Справа № 826/2395/18
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2018-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: №826/2395/18 Головуючий у 1-й інстанції: Донець В.А. Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Лічевецького І.О., Ісаєнко Ю.А.

за участю секретаря Данилюк Л.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 травня 2018 року

у справі №826/2395/18 (розглянутої у спрощеному позовному провадженні)

за позовом ОСОБА_2

до відповідача Шевченківського районного суду міста Києва

про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2018 року ОСОБА_2, звернувся до суду з позовом до Шевченківського районного суду міста Києва, про визнання протиправною бездіяльності відповідача, що виражена в порушенні терміну надання відповіді на заяву від 27.12.2017; визнання протиправною бездіяльності відповідача, що виражена в порушенні статті 251.5 КАС України при надсиланні рішення суду; зобов'язання відповідача привести у відповідність діловодство Шевченківського районного суду міста Києва у чинність статті 251.5 КАС України; стягнення з відповідача на користь позивача 200.000,00 грн. у якості компенсації моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем порушено строки визначені статтею 251.5 КАС України щодо надіслання ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 05.12.2017 в справі №761/43749/17, а також строк надання відповіді на заяву позивача від 27.12.2017, передбачений статтею 20 Закону України "Про звернення громадян", що призвело до моральних страждань позивача, оскільки утиснуто його конституційне право на справедливий суд.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 травня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Відзив (заперечення) на апеляційну скаргу відповідачем не надано.

Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, проте у судове засідання не з'явилися та про причини неявки суду не повідомили. За таких обставин колегія суддів, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Частиною 4 статті 229 КАС України встановлено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 315, ст.316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 05.12.2017 у справі №761/43749/17 позовну заяву ОСОБА_2 до Київської міської ради ветеранів про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії - залишено без руху і надано позивачу строк для усунення недоліків, 5 днів з моменту отримання позивачем ухвали.

Вказана ухвала отримана позивачем 26.12.2017. Сторонами зазначений факт не заперечувався.

27 грудня 2017 року о 17:22 год. на офіційну електронну адресу Шевченківського районного суду міста Києва надійшов електронний лист ОСОБА_2, який був зареєстрований 28.12.2018, оскільки робочий день у Шевченківському районному суді міста Києва в будні дні триває до 17:00 год., у вихідні - до 15:45 год.

В зазначеній заяві ОСОБА_2 зазначив наступне: «Доводжу до Вашого відома, що 26.12.2017, я отримав копію ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 05.12.2017 по справі №761/43749/17. З огляду на вищенаведене, прошу підтвердити, що зволікання при відправці копій судових рішень - це невід'ємна ознака здійснення сучасного українського судочинства у вищезазначеному суді».

Листом від 26.01.2018 Шевченківським районним судом міста Києва надано відповідь на лист позивача від 27.12.2017, в якому зазначено, що в Шевченківському районному суді м. Києва перебуває одна з найбільших кількостей справ в порівнянні з іншими показниками роботи районних судів України, тоді як з 42 суддів правосуддя відправляють лише 20 суддів, що призвело до критичного перевантаження всіх працюючих суддів і працівників апарату. Крім того повідомлено, що за обліковими даними автоматизованої системи документообігу суду, 24.01.2018 за вхідним №6105/18-вх зареєстрована заява ОСОБА_2 про виконання вимог ухвали по справі №761/43749/17.

Вважаючи, що відповідачем порушено строки визначені статтею 251.5 КАС України щодо надіслання ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 05.12.2017 в справі №761/43749/17, а також строк надання відповіді на заяву позивача від 27.12.2017, передбачений статтею 20 Закону України "Про звернення громадян» позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, прийшов до висновку про безпідставність тверджень позивача, обґрунтованість дій відповідача та відсутність порушень з його боку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи виходячи з наступного.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про звернення громадян» під зверненнями громадян слід розуміти викладені у письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності.

Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Згідно ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивачем 27.12.2017 надіслано засобами електронного зв'язку лист, який містить заголовок "заява", адресований голові Шевченківського районного суду міста Києва та зареєстрований 28.12.2018 згідно з відповідною відміткою реєстрації вхідної кореспонденції.

Листом від 26.01.2018 Шевченківський районним судом міста Києва надано відповідь на заяву позивача від 27.12.2017.

Відповідно до поштового штемпеля (Київ 57) на реєстрі 1 на відправлення простих листів від 30.01.2018 відповідачем направлено, в тому числі ОСОБА_2 простий лист.

Відповідно до статті 20 Закону України "Про звернення громадян" звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Колегія суддів звертає увагу, що зазначена норма закону передбачає надання відповіді у термін не більше місяця, тоді як місяць - це відповідно 30 або 31 календарний день.

Положеннями ст. 120 Кодексу адміністративного судочинства України встановлені норми обчислення процесуального строку.

Так перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Останній день строку триває до двадцять четвертої години, але якщо в цей строк слід було вчинити процесуальну дію в суді, де робочий час закінчується раніше, строк закінчується в момент закінчення цього часу.

Строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення позовна заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здано на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв'язку.

Оскільки звернення позивача було зареєстроване 28.12.2017, то відповідно перебіг строку починається 29.12.2017 та складає 31 (30) календарних днів.

Таким чином останнім днем надання відповіді є - 30.01.2018.

З огляду на те, що лист надіслано 30.01.2018, відповідачем не було пропущено строку для надання відповіді на заяву позивача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для висновку про протиправність бездіяльності відповідача стосовно порушення терміну надання відповіді на заяву від 27.12.2017. Та відсутність негативних наслідків щодо прав позивача, які були предметом звернення.

Надаючи відповідь позивачу на його звернення Шевченківським районним судом м. Києва судом не заперечувалась та обставина, що ухвала Шевченківського районного суду міста Києва від 05.12.2017 по справі №761/43749/17 відправлена ОСОБА_2 з порушенням процесуальних строків.

Разом з цим колегія суддів звертає увагу, що з огляду на встановлення в зазначеній ухвалі терміну для усунення недоліків 5 днів з моменту отримання зазначеної копії ухвали, права позивача направленням зазначеної ухвали пізніше не порушило жодних його прав як учасника по справі.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Позивачем достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги до суду надано не було.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Частиною першою статті 23 Цивільного кодексу України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

При цьому, пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування немайнового (немайнової) шкоди" роз'яснено поняття моральної шкоди, під якою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовної вимоги, яка стосується відшкодування моральної шкоди, адже позивачем не зазначено, в чому саме полягає нанесена їй моральна шкода та не надано на її підтвердження відповідних доказів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду справа №802/211/16-а від 13 червня 2018 року.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

При цьому апеляційна скарга не містять жодних посилань на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове - без змін.

На підставі викладеного, керуючись 34, 242, 243, 246, 308, 311, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя: Г.В. Земляна

Судді: Ю.А. Ісаєнко

І.О. Лічевецький

Повний текст постанови виготовлено 20 червня 2018 року.