Справа № П/811/287/18
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2018-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 червня 2018 року справа № П/811/287/18

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Юрко І.В.,

суддів: Чабаненко С.В. Чумака С.Ю. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02 березня 2018 року у справі № П/811/287/18 (головуючий 1-ї інстанції Пасічник Ю.П., ухвалене в приміщенні Кіровоградського окружного адміністративного суду) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Кіровоградській області про скасування податкового повідомлення-рішення та податкової вимоги, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 29.01.2018 року звернулась до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Кіровоградській області, в якому просив скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 18.09.2017 р. №10905286 та податкову вимогу від 22.11.2017 року №383-53.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02 березня 2018 року адміністративний позов задоволено.

Скасовано податкове повідомлення-рішення від 18.09.2017 року №10905286 та податкову вимогу від 22.11.2017 року №383-53.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції ухвалене без повного зясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, є необґрунтованим та таким, що прийнято з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Позивач надала суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Учасники справи повідомлені належним чином про дату та місце розгляду справи.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02 березня 2018 року ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_1 є власником легкового автомобіля BMW X6, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2016 року випуску, дата першої реєстрації - 20.04.2016 року, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на зазначений автомобіль серії СХО 068433 (а.с.33).

Відповідач - Головне управління ДФС у Кіровоградській області, є субєктом владних повноважень, який в даних правовідносинах реалізує надані йому Податковим кодексом України повноваження.

Судом першої інстанції встановлено, що 18.09.2017 року Головним управлінням ДФС у Кіровоградській області прийнято податкове повідомлення-рішення №10905286, яким на підставі п.п.54.3.3 пункту 54.3 статті 54, п.п.267.6.2 пункту 267.6 статті 267 Податкового кодексу України ОСОБА_1 визначено суму податкового зобовязання за платежем - транспортний податок з фізичних осіб за 2017 рік в сумі 25000,00 гривень (а.с.5).

22.11.2017 року Головним управлінням ДФС у Кіровоградській області відносно ОСОБА_2 прийнято податкову вимогу №383-53, відповідно до якої податковий борг ОСОБА_1 з транспортного податку з фізичних осіб станом на 21.11.2017 року становить 75000 грн. (а.с.6).

Не погодившись з такими рішеннями контролюючого органу, ОСОБА_2 оскаржила їх до суду.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив із того, що автомобіль, стосовно якого позивачу нараховано транспортний податок, не є обєктом оподаткування в розумінні статті 267 Податкового кодексу України.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

01 січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» №71-VIII від 28 грудня 2014 року. Вказаним законом шляхом викладення в новій редакції статті 267 ПК України введено новий податок - транспортний податок.

Відповідно до пп.267.1.1. п.267.1. ст.267. Податкового кодексу України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є обєктами оподаткування.

Згідно з пп.267.3.1. п.267.3. ст.267. ПК України базою оподаткування є легковий автомобіль, що є обєктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Відповідно до п.267.4. ст.267. ПК України ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є обєктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Згідно з пп.267.5.1. п.267.5. ст.267. ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Відповідно до пп.пп.267.6.1. та 267.6.2. п.267.6. ст.267. ПК України обчислення суми податку з обєкта/обєктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року); щодо обєктів оподаткування, придбаних протягом року, податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий обєкт. Контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Згідно з пп.267.6.5. п.267.6. ст.267. ПК України у разі переходу права власності на обєкт оподаткування від одного власника до іншого протягом звітного року податок обчислюється попереднім власником за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому він втратив право власності на зазначений обєкт оподаткування, а новим власником - починаючи з місяця, в якому він набув право власності на цей обєкт; контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Відповідно до пп.267.6.6. п.267.6. ст.267. ПК України за обєкти оподаткування, придбані протягом року, податок сплачується пропорційно кількості місяців, які залишилися до кінця року, починаючи з місяця, в якому проведено реєстрацію транспортного засобу.

Згідно з пп.267.7.1. п.267.7. ст.267. ПК України податок сплачується за місцем реєстрації обєктів оподаткування і зараховується до відповідного бюджету згідно з положеннями Бюджетного кодексу України.

Відповідно до п.8.3. ст.8. ПК України до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад обєднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обовязковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Згідно з п.12.3. ст.12. ПК України сільські, селищні, міські ради та ради обєднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Відповідно до пп.пп.12.3.1., 12.3.2. п.12.3. ст.12. ПК України встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом.

При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обовязково визначаються обєкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обовязкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Згідно з пп.12.3.4. п.12.3. ст.12. ПК України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Проте, пунктом 4 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році» від 20 грудня 2016 року № 1791-VIII встановлено, що в 2017 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів, які прийняті на виконання цього Закону, не застосовуються вимоги підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України та Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Відповідно до пп.12.4.1. п.12.4. ст.12 ПК України до повноважень сільських, селищних, міських рад та рад обєднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, щодо податків та зборів належать встановлення ставок місцевих податків та зборів в межах ставок, визначених цим Кодексом.

Проте, згідно з пп.267.2.1. п.267.1. ст.267. ПК України обєктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше пяти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, станом на 1 січня податкового (звітного) року виходячи з марки, моделі, року випуску, обєму циліндрів двигуна, типу пального.

Щороку до 1 лютого податкового (звітного) року центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, на своєму офіційному веб-сайті розміщується перелік легкових автомобілів, з року випуску яких минуло не більше пяти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, який повинен містити такі дані щодо цих автомобілів: марка, модель, рік випуску, обєм циліндрів двигуна, тип пального.

Отже на час винесення відповідачем оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, у фізичних осіб, що мають власні зареєстровані у встановленому порядку легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше пяти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, виникає обовязок зі сплати транспортного податку.

Згідно статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» станом на 01 січня 2017 року розмір мінімальної заробітної плати становив 3200 грн..

Таким чином, у 2017 році обєктом оподаткування транспортним податком були легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше пяти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 1200000 грн. 00 коп. (3200 грн. х 375).

Як зазначалось вище, позивач є власником легкового автомобіля BMW X6, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2016 року випуску, дата першої реєстрації - 20.04.2016 року, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на зазначений автомобіль серії СХО 068433 (а.с.33).

18.09.2017 року Головним управлінням ДФС у Кіровоградській області прийнято податкове повідомлення-рішення №10905286, яким на підставі п.п. 54.3.3 пункту 54.3 статті 54, п.п. 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 Податкового кодексу України ОСОБА_1 визначено суму податкового зобовязання за платежем - транспортний податок з фізичних осіб за 2017 рік в сумі 25000,00 гривень (а.с.5).

Згідно інформації, взятої з офіційного веб-сайту Мінекономрозвитку, середньоринкова вартість автомобіля, що належить позивачу, станом на 18.09.2017 року день прийняття податкового повідомлення-рішення) становить 1089026,90 гривень (а.с.8).

Вказані обставини відповідачем не спростовані.

Таким чином, належний позивачу транспортний засіб BMW X6, реєстраційний номер НОМЕР_1, на час прийняття спірного податкового повідомлення-рішення мав середньоринкову вартість менше, ніж 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, а тому не був обєктом оподаткування транспортним податком в 2017 році у розумінні статті 267 ПК України.

Посилання апелянта на перелік автомобілів, з року випуску яких минуло не більше пяти років та середньо ринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня 2017 року, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки вартість автомобіля (як обєкта оподаткування) повинна встановлюватись на день прийняття податкового повідомлення-рішення, в даному випадку на 18.09.2017 року.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції погоджується с висновком суду першої інстанції про протиправність податкового повідомлення-рішення.

Щодо податкової вимоги, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції взагалі не наведено обґрунтування задоволення позовних частині скасування такої вимоги.

22.11.2017 року Головним управлінням ДФС у Кіровоградській області відносно ОСОБА_2 прийнято податкову вимогу №383-53, відповідно до якої податковий борг ОСОБА_1 з транспортного податку з фізичних осіб станом на 21.11.2017 року становить 75000 грн. (а.с.6).

Згідно тексту відзиву на адміністративний позов відповідач зазначає, що у звязку з некоректною роботою податкового блоку нарахування згідно податкового повідомлення-рішення від 18.09.2017 року №10905286 на суму 25000 грн. 17.11.2017 року в ІКП «Облік платежів» ПБ проведено тричі, тому в ручному режимі 23.11.2017 року в інтегрованій картці платника податків проведено зменшення нарахувань на суму 50000 грн., таким чином борг платника становить 25000 грн.

Крім того, відповідачем зазначено, що на 09.02.2018 борг відсутній, податкова вимога №383-53 від 22.11.2017 року відповідно до п.60.2 ст.60 ПК України вважається відкликаною.

Проте, незважаючи на фактичне визнання неправомірності прийняття податкової вимоги №383-53 від 22.11.2017 року, відповідач оскаржує рішення суду першої інстанції і в частині скасування спірної вимоги.

Колегія суддів зазначає, що у звязку з визнанням протиправним податкового повідомлення-рішення від 18.09.2017 року №10905286 на суму 25000 грн., та наведеними вище обставинами, викладеними контролюючим органом у відзиві, податкова вимога також є неправомірною

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем, як субєктом владних повноважень, не доведено правомірність прийняття податкового повідомлення-рішення від 18.09.2017 року №10905286 та податкової вимоги від 22.11.2017 року №383-53.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення адміністративного позову.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вирішуючи питання про можливість касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до пункту 2 частини пятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

За приписами пункту 6 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо оскарження рішення субєкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з пунктом 24 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня 2018 року становить 1762 гривень, тобто до незначних у 2018 році відносяться справи щодо оскарження рішення субєкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує 176200 гривень.

Як зазначалось вище, предметом спору в даній справі є податкове повідомлення-рішення на суму 25 000,00 гривень та податкова вимога на суму 75000 грн. (всього 100000 грн., що не перевищує 176200 гривень), у звязку з чим справа, що розглядається, на час прийняття постанови суду апеляційної інстанції є справою незначної складності, а тому постанова суду апеляційної інстанції не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Керуючись статтями 4, 12, 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02 березня 2018 року у справі № П/811/287/18 залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02 березня 2018 року у справі № П/811/287/18 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя: І.В. Юрко

Суддя: С.В. Чабаненко

Суддя: С.Ю. Чумак