Справа № 201/1112/18(2-а/201/87/2018)
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2018-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 червня 2018 рокусправа № 201/1112/18(2-а/201/87/2018)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Шлай А.В.

судді: Круговий О.О. Прокопчук Т.С.

за участю секретаря судового засідання: Горшков В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24.04.2018 року (суддя Ткаченко Н.В.) у справі № 201/1112/18(2-а/201/87/2018) за позовом ОСОБА_1 до Інспектора патрульної поліції 3 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції м. Дніпро лейтенант поліції ОСОБА_2 про скасування постанови про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАА № 234129 від 11 грудня 2017 року, якою до неї застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 грн. за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 6 статті 121 КУпАП та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2018 року позовні вимоги задоволено частково. Суд скасував спірну постанову та відмовив у закритті провадження в адміністративній справі.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції звернулось з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове рішення, відмовивши у задоволені позову. Скаржник вказує на безпідставність висновків суду першої інстанції про відсутність доказів скоєння позивачем адміністративного проступку, оскільки у рапорті відповідача зазначалось про керування позивачем транспортним засобом у нічний час доби з неосвітленим заднім номерним знаком. Неповідомлення судом відповідача у встановлений законом спосіб про розгляд справи позбавило його можливості надати докази правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Проігноровані і доводи відповідача про пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду, оскільки про прийняття постанови вона була обізнана 11 грудня 2017 року, постанову отримувати відмовилась, тому строк звернення до адміністративного суду підліковується саме з дати винесення постанови.

Відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки

всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У звязку із не оскарженням позивачем оскарженого рішення суду першої інстанції по відмові у задоволенні частини позовних вимог, перевірка рішення здійснюється колегією суддів в межах доводів апеляційної скарги відповідача.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини:

Постановою серії ЕАА № 234129 від 11 грудня 2017 року, прийнятою інспектором роти №3 батальйону №2 Управління патрульної поліції в м. Дніпрі Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2 до гр. ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 грн. за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 6 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с.7). Зі змісту спірної постанови вбачається, що 11 грудня 2017 року о 23 год. 07 хв. ОСОБА_1 керувала транспортним засобом «Mercedes-Benz S350L» номерний знак НОМЕР_1 в м. Дніпрі по пр. Героїв, буд. 40 в нічній час доби з неосвітленим заднім номером.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не надав доказів на підтвердження скоєння позивачем адміністративного правопорушення, відсутність яких виключає можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 72 Кодексу адміністративного судочинства України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (стаття 73 Кодексу адміністративного судочинства України). Речовими доказами є предмети матеріального світу, які своїм існуванням, своїми якостями, властивостями, місцезнаходженням, іншими ознаками дають змогу встановити обставини, що мають значення для справи (Стаття 96 Кодексу адміністративного судочинства України). Крім того, електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам'яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет) (стаття 99 Кодексу адміністративного судочинства України).

Статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП) також визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта,

речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності суду першої інстанції не надано. Скаржник в апеляційній скарзі вказує на те, що момент вчинення правопорушення було зафіксовано на відеореєстратор, однак відеозапис не було збережено у звязку із закінченням термінів зберігання відеозаписів у відповідному підрозділі Управління патрульної поліції.

Згідно із статтею 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне та об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, вихованням громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 4 статті 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, здійснивши аналіз наведених вище положень Кодексу України про адміністративні правопорушення та Кодексу адміністративного судочинства України, дійшов правильного висновку про наявність підстав для визнання протиправною спірної постанови, оскільки принцип презумпції винуватості покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів, посилаючись на належні та допустимі докази (частина 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Доводи скаржника про порушення судом процесуальних прав відповідача через неповідомлення про розгляд справи та неможливості у звязку з цим подати докази спростовуються наявними у справі документами. Так, ухвалою суду першої інстанції від 02 березня 2018 року було відкрито провадження в адміністративній справі та призначений розгляд справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи. Копія цієї ухвали отримана Управлінням патрульної поліції 05.04.2018 року (а.с.16, 17). У відзиві на позовну заяву представник відповідача за довіреністю ОСОБА_4 просив здійснювати розгляд без участі відповідача (а.с. 25-27). До відзиву не було надано доказів в обґрунтування заперечення на позов. Копія рапорту за підписом інспектора патрульної поліції ОСОБА_2 не може вважати належним та допустимим доказом скоєння позивачем адміністративного правопорушення, оскільки такий рапорт був складений 17.04.2018 року та адресований начальнику Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області після подій 11.12.2017 року.

Щодо неврахування судом першої інстанції клопотання відповідача про пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду.

Як свідчать матеріали справи, позивачем до суду 31.02.2018 року подано клопотання про поновлення строку, яке судом задоволено (а.с. 12, 13, 18). Суд врахував ту обставину, що про наявність спірної постанови ОСОБА_1 дізналась із листа Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області від 16.01.2018 року. Крім того, відповідачем не було надано доказів вручення або направлення на адресу позивача постанови у справі про адміністративне правопорушення. Доводи скаржника про те, що ОСОБА_1 відмовилась від отримання постанови 11.12.2017 року є, на думку колегії суддів, неспроможними, оскільки відповідну графу у бланку постанови (10 «підпис особи притягнутої до адміністративної відповідальності, запис про відмову від підпису або отримання постанови») відповідачем не заповнено. Відсутня і інформація про дату надіслання копії постанови рекомендованим листом за його вихідний номер (а.с.7).

Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2018 року в адміністративній справі № 201/1112/18(2-а/201/87/2018)- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає відповідно до частини 3 статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: А.В. Шлай

Суддя: О.О. Круговий

Суддя: Т.С. Прокопчук