Справа № 823/1596/18
Суддя: В.А. Гайдаш
Дата ухвалення: 2018-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2018 року справа № 823/1596/18

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гайдаш В.А.,

за участю:

секретаря судового засідання Баклаженко Н.В.,

представника позивача ОСОБА_1 (за ордером),

представника відповідача ОСОБА_2 (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру в Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_3 (вул. Канівська, 3, с. Геронимівка, Черкаський р-н, 19601, далі позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру в Черкаській області (вул. Смілянська, 131, м. Черкаси, 18000, далі відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача, викладене в листі від 05.04.2018 №1434/0/95-18 про відмову у наданні позивача дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 2 га, яка розташована на території Топилівської сільської ради Чигиринського району.

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 2000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він 13.07.2017 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 2 га, яка розташована на території Топилівської сільської ради Чигиринського району. Головним управлінням Держгеокадастру в Черкаській області листом від 21.08.2017 №7275/6-17 відмовлено позивачу у наданні відповідного дозволу на розробку проекту землеустрою. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 07.02.2018 №823/2375/17 скасовано вищевказану відмову та зобовязано відповідача повторно розглянути заяву позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою. На виконання вказаного рішення суду, відповідачем повторно розглянуто його заяву та знову листом від 05.04.2018 №1434/0/95-18 відмовлено в наданні йому дозволу на розробку проекту землеустрою, в зв'язку з тим, що площа зазначена позивачем у заяві не відповідає площі на доданих графічних матеріалах, а також те, що у позивача відсутні документи, які засвідчують його зайнятість у соціальній сфері. Крім того, в листі відповідач також зазначив, що відповідно до рішення Топилівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області від 04.08.2017 №15-4/VII сільська рада відмовила в погоджені щодо надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою. На думку позивача, відповідач протиправно відмовив йому в наданні відповідного дозволу, оскільки вищезгадана відмова надана відповідачем з підстави, яка не передбачена ч. 3 ст. 118 Земельного кодексу України.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення адміністративного позову заперечив, надав до суду письмовий відзив та зазначив, що повторно на виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 07.02.2018 №823/2375/17 відповідачем повторно розглянуто заяву позивача з проханнями надати йому дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 2 га, яка розташована на території Топилівської сільської ради Чигиринського району. За наслідками розгляду заяви Головне управління Держгеокадастру в Черкаській області листом від 05.04.2018 №1434/0/95-18 відмовило позивачу у наданні відповідного дозволу на розробку, у звязку із тим, що площа зазначена позивачем у заяві не відповідає площі на доданих графічних матеріалах, а також те, що у позивача відсутні документи, які засвідчують його зайнятість у соціальній сфері. Крім того, в листі відповідач також зазначив, що відповідно до рішення Топилівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області від 04.08.2017 №15-4/VII сільська рада відмовила в погоджені щодо надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою. Щодо стягнення з відповідача моральної шкоди, то представник відповідача зазначив, що позивачем не обґрунтовано в позові наявність підстав для стягнення на його користь моральної шкоди в розмірі 2000 грн. Представник відповідача вважає, що вищезгадана відмова є правомірною та вважає, що адміністративний позов є безпідставним, необґрунтованим, а тому в його задоволенні слід відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, повно, всебічно, об'єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, судом встановлено наступне.

ОСОБА_3 звернулась із заявою за вхідним номером 12971/0/5-17-СГ від 20.07.2017 про надання їй дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 2 га, яка розташована на території Топилівської сільської ради Чигиринського району.

Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області надіслало до Топилівської сільської ради Чигиринського району запит про висловлення позиції органу місцевого самоврядування щодо можливості надання позивачу дозволів на розробку документації із землеустрою.

Рішенням Топилівської сільської ради Чигиринського району від 04 серпня 2017 року №15-4/VІІ «Про пропозицію Топилівської сільської ради Чигиринського району щодо можливості надання дозволу на розроблення документації із землеустрою по відведенню земельних ділянок сільськогосподарського призначення в адміністративних межах Топилівської сільської ради ОСОБА_3 та ОСОБА_4А.» рекомендовано Головному управлінню Держгеокадастру у Черкаській області не надавати дозволи на розроблення документації із землеустрою по відведенню земельних ділянок сільськогосподарського призначення в адміністративних межах Топилівської сільської ради ОСОБА_3 та ОСОБА_4А, у звязку з потребою першочергового виділення земель учасникам АТО, жителям села Топилівка.

Головне управління Держгеокадастру в Черкаській області листом від 21.08.2017 №7275/6-17 відмовило позивачу у наданні відповідного дозволу на розробку із підстав у звязку із відсутністю в позивача документів, які засвідчують його зайнятість у соціальній сфері, а також через відмову Топилівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області в погоджені щодо надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 07.02.2018 №823/2375/17, яке набрало законної сили 10.03.2018 - визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Держгеокадастру в Черкаській області, викладене в листі від 21.08.2017 №7275/6-17 про відмову у наданні ОСОБА_3 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 2 га, яка розташована на території Топилівської сільської ради Чигиринського району. Крім того, зобовязано Головне управління Держгеокадастру в Черкаській області повторно розглянути питання щодо надання ОСОБА_3 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 2 га, яка розташована на території Топилівської сільської ради Чигиринського району.

На виконання вказаного рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 07.02.2018 №823/2375/17 відповідачем повторно розглянуто заяву позивача з проханнями надати йому дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 2 га, яка розташована на території Топилівської сільської ради Чигиринського району. За наслідками розгляду заяви Головне управління Держгеокадастру в Черкаській області листом від 05.04.2018 №1434/0/95-18 відмовило позивачу у наданні відповідного дозволу на розробку, у звязку із тим, що площа зазначена позивачем у заяві не відповідає площі на доданих графічних матеріалах, а також те, що у позивача відсутні документи, які засвідчують його зайнятість у соціальній сфері. Крім того, в листі відповідач також зазначив, що відповідно до рішення Топилівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області від 04.08.2017 №15-4/VII сільська рада відмовила в погоджені щодо надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою.

Надаючи оцінку встановленим обставинам, суд врахував, що земельні відносини в Україні відповідно до ст. 3 Земельного кодексу України від 24.10.2001 №2768-ІІІ (далі ЗК України) регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень на підставі ч. 2 ст. 116 ЗК України.

Суд врахував ч. 4 ст. 122 ЗК України, якою передбачено, що земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності передає у власність або у користування для всіх потреб центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи.

Відповідно до підп. 12 п. 4 положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 03 лютого 2015 року №14, Головне управління Держгеокадастру в області відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством.

З аналізу наведених норм вбачається, що відповідача наділено повноваженнями розпоряджатися земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності.

Згідно з ч. 4 ст. 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб).

Згідно з ч .7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Із листа відповідача від 21.08.2017 №7275/6-17 вбачається, що ним фактично відмовлено позивачу у задоволенні його клопотання з огляду на відсутність документів, що засвідчують зайнятість позивача у соціальній сфері.

Однак така підстава не узгоджується з викладеними вимогами законодавства, оскільки п. 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що створюваний під час передачі земель у колективну власність резервний фонд використовується для передачі у приватну власність або надання у користування земельних ділянок переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання.

Суд звернув увагу, що наведеною нормою не встановлено імперативного припису заборони передачі земельних ділянок резервного фонду у власність або користування громадянам не зайнятим у соціальній сфері на селі, а лише передбачене переважне право на отримання таких земельних ділянок.

Крім того, з аналізу вище наведених норм ЗК України вбачається, що перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою є вичерпний, як і вичерпний перелік видів рішень за наслідками розгляду клопотань, та не передбачає такої підстави відмови, як зазначено відповідачем в оскаржуваному рішенні з посиланням на п.7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям».

Враховуючи викладене та оскільки ЗК України має вищу юридичну силу, ніж згаданий Указ Президента України, суд дійшов висновку, що наведена підстава відмови позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою не узгоджується з викладеними нормами законодавства.

Щодо посилання відповідача на рішення Топилівської сільської ради від 04.08.2017 №15-4/VII, яким рекомендовано відповідачу відмовити у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою у звязку з потребою першочергового надання земель учасникам АТО, суд зазначає наступне.

Наказом Держземагентства України №328 від 15.10.2014 введено в дію рішення колегії Держземагентства України від 14.10.2014 №2/1 «Про обов'язкове направлення на розгляд до місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності» (далі Рішення №2/1).

Відповідно до пункту 2 Рішення №2/1 начальники головних управлінь Держземагентства в областях, м. Києві за зверненнями юридичних та фізичних осіб щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які не перебувають у їхньому користуванні, що надходитимуть з 15.10.2014, забезпечують обов'язкове направлення на розгляд місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності на етапі надання згоди на розроблення відповідної документації із землеустрою.

Під час розгляду клопотань про надання дозволів на розроблення документації із землеустрою щодо земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності надсилати органам місцевого самоврядування (сільським, селищним, міським радам) за місцем розташування земельної ділянки запити про висловлення позиції щодо можливості надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, на підставі якої зазначені земельні ділянки можуть бути передані у власність або користування (підп. 2.1. п. 2 Рішення №2/1).

Підп. 2.3 п. 2 Рішення №2/1 встановлено, що у разі надходження у десятиденний строк від органу місцевого самоврядування мотивованих заперечень стосовно надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, які безпосередньо передбачені законом, зокрема частиною сьомою статті 118 та частиною третьою статті 123 ЗК України, відмовляти заявникові у задоволенні відповідного клопотання.

Врахувавши викладене, суд дійшов висновку, що рішення Топилівської сільської ради від 04.08.2017 №15-4/VII не містило мотивованих заперечень стосовно відмови в погодженні на розроблення документації із землеустрою, які безпосередньо передбачені законом, у т.ч. ч. 7 ст. 118 та ч. 3 ст. 123 ЗК України.

Тому врахування відповідачем зазначеного рішення як підстави для відмови позивачу в наданні відповідного дозволу суд вважає неправомірним.

Відповідно до абз. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки відмова, що є предметом цього спору, оформлена листом відповідача від 05.04.2018 №1434/0/95-18, з огляду на вищевказані вимоги законодавства суд вважає її рішенням субєкта владних повноважень, що є протиправним і підлягає скасуванню.

Згідно з висновком Верховного Суду України, викладеним в постанові від 10.12.2013 у справі №21-358а13, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.

Суд зазначає, що надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства - відноситься до виключних повноважень Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області.

Однак суд зазначає, що завданням адміністративного судочинства згідно з положеннями частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Пунктом 10.3 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 №7, суд може ухвалити постанову про зобов'язання відповідача прийняти рішення певного змісту, за винятком випадків, коли суб'єкт владних повноважень під час адміністративних процедур відповідно до закону приймає рішення на основі адміністративного розсуду.

Згідно з Рекомендаціями Комітету ОСОБА_5 Європи №R (80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом ОСОБА_5 Європи від 11.03.1980 року, під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Повноваження відповідача щодо прийняття відповідних рішень, в тому числі про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність за своєю правовою природою є дискреційними.

Водночас, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Також, у своєму рішенні від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Крім того, необхідно звернути увагу, що ч. 11 ст. 118 Земельного кодексу України визначено, що у разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

З урахуванням тієї обставини, що позивач вже звертався до ГУ Держгеокадастру у Черкаській області із заявою щодо надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 2 га та отримав дві відмови, суд вважає за необхідне обрати належний та правильний спосіб захисту порушеного права позивача, дотримуючись завдання адміністративного судочинства згідно з ч. 2 ст. 9 КАС України вважає за необхідне необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов'язати відповідача надати дозвіл на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства та прийняти відповідно до чинного законодавства рішення з урахуванням висновків суду у цій справі.

Вказаний висновок суду узгоджується з правовою позицією Вищого адміністративного суду України, яка висловлена в ухвалі від 19.05.2016 року у справі №К/800/32729/15.

Твердження відповідача, як на підставу для відмови позивачу у надані дозволу на розробку проекту землеустрою про те, що площа зазначена позивачем у заяві не відповідає площі на доданих графічних матеріалах не приймається судом до уваги, оскільки у відповідності до положень ст. 118 Земельного кодексу України у клопотанні лише зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри, а до нього додаються викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Щодо позовної вимоги про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 2000 грн., то суд зазначає наступне.

Стаття 23 Цивільного кодексу України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частина друга статті 23 ЦК України).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 4 від 31.03.1995 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди роз'яснив, що моральною шкодою є втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Крім того, Верховний Суд України у вищевказаній постанові Пленуму зазначає, що в позовній заяві про відшкодування моральної шкоди повинні бути зазначені обставини того, у чому полягає моральна шкода, якими діями, рішеннями вона завдана та якими доказами вона підтверджена. Факт заподіяння шкоди доводить позивач.

Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, обов'язок доказування спричиненої моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на особу, що позивається із таким позовом.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного Кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 86, 94, 158-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Держгеокадастру в Черкаській області, викладене в листі від 05.04.2018 №1434/0/95-18 про відмову у наданні ОСОБА_3 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 2 га, яка розташована на території Топилівської сільської ради Чигиринського району.

Зобовязати Головне управління Держгеокадастру в Черкаській області надати ОСОБА_3 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 2 га, яка розташована на території Топилівської сільської ради Чигиринського району.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру в Черкаській області на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. У разі застосування судом частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.А. Гайдаш

Рішення складено у повному обсязі 23.06.2018.