень, шляхом виплати орендодавцем орендарю часткової компенсації капітальних витрат. Понесені капітальні витрати засвідчуються будівельно-кошторисними документами та зафіксовані у двосторонньому акті огляду приміщень. Сторони домовились, що сума відшкодування капітальних витрат становить 100 000,00 грн (в т.ч. ПДВ). Строк виплати відшкодування - протягом 20 днів з моменту підписання акта про передачу капітальних витрат. Виплата здійснюється на розрахунковий рахунок орендаря, що вказаний у договорі, шляхом безготівкового переказу.

30.12.2014 на підставі договору № 418 та за результатами передачі капітальних поліпшень (капітальних витрат) позивач виписав на адресу ТОВ «ЕСМАШ» податкову накладну № 48 від 30.12.2014 на суму 100 000 грн (в т.ч. ПДВ - 16 666,67 грн).

У січні 2015 року на поточний рахунок позивача у банку надійшли кошти від Товариства з додатковою відповідальністю «ЕСМАШ» на суму 100 000,00 грн, перераховані як компенсація капітальних витрат згідно додаткової угоди до договору № 418, що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою ПАТ «Фідобанк» за 23.01.2015.

Протягом усього строку оренди зазначених приміщень, а такі відносини між вказаними сторонами мали місце ще до укладення договору № 418 від 01.01.2013, позивачем здійснювалися роботи по переобладнанню приміщень та модернізації мереж, проводилися поточні ремонтні роботи. Замовлення великого обсягу будівель-монтажних робіт було зумовлено необхідністю облаштування виробничих та офісних приміщень, що знаходились у користуванні ТОВ «СПЕКЛ».

Зокрема, впродовж 2013 - 2014 років позивачем були проведені за власний рахунок ремонтні роботи орендованих приміщень із залученням третіх осіб-підрядних організацій. Претензій від орендодавця по факту проведених ремонтних робіт не виникало.

Судами, на підставі наданої позивачем первинних документів та оборотно-сальдових відомостей по субрахункам рахунків бухгалтерського обліку 117 «Інші необоротні матеріальні активи» (рахунку 11 «Інші необоротні матеріальні активи»), 1321 «Знос інших необоротних матеріальниx активів» (рахунку 13 «Знос (амортизація) необоротних активів»), 1522 «Придбання (виготовлення) основних засобів» (рахунку 15 «Капітальні інвестиції») за періоди 4-ий квартал 2012 року, 2013 і 2014 роки, де здійснювався облік вартості ремонтних робіт орендованих приміщень, встановлено оплату вартості ремонтних робіт на загальну суму 2 956 840,11 грн. Вказана сума була сформована ТОВ «СПЕКЛ» за рахунок витрат на проведення капітальних ремонтів орендованих у ТДВ «ЕСМАШ» приміщень.

Реальність господарських операцій позивача з контрагентами у зв'язку з проведенням ремонтних робіт в орендованих приміщеннях та правомірність розмірів сформованих позивачем сум витрат за результатами вказаних господарських операцій відповідачем не спростовуються.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

7. В доводах касаційної скарги відповідач цитує норми матеріального та процесуального права, перелічує порушення, які на його думку допущено позивачем, та висновки, що зазначені в акті перевірки, вказує на неврахування судами доводів контролюючого органу щодо відсутності реального здійснення господарських операцій позивача з контрагентом ТОВ «Промтрейд ЛТД», що було встановлено під час проведення перевірки, а також неповно з'ясовано всі обставини справи, не досліджено та не оцінено всі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті. Відповідач стверджує, що у Товариства за наслідком операцій з передачі орендодавцю (ТОВ «ЕСМАШ») здійснених поліпшень нежитлових приміщень та списання вартості ремонтних робіт таких приміщень відповідно до п. 189.9 ст. 189 Податкового кодексу України виникли податкові зобов'язання з ПДВ у розмірі 591 358,00 грн, оскільки такі операції, на думку контролюючого органу, є ліквідацію основних засобів балансовою вартістю 2 956 840,11 грн.

8. Товариство надало заперечення на касаційну скаргу, в якому вказує на правильність висновків судів попередніх інстанцій про реальність здійснення господарських операцій з контрагентом, необґрунтованість донарахування позивачу податкового зобов'язання ПДВ за господарськими операціями з передачі орендодавцю поліпшень орендованого майна, з огляду на невірний розрахунок такого зобов'язання, та просить залишити касаційну скаргу контролюючого органу без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 жовтня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2017 року залишити без змін.

9. Податковий кодекс України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин):

9.1. Підпункт 14.1.9 пункту 14.1 статті 14.

Балансова вартість основних засобів, інших необоротних та нематеріальних активів - сума залишкової вартості таких засобів та активів, яка визначається як різниця між первісною вартістю з урахуванням переоцінки і сумою накопиченої амортизації.

9.2. Підпункт 14.1.27 пункту 14.1 статті 14.

Витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

9.3. Підпункт 14.1.185 пункту 14.1 статті 14.

Постачання послуг - будь-яка операція, що не є постачанням товарів, чи інша операція з передачі права на об'єкти права інтелектуальної власності та інші нематеріальні активи чи надання інших майнових прав стосовно таких об'єктів права інтелектуальної власності, а також надання послуг, що споживаються в процесі вчинення певної дії або провадження певної діяльності.

З метою оподаткування постачанням послуг, зокрема є постачання послуг іншій особі на безоплатній основі.

9.4. Підпункт 14.1.191 пункту 14.1 статті 14.

Постачання товарів - будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.

Постачанням товарів також вважається ліквідація платником податку за власним бажанням необоротних активів, які перебувають у такого платника.

9.5. Пункт 44.1 статті 44.

Для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

9.6. Пункт 102.1 статті 102.

Контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов'язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.

9.7. Пункт 138.2 статті 138.

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

9.8. Підпункт 139.1.9 пункту 139.1 статті 139.

Не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

9.9. Пункту 146.18 статті 146.

Виведення з експлуатації будь-якого об'єкта основних засобів здійснюється за результатами ліквідації, продажу, консервації на підставі наказу керівника підприємства, а в разі їх примусового відчуження чи конфіскації - згідно із законом.

9.10. Пункт 185.1 статті 185.

Об'єктом оподаткування є операції платників податку з: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

9.11. Пункт 187.1 статті 187.

Датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

9.12. Пункт 188.1 статті 188.

База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості (у разі здійснення контрольованих операцій - не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв'язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних та інфляційні, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов'язань.

9.13. Пункт 189.9 статті 189.

У разі якщо основні виробничі або невиробничі засоби ліквідуються за самостійним рішенням платника податку, така ліквідація для цілей оподаткування розглядається як постачання таких основних виробничих або невиробничих засобів за звичайними цінами, але не нижче балансової вартості на момент ліквідації.

Норма цього пункту не поширюється на випадки, коли основні виробничі або невиробничі засоби ліквідуються у зв'язку з їх знищенням або зруйнуванням внаслідок дії обставин непереборної сили, в інших випадках, коли така ліквідація здійснюється без згоди платника податку, у тому числі в разі викрадення основних виробничих або невиробничих засобів, що підтверджується відповідно до законодавства або коли платник податку подає контролюючому органу відповідний документ про знищення, розібрання або перетворення основних виробничих або невиробничих засобів у інший спосіб, внаслідок чого вони не можуть використовуватися за первісним призначенням.

9.14. Пункт 198.3 статті 198.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

9.15. Пункт 198.6 статті 198.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

9.16. Абзаци 1-3 пункту 1 підрозділ 9 -2 розділу ХХ.

Податковий компроміс - це режим звільнення від юридичної відповідальності платників податків та/або їх посадових (службових) осіб за заниження податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість за будь-які податкові періоди до 1 квітня 2014 року з урахуванням строків давності, встановлених статтею 102 цього Кодексу. Платник податків, який вирішив скористатися процедурою податкового компромісу, під час дії податкового компромісу за такі податкові періоди має право подати відповідні уточнюючі розрахунки податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість, в яких визначає суму завищення витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств та/або суму завищення податкового кредиту з податку на додану вартість.

Уточнюючі розрахунки податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість подаються за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики. Разом з уточнюючим розрахунком подається перелік (опис) господарських операцій, щодо яких здійснено уточнення показників податкової декларації.

На випадки подання уточнюючих розрахунків податкових зобов'язань відповідно до цього підрозділу не поширюються норми статті 50 цього Кодексу.

10. Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»:

10.1. Стаття 1.

10.1.1. Господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

10.1.2. Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

10.2. Частина 1 статті 9.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

11. Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби», затверджений наказом Міністерства фінансів України від 27.04.2000 № 92.

11.1. Пункт 5.

Для цілей бухгалтерського обліку основні засоби класифікуються за такими групами: основні засоби (будівлі, споруди) та інші необоротні матеріальні активи.

11.2. Пункт 14.

Первісна вартість основних засобів збільшується на суму витрат, пов'язаних з поліпшенням об'єкта (модернізація, модифікація, добудова, дообладнання, реконструкція тощо), що призводить до збільшення майбутніх економічних вигод, первісно очікуваних від використання об'єкта. Залишкова вартість основних засобів зменшується у зв'язку з частковою ліквідацією об'єкта основних засобів. Первісна (переоцінена) вартість основних засобів може бути збільшена на суму витрат, пов'язаних з поліпшенням та ремонтом об'єкта, визначену у порядку, встановленому податковим законодавством.

12. Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 14 «Оренда», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.07.2000 № 181.

12.1. Пункт 8.

Об'єкт операційної оренди відображається орендарем на позабалансовому рахунку бухгалтерського обліку за вартістю, указаною в угоді про оренду.

Затрати орендаря на поліпшення об'єкта операційної оренди (модернізація, модифікація, добудова, дообладнання, реконструкція тощо), що приводять до збільшення майбутніх економічних вигод, які первісно очікувалися від його використання, відображаються орендарем як капітальні інвестиції у створення (будівництво) інших необоротних матеріальних активів.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

13. Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

14. Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

15. Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат чи податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не було встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

16. При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні враховувати, що відповідно до вимог ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції чинній на час вирішення спору), обов'язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб'єктом владних повноважень покладається на суб'єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податкового кредиту, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

17. Отримавши компенсацію вартості здійсненого своїм коштом ремонту, орендар має нарахувати податкові зобов'язання з ПДВ на підставі п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України виходячи з погодженої суми компенсації.

18. Ліквідація (списання) орендарем поліпшення об'єкта оренди для цілей оподаткування податком на додану вартість у відповідності до п. 198.9 ст. 189 Податкового кодексу України розглядається як постачання таких основних виробничих або невиробничих засобів за звичайними цінами, але не нижче балансової вартості на момент ліквідації.

19. У зв'язку з достроковим поверненням з власної ініціативи орендованого та поліпшеного за власний рахунок нерухомого майна (основних засобів), платник податків має нарахувати суми ПДВ при здійсненні безоплатної передачі орендодавцю поліпшень орендованого майна.

Оцінка доводів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанції

20. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша ст. 341 Кодексу адміністративного судочинства України).

21. У ході розгляду справи судами першої та апеляційної інстанції було надано належну оцінку доказам, наданих позивачем та зібраних судами на підставі ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції на час прийняття рішень) та іншим обставинами, що спростовують позицію контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства щодо формування витрат за господарськими операціями з ТОВ «Промтрейд ЛТД».

22. Поряд з цим суд вважає передчасними висновки судів попередніх інстанцій щодо скасування податкового повідомлення - рішення від 02.03.2016 № , яким збільшено суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість (ПДВ) за основним платежем на 591 358,00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями на 295 679,00 грн, за господарськими операціями з передачі позивачем орендодавцю після закінчення терміну оренди здійснених поліпшень нежитлових приміщень.

23. Суди попередніх інстанцій правильно дійшли висновку, що у зв'язку з достроковим поверненням з власної ініціативи орендованого та поліпшеного за власний рахунок нерухомого майна (основних засобів), позивач у відповідності до п. 185.1 ст. 185, п. 189.9 ст. 189 Податкового кодексу України мав донарахувати суми ПДВ при здійсненні безоплатної передачі орендодавцю поліпшень орендованого майна.

24. При цьому суди встановивши, що при обрахунку суми заниження позивачем суми ПДВ (591 358,00 грн) у результаті вчиненої операції з повернення поліпшеного орендованого майна, відповідачем невірно була розрахована балансова (залишкова) вартість відповідної групи основних засобів станом на 31 грудня 2014 року, а саме без урахування здійснених позивачем амортизаційних відрахувань на вартість капітальних ремонтів (465 133,82 грн) та вартості фактично отриманої позивачем грошової компенсації поліпшень (100 000,00 грн), скасували вищезазначене податкове повідомлення - рішення в повному обсязі безпідставно, адже, фактично судами було встановлено та констатовано, що позивачем допущено порушення вимог податкового законодавства щодо нарахування сум ПДВ при здійсненні безоплатної передачі орендодавцю поліпшень орендованого майна.

25. Таким чином колегія суддів вважає, що судам попередніх інстанцій необхідно детально дослідити первинні документи позивача щодо понесених витрат на ремонтні роботи орендованих приміщень, нарахування амортизації на вартість капітальних ремонтів, порядок їх облікування в бухгалтерському та податковому обліку позивача, і на підставі дослідженого встановити, які саме суми ПДВ відповідно до п. 185.1 ст. 185, п. 189.9 ст. 189 Податкового кодексу України мав донарахувати позивач при здійсненні безоплатної передачі орендодавцю поліпшень орендованого майна та, відповідно, в якій частині оскаржуване податкове повідомлення - рішення контролюючого органу є правомірним та обґрунтованим.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

26. Згідно зі ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

27. Враховуючи встановлені обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій щодо безпідставності збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств у розмірі за оскаржуваним податковим повідомленням - рішенням від 02.03.2016 № .

28. Колегія суддів вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій передчасно дійшли висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог Товариства щодо скасування в повному обсязі податкового повідомлення - рішення від 02.03.2016 №.

29. За змістом частини 4 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд повинен: визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі позовних вимог та заперечень; з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів, і вжити заходів для виявлення та витребування доказів.

30. Принцип всебічного, повного та об'єктивного дослідження доказів судом при розгляді адміністративної справи закріплений частиною першою ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України. Зазначений принцип передбачає, зокрема, всебічну перевірку доводів сторін, на які вони посилаються в підтвердження своїх позовних вимог чи заперечень на позов.

31. Згідно ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, тобто таким, що ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

32. Відповідно до п. 2 частини першої ст. 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

33. За правилами ст. 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 353, 355, 356, 359, пунктом 4 частини першої Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Головного управління ДФС у м.Києві задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 жовтня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2017 року у справі № 826/9186/16 в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення Головного управління ДФС у м.Києві від 02.03.2016 № скасувати та в цій частині справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

В решті постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 жовтня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2017 року у справі № 826/9186/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

І.Я.Олендер

І.А. Гончарова

Р.Ф. Ханова ,

Судді Верховного Суду