Справа № 805/2293/18-а
Суддя: Тарасенко І.М.
Дата ухвалення: 2018-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2018 р. Справа№805/2293/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тарасенка І.М., при секретарі судового засідання Ковальовій А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні,

за участю представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: ОСОБА_2,

адміністративну справу за позовом публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» (місцезнаходження: 87515, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Миколаївська, 16, ) до Головного управління ДФС у Донецькій області (місцезнаходження: 87526, Донецька область, м. Маріуполь, вул. 130-ї Таганрозької дивізії, 114, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень Головного управління ДФС у Донецькій області від 05.01.2018 року № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, № НОМЕР_3, № НОМЕР_4,-

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з позовом, в якому просили визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління ДФС у Донецькій області форми «Р» від 05.01.2018 року № НОМЕР_1 про збільшення суми грошового зобовязання на суму 3129581 грн. та за штрафними санкціями 1564791 грн.; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління ДФС у Донецькій області форми «П» від 05.01.2018 року № НОМЕР_2 про зменшення суми відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток в сумі 549577,00 грн.; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління ДФС у Донецькій області форми «В4» від 05.01.2018 року № НОМЕР_3 про зменшення розміру відємного значення суми ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в сумі 3155986,00 грн.; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління ДФС у Донецькій області форми «Р» від 05.01.2018 року № НОМЕР_4 про збільшення суми грошового зобовязання на суму 431240,00 грн. та за штрафними санкціями 215620,00 грн.

Позивач обґрунтував свій позов тим, що за результатами перевірки ГУ ДФС у Донецькій області виявлені порушення ПАТ «Маріупольгаз». На підставі цього відповідачем були прийняті податкові повідомлення рішення форми «Р» від 05.01.2018 року № НОМЕР_4 про збільшення суми грошового зобовязання на суму 431240 грн. та за штрафними санкціями 215620 грн.; форми «Р» від 05.01.2018 року № НОМЕР_1 про збільшення суми грошового зобовязання на суму 3129581 грн. та за штрафними санкціями 1564791 грн.; форми «В4» від 05.01.2018 року № НОМЕР_3 про зменшення розміру відємного значення суми ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в сумі 3155986,00 грн.; форми «П» від 05.01.2018 року № НОМЕР_2 про зменшення суми відємного значення обєкта оподаткування податковим на прибуток в сумі 549577 грн. ПАТ «Маріупольгаз» не згодне з вищевказаними податковими повідомленнями рішеннями ГУ ФДС у Донецькій області, та вважає, що вказані рішення Відповідача прийняті без достатніх правових підстав, необґрунтовано та протиправно.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 04 квітня 2018 року відкрито провадження по справі.

20 квітня 2018 року через канцелярію суду представник відповідача надав відзив на позов, в якому зазначив, що при проведенні перевірки та складені спірних податкових повідомлень рішень, посадові особи Головного управління ДФС у Донецькій області діяли виключно в межах повноважень та у спосіб, визначений Конституцією та законами України. Просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Крім того представник відповідача зазначив, що під час перевірки встановлено неможливість здійснення ПАТ «МАРІУПОЛЬГАЗ» господарської операції з придбання олії соняшникової нерафінованої не вимороженої у кількості 1271,77 т. та шроту соняшникова у кількості 1273,55 т. у ТОВ «Статус Агро», у звязку з чим ТОВ «МАРІУПОЛЬГАЗ» здійснило документальне оформлення цієї операції, яка фактично не відбулася в межах господарської діяльності підприємства, а проведена з метою отримання податкової вигоди у вигляді використання сум податкового кредиту за отримані товари та зменшення податкових зобовязань з ПДВ. З огляду на зазначене, перевіркою зроблено висновок, що ПАТ «МАРІУПОЛЬГАЗ» порушено пп. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2, п. 200.3, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, у результаті чого завищено задекларовані у рядку 05.1 Декларації «Витрати операційної діяльності собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)» за 2014 рік всього на суму 17936135 грн. та завищено податковий кредит на суму 3587227 грн., у тому числі: за жовтень 2104 року 238888,75 грн.; за листопад 2014 року 1374896,79 грн.; за грудень 2014 року 1973441,47 гривень.

Представник позивача у судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача заперечував проти позовних вимог, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

Позивач публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «МАРІУПОЛЬГАЗ» (, вул. Миколаївська, 16 м. Маріуполь, Донецька область, 87515) пройшов передбачену законом процедуру державної реєстрації є юридичною особою та в даних правовідносинах, у відповідності до вимог ст. 43 Кодексу адміністративного судочинства України, здатний особисто здійснювати свої права та обов'язки.

Відповідач є юридичною особою публічного права установою, яка є територіальним органом Державної фіскальної служби України, яка в свою чергу, була створена в процесі перетворення Державної податкової служби України, та яка наділена правовим статусом контролюючого органу. Загальний обсяг правоздатності такого субєкта податкових відносин, як «контролюючий орган», визначено положеннями ст. 41 Податкового кодексу України. Зміст функцій контролю цих органів визначено положеннями ст. 61 Податкового кодексу України.

З 04 березня 2015 року по 15 квітня 2015 року посадовими особами Маріупольської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області проведено документальну планову виїзну перевірку ПАТ «Маріупольгаз» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року. Перевірку проведено на підставі наказу Маріупольської ОДПІ ГУ Міндоходів у Донецькій області від 19.02.2015 року № 48. За результатами перевірки перевіряючими Маріупольської ОДПІ ГУ Міндоходів у Донецькій області складено акт перевірки від 16.04.2015 року № 101/05-19-22-01/0336135, на підставі якого в подальшому податковим органом прийняті податкові повідомлення рішення, що ПАТ «Маріупольгаз» виконанні (суми штрафних санкцій сплачені в повному обсязі).

20 листопада 2017 року відповідачем прийнято Наказ № 1444 про проведення позапланової невиїзної перевірки ПАТ «Маріупольгаз» з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства по взаємовідносинами з ТОВ «Статус-Агро» (ТОВ Агростат ЛТД») за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року.

З 21.11.2017 року по 04.12.2017 року ГУ ДФС у Донецькій області, на підставі наказу від 20.11.2017 року № 1444 та повідомлення від 20.11.2017 року № 366, наказу ГУ ДФС у Донецькій області від 20.11.2017 року № 1443 «Про проведення службового розслідування» проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ПАТ «Маріупольгаз» з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства по взаємовідносинах з ТОВ «Статус-Агро» (ТОВ «Агростат ЛТД») за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року, з урахуванням уточнюючих розрахунків з податку на додану вартість за жовтень 2014 року, листопада 2014 року, грудень 2014 року наданих у 2015 році.

За результатами перевірки ГУ ДФС у Донецькій області складено акт перевірки від 11.12.2017 року № 818/05-99-14-06/03361135, яким встановлено порушення ПАТ «Маріупольгаз» пп. 138.1.1 п. 138.1, 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 розділу ІІІ ПК України, в результаті чого встановлено: завищення відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 549577 грн. за 2014 рік; заниження обєкта оподаткування на суму 17386558 грн., в результаті чого занижено податок на прибуток за 2014 рік на загальну суму 3129581 грн.; заниження податку на додану вартість, що підлягає нарахуванню та сплаті до бюджету на загальну суму 431240 грн. та завищення відємного значення різниці між сумою податкових зобовязань та податкового кредиту (що зараховується до складу податкового кредиту звітного (податкового) періоду на загальну суму 3155986 грн.

Не погоджуючись із вказаними висновками ГУ ДФС у Донецькій області, ПАТ «Маріупольгаз» до ГУ ДФС у Донецькій області було подано заперечення від 21.12.2017 року № 04-2787 на акт перевірки від 11.12.2017 року № 818/05-99-14-06/03361135.

02 січня 2018 року за № 16/10/05-99-06-13 ГУ ДФС у Донецькій області надано відповідь на вказане заперечення, згідно якого доводи ПАТ «Маріупольгаз» до уваги не прийнято, акт перевірки від 11.12.2017 року № 818/05-99-14-06/03361135 залишено без змін.

09 січня 2018 року позивачем отримані податкові повідомлення рішення ГУ ДФС у Донецькій області: форми «Р» від 05.01.2018 року № НОМЕР_4 про збільшення суми грошового зобовязання на суму 431240 грн. та за штрафними санкціями 215620 грн.; форми «Р» від 05.01.2018 року № НОМЕР_1 про збільшення суми грошового зобовязання на суму 3129581 грн. та за штрафними санкціями 1564791 грн.; форми «В4» від 05.01.2018 року № НОМЕР_3 про зменшення розміру відємного значення суми ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в сумі 3155986 грн.; форми «П» від 05.01.2018 року № НОМЕР_2 про зменшення суми відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток в сумі 549577 грн.

Позивачем до Державної фіскальної служби України було подано скаргу від 15.01.2018 року № 03-62 про скасування вищезазначених податкових повідомлень рішень.

Рішенням ДФС України від 20.03.2018 року № 9691/6/99-99-11-01-01-25 про результати розгляду скарги, отриманого ПАТ «Маріупольгаз» 27.03.2018 року, в задоволенні вимог Позивачу відмовлено, податкові повідомлення рішення ГУ ДФС у Донецькій області залишені в силі.

ПАТ «Маріупольгаз» не згодне з податковими повідомленнями рішеннями ГУ ДФС у Донецькій області від 05.01.2018 року № НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, № НОМЕР_4 та вважає, що вказані рішення Відповідача прийняті без достатніх правових підстав, необґрунтовано та протиправно.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України.

Відповідно до пункту 61.1 статті 61 Податкового кодексу України, статті 94 Податкового кодексу України (надалі ПК України) податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, суд зясовує, чи використане повноваження, надане субєкту владних повноважень, з належною метою; обґрунтовано, тобто вчинено через вмотивовані дії; безсторонньо, тобто без проявлення неупередженості до особи, стосовно якої вчиняється дія; добросовісно, тобто щиро, правдиво, чесно; розсудливо, тобто доцільно з точки зору законів логіки і загальноприйнятих моральних стандартів; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, тобто з рівним ставленням до осіб; пропорційно та адекватно; досягнення розумного балансу між публічними інтересами та інтересами конкретної особи.

Згідно пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно з п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до п. 75.1.1. ст. 75 Податкового Кодексу України, камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобовязання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Згідно п. 86.2 ст. 86 ПК України, за результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Відповідно до п. 86.8 ст. 86 ПК України, податкове повідомлення-рішення приймається керівником контролюючого органу (його заступником) протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень (за результатами фактичної перевірки з дня реєстрації (надходження) акта такої перевірки до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків), а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

Порядок складання контролюючими органами податкових повідомлень рішень встановлений Порядком надіслання контролюючими органами податкових повідомлень рішень платникам податків, який затверджений наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 року № 1204 (далі Порядок).

Відповідно до п. 2 Порядку, у випадках, зазначених у пункті 1 цього розділу, відповідний структурний підрозділ контролюючого органу складає податкове повідомлення рішення за формою «Р» у разі виявлення за результатами перевірок завищення або заниження податкових зобов'язань платника податків та/або у разі застосування штрафних (фінансових) санкцій, передбачених Кодексом (крім штрафних (фінансових) санкцій або інших грошових зобовязань, визначених іншими формами податкових повідомлень-рішень).

Оскаржуване податкове повідомлення рішення за формою «Р» складається у разі виявлення за результатами перевірок завищення або заниження податкових зобовязань платника податків та застосування штрафних (фінансових) санкцій, передбачених Кодексом, за наслідками таких перевірок (крім грошових зобовязань та/або штрафних (фінансових) санкцій, визначених іншими формами податкових повідомлень рішень). Таким чином, податкове повідомлення рішення за формою «Р», контролюючий орган складає у разі виявлення за результатами перевірок завищення або заниження податкових зобовязань платника податків та застосування штрафних (фінансових) санкцій передбачених Податковим кодексом України за наслідками таких перевірок.

Згідно абз. 2 п. 78.4. ст. 78 Податкового Кодексу України право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному ст. 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Згідно п. 79.2 ст. 79 ПК України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Отже, саме виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Згідно п. 42.2. ст. 42 ПК України: «Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові».

Наказ № 1444 разом із повідомленням № 366 від 20.11.17 було

відправлено ГУ ДФС позивачу курєрською службою 20.11.17 та фактично надіслано на адресу ПАТ «МАРІУПОЛЬГАЗ» 21.11.2017 року.

Як вже зазначалось 21.11.2017 року було розпочато і саму перевірку.

Тобто, Наказ №1444 Позивачем було отримано фактично під час проведення самої перевірки, що також відображено Відповідачем у акті перевірки №818/05-99-14-06/03361135 від 11.12.2017 року, та не заперечувалось представником відповідача у судовому засіданні.

Отже, несвоєчасне повідомлення позивача про проведення перевірки є підставою вважати таку перевірку протиправною.

Аналогічної думки і судова практика, викладена у постанові Верховного Суду України від 27.01.2015 (№ 21-425а14).

Крім того суд зазначає, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 13 березня 2018 року по справі № 805/4813/17-а визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області № 1444 від 20 листопада 2017 року «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «МАРІУПОЛЬГАЗ» та визнано дії посадових осіб Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області щодо проведення документальної позапланової невиїзної перевірки публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «МАРІУПОЛЬГАЗ» в період з 21.11.2017 року по 04.12.2017 року протиправними, дане рішення набрало законної сили.

Як вже зазначалось відповідачем на підставі акту перевірки № 818/05-05-99-14-06/03361135 від 11.12.2017 року відповідачем прийняті податкові повідомлення рішення № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, № НОМЕР_3, № НОМЕР_4.

Суд вважає вищевказані податкові повідомлення рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню у звязку з наступним.

Згідно акту перевірки від 11.12.2017 року № 818/05-99-14-06/03361135, посадові особи Головного управління ДФС у Донецькій області зробив висновок про неможливість здійснення ПАТ «МАРІУПОЛЬГАЗ» господарських операцій з придбання олії соняшникової нерафінованої не вимороженої у кількості 1271.77 тон та шроту соняшникова у кількості 1273.55 тон у постачальника ТОВ «Статус-Агро» (нове найменування ТОВ «Агростат ЛТД») (безтоварність господарських операцій).

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ «МАРІУПОЛЬГАЗ» за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року задекларовано витрати, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування у сумі 347919118,00 грн. (по рядку 04 Декларації на прибуток) в тому числі собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт послуг) 298724567,00 грн. (рядок 5.1 Декларації на прибуток) на підставі первинних

документів: договорів, актів приймання-передачі товарів/послуг (робіт), накладних, видаткових накладних, ТТН за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року. До складу цих рядків також віднесено собівартість придбаної сільськогосподарської продукції (шроту соняшникового та олії соняшникової), яку ПАТ «МАРІУПОЛЬГАЗ» отримало від ТОВ «Статус-Агро» за період з 17.12.2014 року по 31.12.2014 року.

Придбання позивачем олії соняшникової нерафінованої не вимороженої відбувалося згідно договору від 01.10.14 № 0110М/2014 та специфікацій до нього (№ 1 від 01.10.2014 року; № 2 від 13.10.2014 року; № 3 від 04.12.2014 року), що містяться в матеріалах справи.

Перевезення олії соняшникової від місця його виготовлення до місця його передавання ПАТ «МАРІУПОЛЬГАЗ» відбулося на підставі наступних залізничних накладних, що містяться в матеріалах справи: № 843487 від 10.10.2014 року; № 950095 від 07.11.2014 року; 950105 від 07.11.2014 року; № 950099 від 07.11.2014 року; № 95010 від 07.11.2014 року; № 986497 від 12.12.2014 року; № 986495 від 12.12.2014 року; № 986501 від 12.12.2014 року.

В подальшому олія була реалізована на експорт компанії Lauffer S.A. на підставі підписаних контрактів: MG 30/09/14 від 30.09.2014 року; MG 13/10/14 від 13.10.2014 року та MG 05/12/14 від 05.12.2014 року, що також підтверджується митними деклараціями, що містяться в матеріалах справи 500010004/2014/002539; 500010003/2014/000124; 504010000/2014/003048; 500010003/2015/000122.

Придбання шроту соняшникового відбувалось на підставі укладеного договору № 2010М/2014 від 20.10.2014 року та специфікацій, що містяться в матеріалах справи: № 1 від 23.10.2014 року; № 2 від 05.12.2014 року.

Перевезення шроту соняшникового до місця передавання ПАТ «МАРІУПОЛЬГАЗ» відбулося на підставі наступних залізничних накладних, що містяться в матеріалах справи: від 30.10.2014 року №№ 95043030, 95163911, 95848735, 95156527, 95847034, 95020822, 95846952, 95154852, 95850129, 95794806; від 31.10.2014 року №№ 95651949, 95681300, 95319786, 95007746; від 03.11.2014 року №№ 95655387, 95800074, 95795043, 95446282, 95452405, 95646626; від 17.12.2014 року №№ 95849980, 95042305, 95849345, 95479077, 95155909, 95847851.

В подальшому шрот соняшниковий був реалізований на експорт компанії Lauffer S.A. на підставі підписаного контракту від 24.10.2014 року № LGAZ 24/10/14 та закритому акціонерному товариству «Торговий дом «Лукбелойл» на підставі підписаного контракту від 08 грудня 2014 року № 08/12/14-1 та специфікації № 1 від 08.12.2014 року., що також підтверджується митними деклараціями, що містяться у матеріалах справи №№ 700050000/2014/002132, 700050000/2014/0032141, 700050000/2014/002150, 700050000/2014/002174, 700050000/2014/002676, 700050000/2014/002673.

Крім того, позивачем надані платіжні доручення, які підтверджують справжність фінансових операцій при поставці шроту соняшникового.

Відповідно до п. 1.1. ст. 1 ПК України ПК України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Підпунктом 14.1.179. пункту 14.1. статті 14 ПК України визначено, що податкове

зобов'язання для цілей розділу V цього Кодексу загальна сума податку на додану вартість, одержана (нарахована) платником податку в звітному (податковому) періоді.

Податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу (пп. 14.1.181. п. 14.1. ст. 14 ПК України).

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2. ст. 198 ПК України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

За змістом п. 198.5 ст. 198 ПК України платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися.

Згідно п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до складу податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Згідно п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Пунктом 44.3 ст. 44 ПК України передбачено, що платники податків зобов'язані

забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» № 996-ХІУ від 16.07.1999 р. визначено, що первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Статтею 2 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що сфера дії Закону поширюється на всіх юридичних осіб створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Виходячи з вимог п. 2 ст. 3 вказаного Закону бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена також п. 1.2 ст. 1, п. 2.1 ст. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995р., та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за № 168/704, відповідно до якого первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Зокрема, ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в

Україні» встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995 року, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання

первинного документа.

Таким чином, із системного аналізу вищевказаних законодавчих положень вбачається, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки, акти приймання передачі товарів (робіт, послуг), тощо), мають силу первинних документів лише у разі фактичного здійснення господарської операції.

Також, право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість виникає у платника податків за наступних умов: наявності у сторін спеціальної податкової правосуб'єктності (особа, що видає податкову, накладну, повинна бути зареєстрованою як платник податку на додану вартість); фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій постачальником на користь покупця; наявності причинно-наслідкового зв'язку між операцією з придбання товарів чи послуг та потребою використання в господарській діяльності; документального підтвердження факту здійснення господарської операції сукупністю належним чином складених (оформлених) первинних та інших документів (у т. ч. платіжних), які супроводжують операції певного виду та підтверджують їх фактичне виконання; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної, яка має усі обов'язкові реквізити.

Юридичним фактом, який породжує право платника на податкову вигоду (зокрема, у вигляді права на зменшення об'єкта оподаткування ПДВ на суму податкового кредиту), є

реальність господарської операції.

Відтак, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

У постанові від 08.09.2009 року (додаток до інформаційного листа Вищого

адміністративного суду України від 22.04.2010 р. № 568/11/13-10) Верховний Суд України

зазначив, що надання податковому органу належним чином всіх оформлених документів,

передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковим органом не встановлено та не доведено, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Здійснення господарських операцій між ПАТ «МАРІУПОЛЬГАЗ» та ТОВ «Статус-Агро» достовірно підтверджені наданими податковими накладними. Також, реальність всіх зазначених господарських операцій підтверджується належним чином оформленими первинними документами.

Крім того, вказаний товар в подальшому ПАТ «МАРІУПОЛЬГАЗ» було реалізовано на експорт, що також підтверджується відповідними первинними документами.

Отже, з урахуванням існуючих обставин та документальних їх підтверджень висновок ГУ ДФС у Донецькій області щодо нереальності вищевказаних господарських операцій Позивача є безпідставним.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 04.03.2014 року № К/9991/27474/12, зокрема суд зазначає: «Доводи відповідача щодо відсутності у контрагента позивача основних засобів, виробничих потужностей, трудових ресурсів, транспортних засобів, колегія суддів відхиляє, оскільки наявність або відсутність матеріально - технічної бази у контрагента господарюючого суб'єкта не є передумовою для визначення господарської компетенції останнього та не має правового значення для вирішення питання про наявність наміру сторін на реальне настання правових наслідків, обумовлених укладеними угодами або порушення позивачем правил оподаткування».

Також, аналогічна позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 26.06.2013 року по справі № К/9991/71450/12, де суд вказує: «Посилання ДПІ на відсутність у зазначених постачальників об'єктивної можливості для виконання поставки товарів в силу відсутності основних засобів та робочого персоналу за даних обставин були об'єктивно відхилені судами. Адже укладення трудового договору не є єдиним способом залучення фізичних осіб до вчинення необхідних дій в процесі виконання поставки; податкове законодавство не ставить право платника на податковий кредит в залежності від того, за рахунок яких ресурсів (власних або залучених) здійснюється поставка товарів постачальником. До того ж, ДПІ не довела неможливості поставки спірними постачальниками товарів наявними у них силами та засобами».

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. п. 21.1.1. п. 21.1. ст. 21 ПК України посадові особи контролюючих органів зобов'язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Підпунктом 4.1.4. пункту 4.1. статті 4 ПК України визначено, що податкове законодавство України ґрунтується на таких принципах: презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Аналогічна норма міститься у статті 3 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 року №877-У, згідно якої державний нагляд (контроль) здійснюється за принципами: презумпції правомірності діяльності субєкта господарювання у разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів допускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обовязків субєкта господарювання та/або повноважень органу державного нагляду (контролю).

Згідно п. 56.21. ст. 56 ПК України у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Відповідно до ч. 1 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно приписів статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 90, 139, 205, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень Головного управління ДФС у Донецькій області від 05.01.2018 року № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, № НОМЕР_3, № НОМЕР_4 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління ДФС у Донецькій області форми «Р» від 05.01.2018 року № НОМЕР_1 про збільшення суми грошового зобовязання на суму 3129581 грн. та за штрафними санкціями 1564791 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління ДФС у Донецькій області форми «П» від 05.01.2018 року № НОМЕР_2 про зменшення суми відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток в сумі 549577,00 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління ДФС у Донецькій області форми «В4» від 05.01.2018 року № НОМЕР_3 про зменшення розміру відємного значення суми ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в сумі 3155986,00 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління ДФС у Донецькій області форми «Р» від 05.01.2018 року № НОМЕР_4 про збільшення суми грошового зобовязання на суму 431240,00 грн. та за штрафними санкціями 215620,00 грн.

Стягнути на користь публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» (місцезнаходження: 87515, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Миколаївська, 16, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Донецькій області (місцезнаходження: 87526, Донецька область, м. Маріуполь, вул. 130-ї Таганрозької дивізії, 114, ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 135701 (сто тридцять пять тисяч сімсот одна) грн. 92 коп.

Вступна та резолютивна частина рішення виготовлена та проголошена у судовому засіданні 12 червня 2018 року.

Повний текст рішення виготовлений 22 червня 2018 року.

Рішення набирає законної сили у строк та у порядку, що визначений статтею 255 КАС України, і може бути оскаржене до Донецького апеляційного адміністративного суду у строки, що визначені статтею 295 КАС України шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя Тарасенко І.М.