Справа № 826/2996/17
Суддя: Карпушова О.В.
Дата ухвалення: 2018-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/2996/17 Суддя (судді) першої інстанції: Арсірій Р.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Губської Л.В., Епель О.В., секретар судового засідання Харитонова Х.Б., за участі представника відповідача Михайлова О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 квітня 2018 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішень, -

В С Т А Н О В И В :

27.02.2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду із адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкової вимоги (форми «Р») від 07.02.2017 № 406-17 та рішення про опис майна у податкову заставу від 07.02.2017 №129.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що податкову вимогу та рішення про опис майна у податкову заставу було прийнято протиправно, оскільки позивач не обізнаний щодо прийняття відповідачем податковою повідомлення-рішення, яким визначено позивачу суму податкового зобов'язання за платежем транспортного податку з фізичних осіб в сумі 25 000 грн., відповідно таке податкове повідомлення-рішення є неузгоджене грошовими зобов'язаннями за ним.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 квітня 2018 р. у цій справі позов задоволено повністю: визнано протиправними та скасовано податкову вимогу (форми «Р») від 07.02.2017 № 406-17 та рішення про опис майна у податкову заставу від 07.02.2017 №129, складені Державною податковою інспекцією у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким у задоволені позову відмовити.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що податкове повідомлення-рішення про нарахування транспортного податку прийнято відповідачем у межах та у спосіб, визначений законом, на підставі якого виникла заборгованість у позивача, тому підстав для визнання податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу протиправними немає.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не надано.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, позивач до суду не прибула, про час, дату та місце слухання справи повідомлялася належним чином.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_3 є власником транспортного засіб марки Volvo ХС90 2015 року випуску з об'ємом двигуна 1969 куб. см. внутрішнього згорання, дизель, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортною засобу серії НОМЕР_1.

Відповідачем прийнято податкову вимогу (форми «Р») від 07.02.2017 № 406-17 та рішення про опис майна у податкову заставу від 07.02.2017 № 129, яку отримано позивачем засобами поштового зв'язку 21 лютого 2017 року.

З зазначеної податкової вимоги вбачається, що станом на 06.02.2017 сума податкового боргу платника податків за узгодженими грошовими зобов'язаннями становить 25 000 грн. (транспортний податок з фізичних осіб).

При цьому, як слідує з позовної заяви, позивач не обізнаний щодо прийняття відповідачем податковою повідомлення-рішення, яким визначено позивачу суму податкового зобов'язання за платежем транспортного податку з фізичних осіб в сумі 25 000 грн.

Відповідач не надсилав їх позивачу, відповідно за ним.

Не погодившись з тим, що визначене грошове зобов'язання відповідно до податкового повідомлення-рішення є узгодженим, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Вищенаведені обставини, встановлені судом першої інстанції, перевірені, знайшли своє підтвердження при апеляційному розгляді справи, і не є спірними.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України №71-VІІІ від 28.12.2014 "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", який набрав чинності 01.01.2015, статтю 267 ПК України викладено у новій редакції, якою запроваджено транспортний податок.

Згідно з п.п. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу України, платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Підпунктом 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 Податкового кодексу України передбачено, що об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Відповідно до п.п. 267.5.1 п. 267.5 ст. 267 Податкового кодексу України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Згідно п. 267.4. ст. 267 Податкового кодексу України, ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Отже, з 01.01.2015, у фізичних осіб, що мають власні зареєстровані у встановленому порядку легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см, виникає обов'язок зі сплати транспортного податку з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 гривень за кожен легковий автомобіль.

Однак, визначення позивачу податкового зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб суперечить принципу стабільності.

Так, відповідно до підпункту 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 ПК України одним із принципів податкового законодавства України є принцип стабільності, відповідно до якого зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Пунктом 8.3 статті 8 зазначеного Кодексу визначено, що до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

У відповідності до підпункту 10.1.1 пункту 10.1 статті 10 Податкового кодексу України до місцевих податків належить податок на майно (розділ ХІІ Кодексу), до якого входить транспортний податок (статті 267).

Статтею 12 ПК України передбачені повноваження Верховної Ради України, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, сільських, селищних та міських рад щодо податків та зборів.

Згідно положень названої статті встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом (підпункт 12.3.1).

При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору (підпункт 12.3.2).

Рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом (підпункт 12.3.4).

Згідно пункту 12.5 офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.

Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції, системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року; при цьому опублікування рішення органу місцевого самоврядування про встановлення транспортного податку, як місцевого податку, пізніше 15 липня року, є підставою для застосування відповідних норм оподаткування не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Як було зазначено, Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" ухвалений 28.12.2014, тобто після 15.07.2014, а місцеві ради не приймали і не могли прийняти і офіційно оприлюднити до 15 липня 2014 року рішення про встановлення таких податків і зборів.

Лише рішенням Київської міської ради від 28.01.2015 року № 58/923 «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 23 червня 2011 року № 242/5629» був установлений транспортний податок та затверджене Положення про транспортний податок, було опубліковане у газеті «Хрещатик» 06.03.2015 року.

Аналогічну правову позицію висловлено й Верховним Судом в постанові від 21.03. 2018 року у справі № К/9901/33128/18.

Колегія суддів зазначає, що при постановлені даного рішення також враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справі «Щокін проти України» (заяви №23759/03 та №37943/06), які відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права, та якими було встановлено порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки органи держаної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобов'язань зі сплати прибуткового податку.

Разом з тим, щодо транспортного податку встановленого на 2016 рік, колегія суддів зазначає наступне.

Об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

Ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Статтею 8 Закону № 928-VІІІ встановлено з 01 січня розмір мінімальної заробітної плати 1378,00 грн.

Постановою № 66 затверджена Методика визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів.

У п.п. 13, 14 Методики закріплено, що Мінекономрозвитку відповідно до цієї Методики розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого базового податкового (звітного) періоду подає ДФС інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Мінекономрозвитку забезпечує роботу офіційного веб-сайту в режимі, який дає змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, тип двигуна, об'єм циліндрів двигуна, тип коробки переключення передач та пробіг.

Відповідно до пп. 267.6.1, 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 ПК України обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку. Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року). Щодо об'єктів оподаткування, придбаних протягом року, податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об'єкт. Контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що правовою підставою для оподаткування транспортного засобу транспортним податком у 2016 році є одночасна сукупність наступних умов: 1) його середньо ринкова вартість перевищує 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на 01.01.2016 р., тобто 1378 х 750 = 1 033 500,00 грн.; 2) з року випуску транспортного засобу минуло не більше 5-ти років.

При цьому, слід враховувати, що визначення середньоринкової вартості транспортних засобів для цілей оподаткування транспортним податком законодавством віднесено до повноважень Мінекономрозвитку, яке оприлюднює таку інформацію на своєму офіційному веб-сайті.

Верховний Суд постановою від 04 квітня 2018 року у справа №826/14579/16 скасував постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.04.2017 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 26.07.2017 та справу № 826/14579/16 направив на новий розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києвамз тих підстав, що хоча й відповідачем не виконаний свій обов'язок щодо надання належних доказів в підтвердження наявності підстав для визначення податкового зобов'язання, але при цьому, судом, в порушення принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі, не витребувано ані у відповідача, ані у Мінекономрозвитку, інформації, яка стала підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення.

Враховуючи висновки Верховного суду у зазначеній вище постанові, колегія суддів у судовому засіданні зобов'язала представника відповідача надати належні докази в підтвердження наявності підстав для визначення податкового зобов'язання позивачу, однак, відповідач ні в суд першої інстанції, ні в ході апеляційного провадження на вимогу суду апеляційної інстанції не надав жодних доказів, які б підтверджували, що середньоринкова вартість автомобіля позивача перевищує 750 розмірів мінімальної заробітної плати.

Отже відповідачем не доведено, що автомобіль позивача є об'єктом оподаткування транспортним податком за 2016 рік.

Натомість, позивачем до позовної заяви було надано розрахунок вартості Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, складеного на 21.07.2017 року, відповідно середньо ринкова вартість ТЗ позивача становить 741 805,84 грн. (а.с.20)

Враховуючи вищезазначене та висновки Європейського суду з прав людини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо протиправності податкового повідомлення-рішення, яким ОСОБА_3 було визначено транспортний податок у сумі 25 000 грн.

Разом з тим, оскільки податкова вимога (форми «Р») від 07.02.2017 № 406-17 та рішення про опис майна у податкову заставу від 07.02.2017 №129 прийняті щодо зобов'язань, визначених протиправним податковим повідомленням-рішенням, то така податкова вимога та рішення про опис майна у податкову заставу є протиправними та підлягають скасуванню.

Отже доводи апелянта, що дана податкова вимога та рішення про опис майна у податкову заставу прийняті у наслідок існування перед позивачем узгодженого зобов'язання з транспортного податку є хибними.

Стаття 77 КАС України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Враховуючи вищенаведені норми законів, встановлені обставини, колегія суддів вважає, що всі наведені апелянтом аргументи апеляційної скарги не заслуговують уваги, оскільки не спростовують правильного висновку суду першої інстанції. Позиція відповідача не підтверджена належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами.

На підставі вищезазначеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відсутні підстави для її скасування.

Повний текст постанови виготовлено 23.06.2018 р.

Керуючись статтями 308, 309, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 квітня 2018 р. - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 квітня 2018 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішень - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

Л.В. Губська

О.В. Епель