Справа № 522/10176/18
Суддя: Домусчі Л. В.
Дата ухвалення: 2018-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/522/1173/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2018 року

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Домусчі Л.В.,

за участю секретаря судового засідання Вадуцкої В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі адміністративну справу за позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (65045, м. Одеса, вул. Преображенська, 44) до громадянина ОСОБА_1 Мохамод ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, про примусове видворення за межі території України,-

встановив :

Позивач звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом посилаючись на те, що 07.06.2018 співробітниками міграційної служби було виявлено громадянина ОСОБА_1 Мохамод ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зазначивши, що в результаті проведеної перевірки наявних документів та відібраних пояснень у відповідача було встановлено, що відповідач порушив правила перебування іноземців в Україні ухилився від виїзду після закінчення терміну перебування. Громадянин ОСОБА_1 Мохамод ОСОБА_2, прибув на територію України у 1996 році з території Російської Федерації з метою працевлаштування нелегальним шляхом. У 1999 році він придбав підробний паспорт на імя «Хосаін Арзан». На даний час паспортний документ відсутній. На даний час громадянин ОСОБА_1 Мохамод ОСОБА_2, на території України знаходиться незаконно, постійного місця проживання та законного джерела існування не має. 07.06.2018 ГУ ДМС України в Одеській області було прийнято рішення про примусове повернення в країну походження громадянина ОСОБА_1 Мохамод ОСОБА_2, та зобовязано його покинути територію України у термін до 08.06.2018 року. У визначений термін громадянин ОСОБА_1 Мохамод ОСОБА_2, з території України не виїхав. Офіційний вїзд на територію України відповідач не здійснював, тому вважають, що громадянин ОСОБА_1 Мохамод ОСОБА_2 без законних підстав перебуває на території України.

Ухвалою суду від 11.06.2018 року провадження у справі було відкрито.

Розгляд справи, призначений на 11.06.2018 року, був відкладений на 21.06.2018 року у звязку з відсутністю належного відповідача, а також з урахуванням заявленого адвокатом відповідача клопотання про надання часу на ознайомлення з матеріалами справи.

У судовому засіданні 21.06.2018 року представник позивача ОСОБА_3 (по довіреності від 18.06.2018 року) підтримав позовні вимоги та зазначив, що паспорт у відповідача співробітники міграційної служби не вилучали, оскільки у нього він відсутній. У 1996 році відповідач прибув в Україну за паспортом на імя «Хосаін Арзан», який з його слів він придбав за 1000 дол. США, проте на даний час у відповідач документи відсутні, бо була лише ксерокопія. Додатково зазначив, що зі сторони відповідача не надано належних доказів про факт одруження відповідача та в копіях свідоцтв про народження дітей відповідач батьком дітей не вказаний. Посилався на те, що є рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12.06.2018 року (с. Абухін Р.Д.) про затримання громадянина ОСОБА_1 Мохамод ОСОБА_2, з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України (справа №522/10177/18). Проте, відповідач зник з 11.06.2018 року та на ідентифікацію не зявляється. Із заявою про надання йому статусу біженця відповідач не звертався. Вважає що така поведінка відповідача свідчить про ухилення від добровільного виконання рішення. Будь-яких заяв з приводу надання йому статуту біженця або іншого не подавав у встановленому законному порядкую.

Відповідач про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином, проте у судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив. У минулому судовому засіданні пояснив суду, що тривалий час знаходиться в Україні без дозвільних документів, офіційного працевлаштування не має, проживає у м. Києві зі своєю фактичною дружиною, від якої у них є троє дітей та зобовязується надати підтверджуючі документи, для чого просив оголосити перерву.

Представник відповідача ОСОБА_4 (діючий на підставі договору №08062018-2 про надання правової допомоги від 08.06.2018 року) у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та просив відмовити з урахуванням того, що відповідач мешкає на території України більше 10 років та має сімю. Надав до суду письмовий відзив на позов, згідно яких зазначив, що відповідач перебуває у фактичних шлюбних відносинах з громадянкою України ОСОБА_5 та має на утриманні трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 Руну, ОСОБА_7 та ОСОБА_8. Посилався на те, що існує загроза, що сімя відповідача у результаті його примусового видворення за межі території України буде розірвано і діти не матимуть свого годувальника. Вважає, що такі дії будуть втручанням в права та інтереси дітей. Стверджував, що з відповідачем звязку з не підтримує, а спілкувався лише з його дружиною. Вважає, що саме міграційна служба мала забезпечити явку відповідача у судове засідання.

Суд з урахуванням вимог ст. 288 КАС України, у присутності представника відповідача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, сповіщеного належним чином, який не повідомив суд про причини своєї неявки.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку сторін, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 07.06.2018 співробітниками міграційної служби було виявлено громадянина ОСОБА_1 Мохамод ОСОБА_2.

Зазначивши, що в результаті проведеної перевірки наявних документів та відібраних пояснень у відповідача було встановлено, що відповідач знаходиться на території України без документів на право проживання в Україні. Громадянин ОСОБА_1 Мохамод ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, прибув до України у 1996 році на підставі підробного паспорту на імя «Хосаін Арзан», мета поїздки відповідач зазначив для працевлаштування. Паспортний документ був втрачений при невідомих обставинах.

Протоколом про адміністративне правопорушення серії ПР МОД №002121 від 07.06.2018 року зафіксовано, що на даний час громадянин ОСОБА_1 Мохамод ОСОБА_2 мав підробний паспорт на імя «Хосаін Арзан», на території України знаходиться незаконно, постійного місця проживання та законного джерела існування не має.

Згідно пояснень відповідача, наданих у судовому засіданні 11.06.2018 року, він мав вказаний підробний паспорт на імя «Хосаін Арзан», який загубив.

07.06.2018 року у відношенні відповідача працівниками міграційної служби було складено постанову про накладення адміністративного стягнення за ч.1 ст. 203 КУпАП, згідно якої на відповідача накладено стягнення у вигляді штрафу сумою 1700 грн..

07.06.2018 ГУ ДМС України в Одеській області було прийняте рішення №156 про примусове повернення в країну походження громадянина ОСОБА_1 Мохамод ОСОБА_2, та зобовязано його покинути територію України у термін до 08.06.2018 року.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12.06.2018 року було задоволено позов Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до Мохамод ОСОБА_2 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України та затримано громадянина ОСОБА_1 Мохамод ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з метою та забезпечення примусового видворення за межі території України строком на шість місяців до 11.12.2018 з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України (справа №522/10177/18).

Між тим, дане рішення суду не було виконано, оскільки відповідач зник та не зявився у судове засідання.

При цьому суд не приймає до уваги як належні докази копії свідоцтв про народження на трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 Руну, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, оскільки батьками даних дітей записано зовсім іншу особу, а не відповідача.

Належних доказів щодо того, що саме відповідач є батьком вказаних дітей суду не надано, також не надано доказів на підтвердження перебування відповідача у шлюбних відносинах з ОСОБА_5.

Крім того з пояснень відповідача в минулому судовому за сідання вбачається що відповідач не має документів щодо посвідчення його особи, та ніде офіційно не працював , не мав постійного місця проживання, точну адресу свого мешкання з іншою жінкою не надав.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

За змістом ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Згідно з п. 14 ст. 1 Закону №3773, нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Пунктом 2 ст.25 цього Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов'язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв'язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа, можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.

За приписами частини першої статті 26 Закону №3773-VI іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Іноземець або особа без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (ч.5 ст. 26 Закону №3773-VI).

Статтею 30 Закону №3773-VI визначено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Отже, із змісту наведеної норми видно, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове видворення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення. Тобто обов'язковим є попереднє прийняття вказаними органами рішення про примусове повернення.

Відповідної правової позиції дотримується Верховний Суд України в постанові від 07.02.2018 року № 743/432/16-а (К/9901/3819/18 К/9901/3821/18).

Статтею 31 Закону № 3773-VI наведений вичерпний перелік обставин, за яких іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн, зокрема: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Судом під час розгляду даної справи не було встановлено наявності обставин, передбачених ст.ст. 30, 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», які забороняють примусове видворення відповідача.

Крім того, відсутні підстави вважати, що відповідач підпадає під захист ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки судом не встановлено наявність будь-яких звернень з боку відповідача до державних установ України з приводу надання йому статусу біженця або іншого захисту.

Таким чином, оскільки громадянин громадянина ОСОБА_1 Мохамод ОСОБА_2 відмовився виконувати рішення про примусове повернення; у відповідача відсутні документи на право перебування на території України, а також легального перетину державного кордону України; відповідач не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту; підстави вважати, що відповідач підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України " про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" відсутні, а тому суд вважає за можливе позовні вимоги в частині примусового видворення задовольнити.

З огляду на те, що є обґрунтовані підстави вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, що підтверджується його ухиленням від добровільного виїзду, відсутність родичів на території України, які б могли надати допомогу у поверненні до країни походження, а також документів на повернення, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.ст. 2, 5, 7-9, 72-79, 90, 241, 242, 243, 246, 250, 255, 288 КАС України, суд, -

вирішив :

Адміністративний позов Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (65045, м. Одеса, вул. Преображенська, 44) до громадянина ОСОБА_1 Мохамод ОСОБА_2 про примусове видворення за межі території України,- задовольнити.

Примусово видворити з України громадянина ОСОБА_1 Мохамод ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення суду звернути до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання до суду першої інстанції апеляційної скарги в десятиденний строк з дня його проголошення. Оскарження рішення не зупиняє його негайного виконання.

Повний текст рішення суду складено 21.06.2018 року.

Суддя Л.В. Домусчі