Справа № 816/1265/18
Суддя: Г.В. Костенко
Дата ухвалення: 2018-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2018 року м. ПолтаваСправа № 816/1265/18

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Костенко Г.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Колодяжного Д.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправною та скасування вимоги,

В С Т А Н О В И В:

16.04.2018 ОСОБА_1 (надалі ОСОБА_1, позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДФС у Полтавській області (надалі ГУ ДФС у Полтавській області, відповідач) про визнання протиправною та скасування вимоги ГУ ДФС у Полтавській області від 08.08.2017 №Ф-5389-17/769-У.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у зв'язку з припиненням підприємницької діяльності у 2013 році ним було сплачено всі необхідні податки та збори, в підтвердження чого слугує довідка Кременчуької ОДПІ ГУ Міндоходів від 31.07.2013 №091 та УПФ в Глобинському районі від 21.08.2013 №138. Однак, ГУ ДФС у Полтавській області 08.08.2017 виставлена вимога про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 10699,10 грн. На думку позивача, відповідачем було протиправно сформовано вимогу про сплату боргу.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 17.04.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №816/1265/18. Вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

27.04.2018 відповідач надав до суду відзив (а.с.27-28), в якому просив відмовити в задоволенні позову посилаючись на те, що вимога ГУ ДФС у Полтавській області від 08.08.2017 №Ф-5389-17/769-У, в силу пункту 6 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України 20 квітня 2015 року №449 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07 травня 2015 р. за N508/26953, вважається відкликаною.

18.05.2018 до суду надійшла відповідь на відзив (а.с.49-51), у якій позивач відхиляє доводи відповідача. Просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

25.05.2018 відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив (а.с.59-60), у яких відповідач дублює свою позицію, що викладена у відзив на позовну заяву.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, просила відмовити у його задоволенні, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі факти та відповідні до них правовідносини.

Згідно бази даних ОСОБА_1 з 01.01.2012 перебував на спрощеній системі оподаткування (а.с.29).

22.08.2013 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців внесено запис №6002347 про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 на підставі особистого рішення про припинення підприємницької діяльності (а.с.15, 33-36).

27.08.2013 ОСОБА_1 взятий на облік як фізична особа, яка займається незалежною професійною адвокатською діяльністю в Глобинському відділенні Кременчуцької ОДПІ та перебуває на загальній системі оподаткування.

Відповідно даних інтегрованої картки платника (далі - ІКП) (а.с.40-41) позивача по платежу 71040000 (для фізичних осіб-підприємців, у тому числі які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність) станом на 19.07.2017 обліковувалась недоїмка у розмірі 10699,10 грн.

08.08.2017 ГУ ДФС у Полтавській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-5389-17/769-У, якою повідомлено позивача про заборгованість зі сплати єдиного внеску (недоїмку) в розмірі 10699,10 грн (а.с.30).

ОСОБА_1 не погодилась з вимогою ГУ ДФС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) від 08.08.2017 №Ф-5389-17/769-У, у зв'язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку оскаржуваній вимозі ГУ ДФС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) від 08.08.2017 №Ф-5389-17/769-У, суд виходить з наступного.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI (надалі - Закон № 2464-VI).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Згідно частини п'ятої статті 8 Закону № 2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску. У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

Порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику /частина четверта статті 8 Закону № 2464-VI/.

Процедура нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів Державною фіскальною службою України та її територіальними органами встановлена Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 № 449. (надалі по тексту - Інструкція).

Згідно із вимогами Закону та Інструкції № 449 на платника покладено обов'язок щодо своєчасного та в повному обсязі нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Частиною п'ятою статті 9 Закону № 2464-VI встановлено, що сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь).

Відповідно до частини сьомої статті 9 Закону № 2464-VI єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку. Платники, зазначені в абзацах третьому та четвертому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, які не мають банківського рахунку, сплачують внесок шляхом готівкових розрахунків через банки чи відділення зв'язку.

Частиною першою статті 12 Закону № 2464-VI визначено, що завданнями центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, є забезпечення адміністрування єдиного внеску шляхом його збору, ведення обліку надходжень від його сплати та здійснення контролю за сплатою єдиного внеску.

Згідно з приписами частини 4 статті 25 Закону № 2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов'язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Відповідно до пунктів 3, 4 розділу VІ Інструкції, органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

З відзиву відповідача слідує, що підставою для винесення вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 08.08.2017 №Ф-5389-17/769-У слугувало наявність недоїмки в ІКП позивача у розмірі 10699,10 грн.

Отже, відповідач керуючись нормами Закону №2464-VI та пунктами 3,4 Інструкції №449, 08.08.2017 сформував вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-5389-17/769-У на суму недоїмки 10699,10 грн.

Судовим розглядом встановлено, що ГУ ДФС у Полтавській області 26.04.2018 в ІКП ОСОБА_1 проведено коригування недоїмки зі сплати єдиного внеску.

У наданих до суду запереченнях на відповідь на відзив (а.с.59-60) відповідач зазначив, що 26.04.2018 в ІКП ОСОБА_1 проведено коригування недоїмки зі сплати єдиного внеску та виключення з недоїмки із сплати єдиного внеску суми, що помилково нараховувались в автоматичному режимі з 01.07.2013, тобто після прийняття позивачем рішення про припинення підприємницької діяльності, як платника податків, що обрав спрощену систему оподаткування.

Пунктом 6 розділу VІ Інструкції № 449 встановлено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається відкликаною, якщо:

сума боргу (недоїмки) самостійно погашається платником;

орган доходів і зборів скасовує або змінює раніше зазначену суму боргу (недоїмки) внаслідок її узгодження або оскарження; вимога органу доходів і зборів про сплату боргу (недоїмки) скасовується чи змінюється судом (господарським судом);

борг (недоїмка) списується у випадках, передбачених статтею 25 Закону, в порядку, визначеному пунктами 9 - 11 цього розділу;

є рішення суду про стягнення відповідних сум боргу (недоїмки), що зазначені у вимозі.

У випадку, зазначеному в абзаці другому цього пункту, вимога вважається відкликаною у день, протягом якого відбулося погашення суми боргу (недоїмки).

Таким чином, вимога ГУ ДФС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) від 08.08.2017 №Ф-5389-17/769-У про заборгованість зі сплати єдиного внеску (недоїмку) в розмірі 10699,10 грн вважається відкликаною 26.04.2018.

За змістом пункту 1 частини другої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

У пункті 8 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України позивача визначено як особу, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Згідно частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

З наведених процесуальних норм Закону випливає, що судовому захисту підлягає лише порушене право. Так, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. В контексті наведених приписів Кодексу адміністративного судочинства України підставою для звернення особи до суду з позовом є її суб'єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні прав чи свобод, однак, обов'язковою умовою здійснення такого захисту судом є об'єктивна наявність відповідного порушеного права чи законного інтересу на момент звернення до суду.

При цьому слід зазначити, що неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб'єктивних прав та обов'язків, тобто припинення можливості чи неможливості реалізації її законного права та/або виникнення додаткового обов'язку.

Разом з тим, станом на день розгляду даного адміністративного позову оскаржувана вимога ГУ ДФС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) від 08.08.2017 №Ф-5389-17/769-У є відкликаною, тобто не створює для позивача жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни або припинення його прав, та безпосередньо не породжує для позивача будь-яких обов'язків. З огляду на відсутність порушеного права, у суду відсутні підстави для захисту такого права.

Щодо посилань позивача на довідку про відсутність заборгованості із сплати податків, зборів від 31.07.2013 №091, видану Глобинським відділенням Кременчуької ОДПІ ГУ Міндоходів, на підтвердження відсутності заборгованості по сплаті єдиного соціального внеску, суд зазначає наступне.

З наявної в матеріалах справи довідки Глобинського відділення Кременчуької ОДПІ ГУ Міндоходів про відсутність заборгованості із сплати податків, зборів від 31.07.2013 №091 (а.с.14) вбачається, що станом на дату (31.07.2013) реєстрації цієї довідки у платника податків відсутні грошові зобов'язання та податковий борг.

Законом України від 04.07.2013 №406-VII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з проведенням адміністративної реформи" (далі - Закон №406-VII), що набрав чинності 11.08.2013, внесено зміни у Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 07.08.2010 №2464-VI, в тому числі урегульовано питання щодо передачі функцій з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування Міністерству доходів і зборів України, в т.ч. вжиття заходів щодо стягнення заборгованості зі сплати єдиного внеску, застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про збір та облік єдиного внеску.

Відповідно до вказаного закону функції з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування здійснює Міністерство доходів і зборів України.

Згідно пункту 7 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI (в редакції до 11.08.2013) пенсійний фонд України (далі - Пенсійний фонд) - орган, уповноважений відповідно до цього Закону вести реєстр застрахованих осіб Державного реєстру та виконувати інші функції, передбачені законом.

Таким чином, на момент видачі Глобинським відділенням Кременчуької ОДПІ ГУ Міндоходів довідки від 31.07.2013 №091 функція щодо адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування належала до повноважень Пенсійного фонду, та, відповідно, данні щодо наявності чи відсутності за позивачем заборгованості з єдиного внеску не могли бути відомі.

Відтак, слід дійти висновку, що вказана довідка засвідчує факт відсутності у позивача заборгованості зі сплати податків, зборів, повноваження щодо адміністрування яких, на той час, покладалися на органи доходів і зборів Податковим кодексом України, до яких єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування не належав.

Крім того, з наданих відповідачем документів слідує, що на дату /21.08.2013/ видачі довідки від 21.08.2013 №138 про відсутність заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та страхових коштів до Пенсійного фонду України і фондів соціального страхування (а.с.13) УПФ в Глобинському районі не було відомо про наявність у позивача недоїмки з єдиного соціального внеску в картці особового рахунку, відкритого в УПФ Машівського району (а.с.61-64).

В силу норми частини другої статті 19 Конституції України посадові особи контролюючих органів зобов'язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи позивача та представника відповідача стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Частиною восьмою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Зважаючи на те, що спір у цій справі виник внаслідок помилкових дій відповідача щодо нарахування в автоматичному режимі недоїмки із сплати єдиного внеску , суд вважає за можливе на підставі частини восьмої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України покласти на відповідача судові витрати позивача повністю.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (вул. Центральна, 187, м. Глобине, Полтавська область, 39000, рнокпп НОМЕР_1) до Головного управління ДФС у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ) про визнання протиправною та скасування вимоги відмовити в повному обсязі.

Скасувати заходи забезпечення позову, які були вжиті ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2018 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління ДФС у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ) на користь ОСОБА_1 (вул. Центральна, 187, м. Глобине, Полтавська область, 39000, рнокпп НОМЕР_1) витрати зі сплати судового збору в сумі 704,80 (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 22 червня 2018 року.

Головуючий суддя ОСОБА_3