Справа № 345/373/17
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2018-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2018 рокуЛьвів№ 876/8002/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Святецького В.В., Ільчишин Н.В.,

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до виконуючого обовязки заступника начальника Львівської митниці державної фіскальної служби - начальника управління протидії митним правопорушенням ОСОБА_2, Львівської митниці ДФС про скасування постанови про притягнення до відповідальності за порушення митних правил,-

суддя в суді першої інстанції - ОСОБА_3

час ухвалення рішення - не зазначений,

місце ухвалення рішення - м. Калуш,

дата складання повного тексту рішення - не зазначена,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до виконуючого обовязки заступника начальника Львівської митниці державної фіскальної служби - начальника управління протидії митним правопорушенням ОСОБА_2, Львівської митниці ДФС, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову у справі про порушення митних правил №5603/20909/16 від 20.01.2017 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 470 МК України, з накладенням стягнення у виді штрафу в розмірі 8500,00 грн.

Постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21.06.2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, вважає, що суд неповно зясував обставини, що мають значення для справи, порушив норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Просить постанову скасувати та прийняти нову, якою позов задовольнити.

Відповідачем на апеляційну скаргу подано письмове заперечення. Вважає, що подана позивачем апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки мотиви та підстави, зазначені в даній скарзі щодо скасування постанови Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21.06.2017 року, є безпідставними та необґрунтованими.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, в протоколі про порушення митних правил № 5603/20909/16 від 30.12.2016 року зазначено, що ОСОБА_1 30.12.2016 року о 04 год. 27 хв, в зону митного контролю пункту пропуску «Шегині» митного поста «Мостиська» Львівської митниці ДФС, із України до ОСОБА_4 вїхав на автомобілі марки «FORD FOCUS» р.н. PLSPS39631. У ході митного контролю вказаного транспортного засобу та даних про особу було встановлено, що гр. ОСОБА_1 10.12.2016 року о 22 год. 44 хв. через митний пост «Рава-Руська» Львівської митниці ДФС смугою руху «червоний коридор» ввіз на митну територію України автомобіль марки «FORD FOCUS» р.н. PLSPS39631 кузов WF0NXXGCDN3L23578 без письмового декларування та сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають до сплати при імпорті транспортних засобів, на строк передбачений нормами статті 95 МК України для автомобільного транспорту 10 діб, а у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці- 5 діб.

Згідно автоматизованої системи митного оформлення «Інспектор» та ЄАІС ДМС України цей транспортний засіб з митної території України станом на 30.12.2016 року позивачем не вивозився .

При наданні пояснень ОСОБА_1 пояснив, що не порушив терміну транзиту у звязку із поломкою автомобіля , про що 23.12.2016 року повідомив Львівську митницю ДФС. Також позивач зазначає, що його автомобіль є транспортом комерційного призначення та при вїзді на митну територію України він вказав, що їде на завантаження.

На момент складення протоколу позивач надав наступні документи: наряд-замовлення №1 від 22.12.2016 року ТОВ фірма «Аско», акт виконаних робіт фірма «Аско» 22.12.2016р. -29.12.2016 р., копію довідки № 647296 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України ТОВ фірма «Аско», копію повідомлення Львівської митниці ДФС від 23.12.2016 р.

На підставі протоколу в.о. заступника начальника Львівської митниці ДФС - начальник управління протидії митним правопорушенням ОСОБА_2 виніс оскаржувану постанову, якою визнав ОСОБА_1 винниму вчиненні порушення митних правил, передбаченого частиною 3 статті 470 МК України та наклав адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром п`ятисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян на суму 8500 грн.

ОСОБА_1, вважаючи постанову про накладення адміністративного стягнення в розмірі 8500 грн протиправною, звернувся до суду з вимогою про її скасування.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права з огляду на таке.

Згідно частини 1 статті 90 МК України, транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Частиною 1 статті 318 МК України передбачено, що митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України.

Частиною першою статті 381 цього Кодексу передбачено, що громадянам дозволяється ввозити транспортні засоби особистого користування з метою транзиту через митну територію України за умови їх письмового декларування в порядку, передбаченому для громадян, та внесення на рахунок органу доходів і зборів, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів на митну територію України з метою вільного обігу. Зазначені вимоги не поширюються на транспортні засоби, постійно зареєстровані у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, що підтверджується відповідним документом.

Пунктом 1 частини 1 статті 95 Митного кодексу України встановлені строки транзитних перевезень, зокрема для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

Відповідно до частини 3 статті 470 Митного кодексу України перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше, ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до частини 1 статті 460 МК України вчинення порушень митних правил, передбачених частиною третьою статті 469, статтею 470, частиною третьою статті 478, статтею 481 цього Кодексу, внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, що підтверджується відповідними документами, а також допущення у митній декларації помилок, які не призвели до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, до незабезпечення дотримання заходів тарифного та/або нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, якщо такі помилки не допускаються систематично (стаття 268 цього Кодексу), не тягне за собою адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом.

Статтею 522 Митного кодексу України передбачено, що справи про порушення митних правил, передбачені статтями 468 - 470, 474, 475, 477 - 481, 485 цього Кодексу, розглядаються органами доходів і зборів.

Згідно сткттей 90, 93, 102 МК України та розділу І пункту 4 наказу Держмитслужби України від 17.11.2005 № 1118 «Про затвердження Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України», автомобіль позивача перебував під митним контролем, а до його переміщення повинні виконуватися наступні вимоги: перебувати у незмінному стані, крім природних змін; не використовуватися з жодною іншою метою, крім транзиту; бути доставленим у орган доходів і зборів призначення до закінчення строку, визначеного статтею 95 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 470 МК України передбачено відповідальність за перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше, ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів.

Відповідно до статті 527 МК України, у справі про порушення митних правил орган доходів і зборів або суд (суддя), що розглядає справу, виносить одну з таких постанов: про проведення додаткової перевірки; про накладення адміністративного стягнення; про закриття провадження у справі.

Так, відповідно до частини 6 статті 530 МК України, перевірка законності та обґрунтованості постанови у справі про порушення митних правил судом здійснюється у порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.

Згідно частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Приписами частини 1 статті 381 МК передбачено, що транспортні засоби особистого користування, постійно зареєстровані у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, дозволяється ввозити на митну територію України з метою транзиту без письмового декларування та внесення на рахунок митного органу, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів з метою вільного обігу.

При цьому згідно з положеннями глави 55 розділу ХІІ МК України поміщення громадянином-резидентом транспортного засобу, постійно зареєстрованого у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, у будь-який інший митний режим, ніж «транзит» супроводжуватиметься обов'язковим письмовим декларуванням цього транспортного засобу та виконанням інших митних формальностей, передбачених МК (письмове зобов'язання, застосування заходів гарантування тощо).

Натомість з оскаржуваної постанови судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачем до митного оформлення не надано жодної митної декларації. Доказів на підтвердження заявлення митного режиму «тимчасове ввезення» позивачем під час складення протоколу митним органом та на розгляд суду не надано.

Відповідно до частини 1 статті 105 МК у митний режим тимчасового ввезення з умовним повним звільненням від оподаткування митними платежами поміщуються виключно товари, транспортні засоби комерційного призначення, зазначені у статті 189 цього Кодексу та в Додатках В.1 - В.9, С, D до Конвенції про тимчасове ввезення (м.Стамбул, 1990 рік), на умовах, визначених цими Додатками, а також повітряні судна, які ввозяться на митну територію України українськими авіакомпаніями за договорами оперативного лізингу.

Тимчасовий пропуск транспортних засобів комерційного призначення на митну територію України врегульовано приписами статті 189 МК.

Так, частиною 1 статті 189 МК України встановлено, що транспортні засоби комерційного призначення, що використовуються для переміщення товарів та/або пасажирів через митний кордон України, можуть тимчасово ввозитися на митну територію України без справляння митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Тимчасове ввезення транспортних засобів комерційного призначення на митну територію України допускається за умови, що такі транспортні засоби не використовуватимуться для внутрішніх перевезень на митній території України (частина 3 статті 189 МК).

Статтею 1 Додатка С до Конвенції про тимчасове ввезення (м. Стамбул, 1990 рік) встановлено, що приватне використання означає перевезення особою виключно для особистих потреб, за винятком будь-якого комерційного використання.

Під поняттям «особа» відповідно до приписів статті 1 Конвенції та пункту 35 статті МК слід розуміти як юридичну, так фізичну особу, а отже особисте користування (приватне використання) не обмежується виключно інтересами фізичної особи, а може здійснюватися і в інтересах юридичних осіб.

Відповідно до статті 1 Додатка С Конвенції про тимчасове ввезення (м. Стамбул, 1990 рік) комерційне використання означає платне перевезення осіб або промислове чи комерційне платне або безоплатне перевезення вантажів.

Таким чином, транспортні засоби, які тимчасово ввозяться на митну територію України громадянами-резидентами в службових цілях, а не для платного транспортування осіб або для платного чи безоплатного промислового чи комерційного транспортування товарів через митний кордон України, не відносяться до транспортних засобів комерційного призначення і митне оформлення таких транспортних засобів здійснюється згідно із приписами статті 380 МК, яким регламентовано особливості тимчасового ввезення громадянами транспортних засобів особистого користування на митну територію України.

При цьому будь-яких документів, які підтверджували б комерційне використання ввезеного позивачем автомобіля не представлено.

Згідно частини 1 статті 460 МК України, вчинення порушень митних правил, передбачених частиною третьою статті 469, статтею 470, частиною третьою статті 478, статтею 481 цього Кодексу, внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, що підтверджується відповідними документами, а також допущення у митній декларації помилок, які не призвели до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, до незабезпечення дотримання заходів тарифного та/або нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, якщо такі помилки не допускаються систематично (стаття 268 цього Кодексу), не тягне за собою адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом.

Отже, дана норма чітко визначає умови звільнення особи від відповідальності за перелічені порушення митних правил, якими є, зокрема, аварія, дія обставин непереборної сили або протиправні дії третіх осіб, що підтверджується відповідними документами.

Згідно Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, затверджених наказом Державної митної служби України № 1118 від 17.11.2005, до обставин непереборної сили відносяться : смерть власника транспортного засобу, стихійне лихо (пожежа, повінь, інше стихійне лихо чи сезонне природне явище, закриття шляхів тощо), військові дії чи надзвичайний стан у регіоні, через який переміщується транспортний засіб, страйк, злочинні дії третіх осіб, спрямовані проти власника транспортного засобу, дорожня пригода за участю транспортного засобу, яка спричинила повне або часткове його пошкодження, неможливість подальшого руху транспортного засобу, якщо зсув або ожеледиця створює небезпеку чи загрозу дорожньому руху, життю чи здоровю людей або навколишньому середовищу, інші схожі за характером обставини чи події.

За змістом пункту 2 розділу VIII Порядку виконання митних формальностей відповідно до заявленого митного режиму, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 657 31.05.2012, обставини непереборної сили - надзвичайні та невідворотні події, що виникли незалежно від волі особи, зокрема, стихійне лихо (землетрус, пожежа, повінь, зсув тощо), сезонне природне явище (замерзання моря, проток, портів, ожеледиця тощо), введення воєнного чи надзвичайного стану, страйк, громадські безпорядки, злочинні дії третіх осіб, прийняття рішень законодавчого або нормативно-правового характеру, обовязкових для особи, закриття шляхів, проток каналів, перевалів та інші надзвичайні та невідворотні за таких умов події; аварія - небезпечна подія техногенного характеру, у звязку з якою товари, транспортні засоби, що перебувають під митним контролем, були пошкоджені (зіпсовані, знищені, втрачені тощо) або потребували певного часу для відновлення можливості їх переміщення з метою забезпечення виконання вимог законодавства України з питань державної митної справи.

Отже, обовязковою ознакою обставин непереборної сили є надзвичайність та невідворотність такої.

Надані позивачем документи вказують лише на те, що автомобіль перебував на ремонті, проте жодних доказів того, що такого ремонту транспортний засіб потребував в результаті аварії або дії обставин непереборної сили, наявні документи не містять.

Поряд з цим, апеляційний суд вважає, що означений ремонт транспортного засобу не міг завадити вивезти його за межі митної території України за допомогою буксирування на лафеті, або на автопричепі.

В розумінні пункту 2 розділу VIII вищевказаного Порядку, технічну несправність (ремонт транспортного засобу) неможливо визнати аварією, оскільки аварія, як небезпечна подія, має носити техногенний характер, чого у спірному випадку не існувало.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Згідно частини 3 статті 272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись ст. ст.272, 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 316, 321, 322, ч. 1 ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення .

Постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21.06.2017 року у справі № 345/373/17 за позовом ОСОБА_1 до виконуючого обовязки заступника начальника Львівської митниці державної фіскальної служби начальника управління протидії митним правопорушенням ОСОБА_2, Львівської митниці ДФС про скасування постанови про притягнення до відповідальності за порушення митних правил залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя ОСОБА_5
судді ОСОБА_6
ОСОБА_7
Повне судове рішення складено 19.06.2018 року.