Справа № 805/1917/18-а
Суддя: Смагар С.В.
Дата ухвалення: 2018-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2018 р. Справа№805/1917/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Смагар С.В., за участю секретаря судового засідання Мангуш З.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1

до Міністерства юстиції України (, 01001, м. Київ, вул. Городецького, 13)

про визнання протиправним рішення від 3 березня 2018 року № 8341/5486-33-18/14.1.1, зобов'язання вчинити певні дії

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився - заява без участі від 12.06.18р.

від відповідача: Богданов Р.К.- за дов. від 12.02.18р., 27.12.17р.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Міністерства юстиції України про визнання протиправним рішення Міністерства юстиції України від 3 березня 2018 року № 8341/5486-33-18/14.1.1 щодо розгляду скарги ОСОБА_1, зобов'язання Міністерства юстиції України повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 від 15 лютого 2018 року та вжити заходів щодо притягнення до відповідальності винних осіб за неналежне виконання службових обов'язків, встановлене постановою Донецького окружного адміністративного суду від 13 грудня 2017 року № 805/3869/17-а, зобов'язання Міністерства юстиції України надати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 27 березня 2018 року).

Ухвалою від 22 березня 2018 року суд прийняв до розгляду позовну заяву позивача, відкрив провадження по справі та призначив підготовче засідання на 23 квітня 2018 року.

Ухвалою від 28 березня 2018 року суд залишив без руху позовну заяву позивача та встановив позивачу строк 5 днів з дня отримання ухвали на усунення недоліків шляхом належного оформлення позовної заяви відповідно до вищезазначених норм Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема, надання (надіслання) до суду оригіналу документу про сплату судового збору у сумі 704 грн. 80 коп. або клопотання про звільнення від сплати судового збору, його відстрочення чи розстрочення з відповідними доказами, якими обґрунтовується рівень його майнового стану.

Ухвалою від 5 квітня 2018 року суд задовольнив клопотання позивача про звільнення від сплати судових витрат, звільнив позивача від сплати судового збору та продовжив розгляд справи, підготовче засідання було призначено на 23 квітня 2018 року.

23 квітня 2018 року ухвалою суд прийняв до розгляду заяву позивача про збільшення позовних вимог, надав відповідачу строк до 7 травня 2018 року для надання відзиву з урахуванням заяви позивача про збільшення позовних вимог, та відклав підготовче засідання в адміністративній справі № 805/1917/8-а до 7 травня 2018 року. 7 травня 2018 року судове засідання не відбулося у зв'язку із відрядженням судді. Наступне судове засідання призначене було на 18 травня 2018 року. Ухвалою від 18 травня 2018 року суд закрив підготовче провадження та призначив судовий розгляд адміністративної справи по суті на 12 червня 2018 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що постановою Донецького окружного адміністративного суду від 13 грудня 2017 року по справі № 805/3869/17-а, залишеною без змін постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 6 лютого 2018 року, визнано протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України щодо ненадання відповіді на запит від 30 серпня 2017 року про надання публічної інформації в передбачений законодавством строк. 15 лютого 2018 року позивачем направлено скаргу Міністру юстиції України на бездіяльність посадових осіб Міністерства юстиції України, встановленої постановою Донецького окружного адміністративного суду від 13 грудня 2017 року по справі № 805/3869/17-а, та вимогою притягнути до дисциплінарної відповідальності Голову кваліфікаційної комісії приватних виконавців Міністерства юстиції України. Відповіддю Міністерства юстиції України від 3 березня 2018 року № 8341/5486-33-18/14.1.1 щодо розгляду скарги позивача повідомлено про відсутність підстав для задоволення скарги у зв'язку із припиненням повноважень Тимчасової кваліфікаційної комісії приватних виконавців на підставі наказу Міністерства юстиції України від 4 грудня 2017 року № 4533/7 та утворенням постійної Кваліфікаційної комісії Міністерства юстиції України. Позивач зазначає, що рішення відповідача щодо відмови у задоволення скарги позивача від 15 лютого 2018 року є протиправним. Позивач просив суд розглянути справу без його участі шляхом надання до суду заяви від 12 червня 2018 року.

Відповідач надав до суду відзив на адміністративний позов, в якому заперечує проти позовних вимог, вважає вимоги, викладені у позовній заяві, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню та просить суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що 15 лютого 2018 року позивач направив Міністру юстиції України скаргу на бездіяльність посадових осіб Міністерства юстиції України, встановленою постановою Донецького окружного адміністративного суду у справі № 805/3869/17-а та вимогою притягнути до дисциплінарної відповідальності заступника Міністра юстиції України - голову кваліфікаційної комісії приватних виконавців Мін'юсту Шкляра С.В. На вказану скаргу Міністерством юстиції України надана відповідь листом від 3 березня 2018 року № 8341/5486-33-18/14.1.1 у якій зазначено, що у зв'язку з припиненням діяльності Тимчасової кваліфікаційної комісії приватних виконавців Міністерства юстиції України підстави для задоволення скарги відсутні.

27 березня 2018 року позивачем до суду була надана заяв про збільшення позовних вимог, якою, зокрема, позивач просив зобов'язати Міністерство юстиції України повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 від 15 лютого 2018 року та вжити заходів щодо притягнення до відповідальності винних осіб за неналежне виконання службових обов'язків, встановлене постановою Донецького окружного адміністративного суду від 13 грудня 2017 року по справі № 805/3869/17-а, зобов'язати Міністерство юстиції України надати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

16 травня 2018 року відповідач до суду надав відзив на заяву позивача про збільшення позовних вимог, в якому зазначає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та необґрунтованими з огляду на те, що позивачу на його скаргу від 15 лютого 2018 року повідомлено, що у зв'язку з припиненням діяльності Тимчасової кваліфікаційної комісії приватних виконавців Міністерства юстиції України підстави для задоволення скарги відсутні. Позивач просить суд визнати протиправним рішення Міністерства юстиції України від 3 березня 2018 року № 8341/5486-33-18/14.1.1 та зобов'язати повторно розглянути скаргу, вжити заходів щодо притягнення до відповідальності винних осіб за неналежне виконання службових обов'язків. Як вбачається зі змісту статі 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. Наведена процесуальна норма кореспондується з положеннями частини другої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України в силу якої юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (пункт 1). У пункті 8 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов. Частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства У країни передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси. Таким чином, до адміністративного суду вправі звернутися з позовом особа, яка має суб'єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні її прав чи свобод. Однак обов'язковою умовою надання правового захисту судом є об'єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду. Отже, в порядку адміністративного судочинства можуть розглядатися спори щодо будь-яких рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень без обмежень, але відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови, що такі рішення, дії (бездіяльність) є юридично значимими для позивача, тобто порушують права та інтереси останнього шляхом обмежень у реалізації його прав чи покладення на нього необґрунтованих обов'язків. Щодо встановлення судового контролю за виконанням судового рішення відповідач зазначив що зобов'язання суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, а не його обов'язком. Позивачем не наведено доводів та не надано доказів, які свідчать про те, що Міністерство юстиції України ухилятиметься від виконання рішення суду. Підсумовуючи вищевикладене, відповідач вважає, що Міністерство юстиції України, діючи в межах і в спосіб визначені Конституцією та законами України жодним чином не порушило права позивача. В свою чергу позивач не навів належних і достатніх доказів на підтвердження порушення відповідачем його прав, свобод або інтересів.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши та оцінивши позовну заяву позивача, надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, суд встановив наступне.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином України, що підтверджується копією паспорту серії НОМЕР_2, виданого 17 грудня 2014 року Орджонікідзевським районним відділом у м. Маріуполі Головного управління ДМС України в Донецькій області. Позивач є учасником бойових дій, про що свідчить посвідчення від 23 листопада 2015 року серії НОМЕР_3.

Судом встановлено, та не заперечувалось сторонами по справі, що постановою Донецького окружного адміністративного суду від 13 грудня 2017 року № 805/3869/17-а адміністративний позов ОСОБА_1 до Тимчасової кваліфікаційної комісії приватних виконавців Міністерства юстиції України, Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльності суб'єкта владних повноважень та зобов'язання вчинити певні дії задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України щодо ненадання відповіді на запит ОСОБА_1 від 30 серпня 2017 року про надання публічної інформації в передбачений законодавством строк, в іншій частині позовних вимог відмовлено. Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 6 лютого 2018 року № 805/3869/17-а апеляційні скарги ОСОБА_1 та Міністерства юстиції України залишено без задоволення, постанову Донецького окружного адміністративного суду від 13 грудня 2017 року у справі № 805/3869/17-а залишено без змін.

15 лютого 2018 року позивачем до відповідача була направлена скарга на дії посадових осіб Міністерства юстиції України, в якій позивач зазначив, що наказом Міністерства юстиції України від 4 грудня 2017 року № 4533/7 сформовано склад Кваліфікаційної комісії приватних виконавців у складі семи осіб. Головою кваліфікаційної комісії приватних виконавців є заступник міністра юстиції з питань виконавчої служби Шкляр С. В. 30 серпня 2017 року позивачем направлено Тимчасовій кваліфікаційній комісії приватних виконавців Міністерства юстиції України запит про надання публічної інформації з проханням повідомиш про причетність до розробки тестових питань кваліфікаційного іспиту приватних виконавців конкретних двох осіб. Вчасно відповіді на зазначений запит не отримано, тому позивач був змушений звернутись до суду з вимогою визнання неправомірними дій Тимчасової кваліфікаційної Комісії приватних виконавців Міністерства юстиції України. Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 13 грудня 2017 року по справі № 805/3869/17-а залишеною в силі постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 6 лютого 2018 року, визнано протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України щодо ненадання відповіді на запит від 30 серпня 2017 року про надання публічної інформації в передбачений законодавством строк. На підставі зазначеного, просив притягнути до дисциплінарної відповідальності Заступника міністра юстиції України з питань виконавчої служби, Голову Кваліфікаційної комісії приватних виконавців Міністерства юстиції України Шкляра С В., а саме звільнити від здійснення повноважень Голови Кваліфікаційної комісії приватник виконавців Міністерства юстиції України та заступника міністра юстиції.

3 березня 2018 року за вихідним номером відповідач направив до позивача лист щодо розгляду скарги позивача від 15 лютого 2018 року, в якій було зазначено, що згідно з наказом Міністерства юстиції України від 8 листопада 2016 року № 14992/7 сформовано Тимчасову кваліфікаційну комісію, головою якої призначено заступника Міністра юстиції України з питань виконавчої служби Шкляра С.В. У зв'язку з проведенням І з'їзду приватних виконавців України повноваження Тимчасової комісії припинено. Згідно з наказом Міністерства юстиції України від 4 грудня 2017 року № 4533/7 наказ Міністерства юстиції України від 8 листопада 2016 року № 14992/7 «Про формування складу тимчасової кваліфікаційної комісії приватних виконавців» визнано таким, що втратив чинність. Враховуючи викладене, підстави для задоволення скарги відсутні.

Крім того, суд зазначає, що відповідачем 18 травня 2018 року до суду були надані пояснення щодо позовної заяви позивача, в яких відповідач зазначив, що підстави для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності встановлені положеннями статті 65 Закону України «Про державну службу». Зазначеним Законом встановлено, що державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов'язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби. Відповідно до частини 5 статті 9 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» від 17 березня 2011 року № 3166-VI посади першого заступника міністра та заступників міністра належать до політичних посад, на які не поширюються трудове законодавство та законодавство про державну службу. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 10 травня 2018 року № 285-р звільнено з посади заступника Міністра юстиції України з питань виконавчої служби Шкляра Сергія Володимировича.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до положень статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Закон України «Про звернення громадян» від 2 жовтня 1996 року № 393/96-ВР регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення (надалі - Закон № 393).

Згідно з нормами статті 1 зазначеного Закону громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Під зверненнями громадян, відповідно до вимог статті 3 Закону № 393 слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Нормами статті 18 Закону № 393 передбачено, що громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право, зокрема, одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

Згідно з положеннями статті 19 Закону № 393 органи державної влади, їх працівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечити поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомити громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення.

Пунктом 1 Указу Президента України «Про першочергові заходи щодо забезпечення реалізації та гарантування конституційного права на звернення до органів державної влади та органів місцевого самоврядування» від 7 лютого 2008 року №109/2008 постановлено Кабінету Міністрів України, міністерствам, іншим центральним органам виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, обласним, Київській та Севастопольській міським, районним державним адміністраціям та органам місцевого самоврядування вжити невідкладних заходів щодо забезпечення реалізації конституційних прав громадян на письмове звернення та особистий прийом, обов'язкове одержання обґрунтованої відповіді, неухильного виконання норм Закону України «Про звернення громадян», упорядкування роботи зі зверненнями громадян, зокрема, щодо: недопущення надання неоднозначних, необґрунтованих або неповних відповідей за зверненнями громадян, із порушенням строків, установлених законодавством, безпідставної передачі розгляду звернень іншим органам; викоренення практики визнання заяв чи скарг необґрунтованими без роз'яснення заявникам порядку оскарження прийнятих за ними рішень; створення умов для участі заявників у перевірці поданих ними заяв чи скарг, надання можливості знайомитися з матеріалами перевірок відповідних звернень; з'ясування причин, що породжують повторні звернення громадян, систематичного аналізу випадків безпідставної відмови в задоволенні законних вимог заявників, проявів упередженості, халатності та формалізму при розгляді звернень; вжиття заходів для поновлення прав і свобод громадян, порушених унаслідок недодержання вимог законодавства про звернення громадян, притягнення винних осіб у встановленому порядку до відповідальності, в тому числі до дисциплінарної відповідальності за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків щодо розгляду звернень громадян. Рішення, які приймаються за зверненнями, повинні бути мотивованими та ґрунтуватися на нормах чинного законодавства. Посадова особа, визнавши заяву такою, що підлягає задоволенню, зобов'язана забезпечити своєчасне і правильне виконання прийнятого рішення, а в разі визнання скарги обґрунтованою - негайно вжити заходів до поновлення порушених прав громадян. Звернення вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі поставлені в них питання, вжиті необхідні заходи і заявникам дані вичерпні відповіді. Суд зазначає, та як вже було встановлено судом вище, що на скаргу позивача від 15 лютого 2018 року відповідачем надана відповідь листом від 3 березня 2018 року № 8341/5486-33-18/14.1.1. У відповіді зазначено, що відповідно до частини першої статті 19 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» для визначення рівня професійної підготовленості осіб, які мають намір здійснювати діяльність приватного виконавця, та вирішення питання щодо надання права на здійснення діяльності приватного виконавця при Міністерстві юстиції України утворюються Кваліфікаційна комісія приватних виконавців». Пунктом 4 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» передбачено що до скликання з'їзду приватних виконавців України повноваження Кваліфікаційної комісії приватних виконавців здійснює тимчасова кваліфікаційна комісія приватних виконавців. Тимчасова кваліфікаційна комісія приватних виконавців здійснювала повноваження, вичерпний перелік яких визначено пунктом 4 Положення про Тимчасову кваліфікаційну комісію приватних виконавців, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 5 серпня 2016 року № 2430/5, а саме визначає дату складення кваліфікаційних іспитів особами, які мають намір здійснювати діяльність приватного виконавця, розробляє та затверджує перелік питань автоматизованого анонімного тестування для проведення кваліфікаційного іспиту осіб, які мають намір здійснювати діяльність приватного виконавця, розглядає документи, подані особами, які мають намір отримати право на здійснення діяльності приватного виконавця, на відповідність вимогам, визначеним Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», проводить кваліфікаційні іспити осіб, які мають намір здійснювати діяльність приватного виконавця, затверджує результати кваліфікаційних іспитів осіб, які мають намір здійснювати діяльність приватного виконавця, приймає рішення про видачу посвідчення приватного виконавця. Також позивачу повідомлено, що у зв'язку з припиненням діяльності Тимчасової кваліфікаційної комісії приватних виконавців Міністерства юстиції України підстави для задоволення скарги відсутні.

Крім того, суд зазначає, що підстави для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності встановлені положеннями статті 65 Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII (далі - Закон № 889).

Відповідно до частини 1 статті 65 Закону № 889 підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов'язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Згідно з частиною 2 статті 1 Закону № 889 державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов'язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Відповідно до частини 5 статті 9 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» від 17 березня 2011 № 3166-VI посади першого заступника міністра та заступників міністра належать до політичних посад, на які не поширюються трудове законодавство та законодавство про державну службу. Суд зазначає, що політична посада - це посада, яка заміщується представниками партії, яка перемогла на виборах, або особою, що перемогла на виборах, чи призначається вибраними особами або представницькими органами. Політичні посади обіймаються політичними діячами, які забезпечують визначення та вироблення державної політики. Особливості статусу політичної посади виявляються в особливому порядку призначення і звільнення з посади, в особливій відповідальності за наслідки діяльності, яка має ознаки публічної (тобто перед населенням, главою держави, парламентом). До політичних посад відносяться: посади прем'єр-міністра України, інших членів Кабінету Міністрів України. Отже, суд зазначає, що посада Заступника Міністра юстиції України з питань виконавчої служби, голова Кваліфікаційної комісії приватних виконавців Міністерства юстиції України є політичною посадою, до якої застосовуються особливі умови відповідальності за наслідки діяльності. Крім того, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 10 травня 2018 року № 285-р, наявного в матеріалах справи, Заступник Міністра юстиції України з питань виконавчої служби Шкляр Сергій Володимирович був звільнений із займаної посади за власним бажанням.

Суд приймає посилання відповідача, що до суду вправі звернутися з позовом особа, яка має суб'єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні її прав чи свобод. Однак обов'язковою умовою надання правового захисту судом є об'єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду. У світлі розглядуваних процесуальних правовідносин правом, на захист якого подається адміністративний позов, є гарантована державою можливість на вчинення певної дії, яка передбачена в нормативно-правовому акті; під свободою особи розуміється повна відсутність обов'язку на вчинення певних дій у конкретній сфері публічних правовідносин; охоронюваний законом інтерес як об'єкт судового захисту являє собою потенційне право особи, її прагнення набути певні матеріальні або нематеріальні блага. Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб'єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов'язку зобов'язаною стороною.

Отже, з урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що поновлення порушеного права позивача, з яким останній звернувся до суду, зокрема, притягнення до відповідальності винних осіб за неналежне виконання службових обов'язків, встановлене постановою Донецького окружного адміністративного суду від 13 грудня 2017 року № 805/3869/17-а, а саме Заступника Міністра юстиції України з питань виконавчої служби Шкляр Сергія Володимировича неможливо, у зв'язку із його звільненням, тому й зобов'язання відповідача повторно розглянути скаргу позивача від 15 лютого 2018 року є недоречним. Крім того, суд вважає, що відповідачем листом від 3 березня 2018 року була надано вичерпну відповідь на скаргу позивача від 15 лютого 2018 року, оскільки діяльність Тимчасової кваліфікаційної комісії приватних виконавців Міністерства юстиції України припинено, отже й підстави для визнання протиправним рішення відповідача від 3 березня 2018 року у суду відсутні.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з нормами частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, за наведених обставин та відповідно до статей 69, 70 Кодексу адміністративного судочинства, з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, що мають юридичне значення для її розгляду та вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 2-17, 19-20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224, 225-228, 229-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1 до Міністерства юстиції України (, 01001, м. Київ, вул. Городецького, 13) про визнання протиправним рішення Міністерства юстиції України від 3 березня 2018 року № 8341/5486-33-18/14.1.1 щодо розгляду скарги ОСОБА_1, зобов'язання Міністерства юстиції України повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 від 15 лютого 2018 року та вжити заходів щодо притягнення до відповідальності винних осіб за неналежне виконання службових обов'язків, встановлене постановою Донецького окружного адміністративного суду від 13 грудня 2017 року № 805/3869/17-а, зобов'язання Міністерства юстиції України надати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, відмовити повністю.

Вступна та резолютивна частини рішення ухвалені у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 12 червня 2018 року. Повне судове рішення складено 22 червня 2018 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Смагар С.В.