Справа № 805/1884/18-а
Суддя: Смагар С.В.
Дата ухвалення: 2018-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2018 р. Справа№805/1884/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Смагар С.В. за участю секретаря судового засідання Мангуш З.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_2 )
до 1) Департаменту соціального захисту населення Донецької обласної державної адміністрації (, 84313, м. Краматорськ, вул. Маяковського, 24), 2) Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради (, 84313, м. Краматорськ, вул. Небесної Сотні, 23)
про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії

за участю представників:
від позивача: Ситник В.О. особисто, Дейнека І.Г. за дов.
від першого відповідача: Яресько К.В., Хмельницька І.О. за дов.
від другого відповідача: Філоник В.В. за дов.

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту соціального захисту населення Донецької обласної державної адміністрації, Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради про визнання бездіяльності відповідачів у відмові видати посвідчення особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи і вкладку до нього незаконною, здійснення дій, передбачених Порядком, затвердженим Кабінетом Міністрів України від 20 січня 1997 року № 51.
Ухвалою від 2 квітня 2018 року суд прийняв до розгляду позовну заяву позивача, відкрив провадження в адміністративній справі № 805/1884/18-а та призначив підготовче засідання на 25 квітня 2018 року. 25 квітня 2018 року під час судового засідання була оголошена перерва до 17 травня 2018 року. Ухвалою від 17 травня 2018 року суд закрив підготовче провадження та призначив судовий розгляд адміністративної справи по суті на 11 червня 2018 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 28 листопада 1988 року по 16 травня 1989 року позивач проходив військову службу у військовій частині № НОМЕР_2 . Весь період проходження військової служби позивач приймав участь у роботах з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. При виконанні цих робіт позивач отримав опромінення 2,3 БЕР. Для отримання статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС позивач звернувся з відповідним запитом у Центральний архів Міністерства оборони республіки Білорусь. Позивач отримав відповідь від 17 червня 1993 року за № 12/1557, де засвідчено факт його перебування у військовій частині № НОМЕР_2 з 28 листопада 1988 року по 16 травня 1989 року, і що з особовим складом військової частини приймав участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС і виконував роботи в 30-ти кілометровій зоні. 19 липня 1993 року позивач отримав посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1989 році (категорія 3) серії НОМЕР_3 . За рішенням Уряду у 1997 року була проведена всеукраїнська перевірка достовірності учасників ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС. Про факт проходження перевірки відносно позивача свідчить відбиток штампа про перереєстрацію, записано дату 14 травня 1997 року, довідка Управління праці та соціального захисту населення м. Дебальцеве про те, що від позивача отримано посвідчення категорії 3 серії НОМЕР_3 . 5 жовтня 2005 року позивачем було отримано третю групу інвалідності першої категорії у зв`язку із захворюванням пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби при ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС строком на три роки. Останній раз позивач проходив переогляд МСЕК 15 листопада 2017 року у м . Краматорськ, де йому продовжено ту саму групу інвалідності до 1 грудня 2020 року. Відповідно до Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року № 51, позивач має відповідне посвідчення категорії 1 серії НОМЕР_4 . Позивач також зазначає, що цим же Порядком визначено, що до посвідчення додається вкладка за встановленим зразком, яку позивач також мав. Остання вкладка була видана Донецькою облдержадміністрацією 31 жовтня 2011 року і дійсна була до 1 листопада 2014 року. Для отримання нової вкладки у листопаді 2014 року позивач звернувся з відповідними документами до Управління праці та соціального захисту населення м. Дебальцеве. У зв`язку із захопленням м. Дебальцеве терористичними угруповуваннями позивач не встиг отримати нову вкладку. У жовтні 2015 року позивач звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради для вжиття заходів щодо отримання нової вкладки, де отримав відповідь, що довідка МСЕК недійсна. Після переоформлення МСЕК позивач звернувся до другого відповідача з тим самим питанням щодо отримання нової вкладки та отримав відповідь від 12 грудня 2017 року № 01-08/9251, відповідно до якої у довідці військової частини № 07288 відсутні відомості щодо участі заявника в ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС в зоні відчуження, та просили надати довідку центрального архіву Міністерства оборони республіки Білорусь.
Перший відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти позовних вимог, вважає вимоги, викладені у позовній заяві, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню та просить суд відмовити у задоволені позову, посилаючись на те, що Департаментом не приймалось жодного рішення відносно позивача, а тому вимоги ОСОБА_1 відносно визнання рішення, дій або бездіяльності не містять законних підстав. Крім того, перший відповідач зазначає, що посилання позивача на звернення до управління праці та соціального захисту населення Дебальцевської міської ради наприкінці листопада 2014 року не заслуговує на увагу, оскільки відповідно до статті 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» територія проведення антитерористичної операції - територія України, на який розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінету Міністрів України переліку, де проводилась антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014р. «Про невідкладні заходи щодо подолання антитерористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014р. № 405/20. Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, визначений в додатку 1 до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014р. № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення». В означеному переліку є місто Дебальцеве, а тому пояснення позивача щодо звернення до Управління праці та соціального захисту населення Дебальцевської міської ради викликають сумнів. Також зазначив, що до наданих до Департаменту копіях документів позивача вкладка № 645525 до посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 серії НОМЕР_4 дійсна до 1 листопада 2014 року та у зв`язку з чим вищевказане посвідчення вважається недійсним. Враховуючи, що в довідці військової частини 07288 відсутні відомості щодо участі позивача у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у зоні відчуження, Департамент просив надати довідку центрального архіву Міністерства оборони Республіки Білорусь про участь позивача у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у зоні відчуження, а в разі її відсутності звернутися до вказаного архіву для її отримання. Після надходження відповідної архівної довідки питання видачі посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, та вкладки до нього, буде розглянуто Департаментом додатково. Додатково перший відповідач зазначив, що Департамент не заперечує, що у позивача є довідка центрального архіву Міністерства оборони Республіки Білорусь, але у надані довідці відсутні відомості щодо участі позивача у ліквідації наслідків аварії у зоні відчуження, до цього ж агромістечко Светиловичи відноситься до зони безумовного (обов`язкового) відселення та взагалі не відноситься до зони відчуження. Крім того, перший відповідач звертає увагу на те, що обставини, що тягнуть за собою зміну у статусі настали ще у листопаді 2014 року (строк дії вкладки до посвідчення громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи), таким чином позивач знав про порушення своїх прав, та мав можливість звернутись до суду раніше. Отже, позивач вважає, що його право порушено з 1 листопада 2014 року, в той же час з позовом до суду позивач звертається лише 7 березня 2018 року, при цьому не наводить жодних підстав та не надає жодних документів в підтвердження поважності пропуску строку звернення до суду. Таким чином, відповідно до статті 122 КАС України, позивачем порушено шестимісячний строк звернення до суду. У зв`язку з вищезазначеним, Департамент вважає, що не порушив права позивача, діяв в межах повноважень та й у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а позовні вимоги є безпідставними.
Другий відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти позовних вимог, вважає вимоги, викладені у позовній заяві, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню та просить суд відмовити у задоволені позову, посилаючись на ті ж самі обставини, що й перший відповідач.
14 травня 2018 року позивач до суду надав відповідь на заперечення відповідачів, в яких зазначив, що твердження першого відповідача по справі щодо пропуску звернення до суду позивачем та сумніву чи взагалі він звертався з питанням отримання посвідчення і вкладки до нього до Дебальцевського УПСЗН в 2014 році є некоректним і безпідставним як і твердження про те, що не приймалось жодного рішення відносно позивача, оскільки все це спростовується матеріалами справи. Зазначає, як свідчать відзиви відповідачів, суть відмови полягає в тому, що у довідці військової частини № 07288 відсутні відомості щодо участі позивача в ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС в зоні відчуження, тому вони просять надати довідку Центрального архіву Міністерства оборони Республіки Білорусь, в який би позивач значився учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в зоні відчуження. Позивач зазначає, що у нього взагалі немає довідки військової частини № НОМЕР_2 , відповідно, позивач не надав її до УПСЗН.
14 травня 2018 року перший відповідач по справі до суду надав пояснення по справі, в яких зазначив, що під час розгляду справи, виникли обставини, які є суттєвими для вирішення справи по суті, у зв`язку з чим було направлено лист до Міністерства соціальної політики України до Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС від 26 червня 2018 року № 06452/01-13 для вирішення спірного питання про визначення ОСОБА_1 статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Пунктом 12 постанови Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року № 51 «Про затвердження Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено, що спірні питання щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, розглядаються комісіями при Київській і Житомирській облдержадміністраціях на підставі відповідних письмових підтверджень, виданих керівниками підприємств, організацій та установ, які направляли цих осіб на роботу до зони відчуження, або керівниками місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування за місцем виконання робіт. На час розгляду справи по суті спірне питання комісією вирішено не було.
Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представників відповідачів, дослідивши та оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить паспорт громадянина України серії НОМЕР_5 , виданого Дебальцівським МВ УМВС України в Донецькій області 12 листопада 1998 року. Реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , є внутрішньо переміщеною особою, про що свідчить довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 29 вересня 2015 року № 1426/56383.
Судом встановлено, що позивач з 28 листопада 1988 року по 16 травня 1989 року проходив військову службу у військовій частині № НОМЕР_2 , про що свідчить військовий квиток серії НОМЕР_6 . Відповідно до довідки Центрального архіву Міністерства оборони Республіки Білорусь від 17 червня 1993 року № 12/1557 по наказам командира військової частини № 07288 встановлено, що молодший сержант ОСОБА_1 прибув до військової частини 28 листопада 1988 року та вибув 16 травня 1989 року з агромістечка Светиловичи. У зазначеній довідці також зазначено, що в історичній довідці військової частини вказано, що весь особовий склад приймав участь в ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС та виконував роботи у 30-ти кілометровій зоні.
19 липня 1993 року позивачу було видано посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1989 році (категорія 3) серії НОМЕР_3 . 13 травня 1997 року за № 9-ІІІА Дебальцівською міською радою народних депутатів Донецької області позивачу була надана довідка про те, що посвідчення третьої категорія серії НОМЕР_3 прийнято на перевірку правильності його видачі. Факт проходження перевірки засвідчено датою 14 травня 1997 року, позначкою «вірно», підписом уповноваженої особи та печаткою Донецької обласної державної адміністрації.
Донецькою регіональною міжвідомчою експертною комісією з установлення зв`язку захворювань, інвалідності та смерті у зв`язку з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих наслідків аварії на Чорнобильській АЕС на засіданні від 14 березня 2000 року № 120 було розглянуто клопотання позивача по питанню зв`язку захворювання з роботами по ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, за результатами якого позивачу видано експертний висновок від 14 березня 2000 року за № 19366/28-3, про те, що захворювання позивача пов`язано з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
5 жовтня 2005 року позивачу було видано посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильській катастрофи (категорія 1), серії НОМЕР_4 . Як зазначає позивач та не заперечується сторонами по справі, що відповідними переоглядами позивачу постійно продовжували інвалідність із зазначених підстав. 31 жовтня 2011 року позивач отримав вкладку № 645525 до посвідчення громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, серії НОМЕР_4 дійсною до 1 листопада 2014 року.
Суд встановив, та як зазначає позивач, що для отримання нової вкладки у листопаді 2014 року позивач звернувся з відповідними документами до Управління праці та соціального захисту населення м. Дебальцево. У зв`язку із захопленням м. Дебальцево терористичними угрупованнями позивач не встиг отримати нову вкладку. У жовтні 2015 року позивач звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради для вжиття заходів щодо отримання нової вкладки, де отримав відповідь, що довідка МСЕК недійсна.
Суд не приймає посилання відповідачів щодо того, що посилання позивача на звернення до Управління праці та соціального захисту населення Дебальцевської міської ради наприкінці листопада 2014 року не заслуговує на увагу, оскільки відповідно до додатку 1 до розпорядження Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2017 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» місто Дебальцеве це території на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження з огляду на те, що відповідно до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України «Про деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, а також інших платежів з рахунків, відкритих в органах Казначейства» від 7 листопада 2014 року № 595 Міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, місцеві державні адміністрації повинні були забезпечити до 1 грудня 2014 року переміщення бюджетних установ, підприємств та організацій, що належать до сфери їх управління, з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі. Переміщення здійснюється лише тих бюджетних установ, підприємств та організацій, що у разі зміни місцезнаходження зможуть забезпечити провадження своєї діяльності. Отже, суд вважає, необґрунтованим зазначене посилання відповідачів, оскільки до грудня 2014 року бюджетні установи, підприємства та організації, що належать до сфери їх управління, ще здійснювали свої повноваження на територіях, визначених у додатку 1 до розпорядження Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2017 року № 1085-р та факт звернення позивача до Управління праці та соціального захисту населення Дебальцівської міської ради спростовувати неможливо. Суд також вважає необґрунтованим намагання суб`єктів владних повноважень перекласти обов`язок доказування на фізичну особу (позивача у справі) в порушення частини 2 статті 77 КАС України, а отже, це відповідачі мали б довести відсутність такого звернення, що ними зроблено не було.
Судом також встановлено, що 15 листопада 2017 року позивачем був здійснений повторний медичний огляд у Обласній МСЕК № 1 м. Краматорська, оскільки позивач відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 29 вересня 2015 року фактично мешкає за адресою м. Краматорськ, вул. Врачебна, 23/51. Про зазначений факт свідчить довідка Обласного МСЕК № 1 до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0704564. За результатами огляду Обласною МСЕК № 1 була видана довідка про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії АБ № 0044399 відповідно до якої було визначено ступінь втрати професійної працездатності на 40 % з 1 грудня 2017 року по 1 грудня 2020 року, захворювання пов`язане з ліквідацією насідків аварії на Чорнобильській АЕС.
12 грудня 2017 року за вихідним № 01-08/9251 другим відповідачем була надана відповідь на звернення позивача з питань видачі вкладки до посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1. У наданій відповіді другий відповідач зазначив, що на підставі Порядку № 51 від 20 січня 1997 року, заява та копії наданих позивачем документів, разом із поданням направлені до першого відповідача. За результатами розгляду наданих копій, першим відповідачем надані роз`яснення, зокрема, що у довідці військової частини № 07288 відсутні відомості щодо участі заявника у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у зоні відчуження, та просить надати довідку Центрального архіву Міністерства оборони Республіки Білорусь про участь позивача у ліквідації, а у разу її відсутності вернутись до вказаного архіву для її отримання. Після надходження відповідної довідки, питання видачі посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та вкладки до нього буде розглянуто першим відповідачем додатково.
Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я, соціального захисту потерпілого населення визначено Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII із змінами і доповненнями (далі Закон № 796).
Згідно з статтею 1 Закону № 796 Закон спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.
Відповідно до статті 9 Закону № 796, особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; потерпілі від Чорнобильської катастрофи громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Згідно із статтею 10 Закону № 796 учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.
Як зазначено судом вище, позивач перебував у військовій частині № 07288 з 28 листопада 1988 року по 16 травня 1989 року, і що з особовим складом військової частини приймав участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС і виконував роботи в 30-ти кілометровій зоні, тобто позивач безпосередньо брав участь у роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії не менше 30 календарних днів, що, зокрема, підтверджується посвідченнями учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1989 році категорії 3, серії НОМЕР_3 , особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, серії НОМЕР_4 , експертним висновком від 14 березня 2000 року № 19366/28-3.
Положеннями статей 14, 65 Закону № 796 передбачено, що для встановлення пільг і компенсацій вказаним особам встановлюється категорія 1 та видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.
Правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи врегульовано Порядком видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року № 51 (далі Порядок № 51).
Згідно з вказаним Порядком № 51 посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», іншими актами законодавства.
Пунктом 10 вищевказаного Порядку передбачено, що посвідчення видаються: учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС на підставі одного з таких документів: а) посвідчення про відрядження в зону відчуження; б) військового квитка і довідки командира військової частини або архіву про участь у ліквідації наслідків аварії у зоні відчуження; в) довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження (із зазначенням кількості днів і населеного пункту).
Суд також наголошує, що у відповідності до пункту 2.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. № 22-1, документи, які засвідчують особливий статус особи за Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи є посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
З порівняльного аналізу вказаних актів, суд дійшов висновку, що в даному випадку для встановлення відповідного статусу, суб`єктом владних повноважень може використовуватись не конкретний документ, а один із перелічених документів, або декілька документів в їх сукупності.
В матеріалах справи позивача наявні належні та допустимі дані, які в їх сукупності та взаємозв`язку вказують на участь позивача у роботах в зоні відчуження ЧАЕС з 28 листопада 1988 року по 16 травня 1989 року.
Також, суд наголошує, що у 1997 році Тимчасовою комісією з питань проведення перевірки правильності видачі посвідчень учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС Донецькою облдержадміністрації проведено перевірку правильності видачі посвідчення позивача учасника ліквідації наслідків ЧАЕС 3 категорії та така правильність підтверджена 14 травня 1997 року, а посвідчення позивача перереєстроване, що, зокрема підтверджується протоколом засідання Тимчасової комісії від 4 червня 1997 року № 4.
Згідно приписів пункту 1 частини першої статті 14 Закону № 796 для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: інваліди з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, - категорія 1.
Частиною 1 статті 65 Закону № 796 учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 3 Порядку № 51 інвалідам з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілим від Чорнобильської катастрофи, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, віднесеним до категорії 1, видаються посвідчення синього кольору, серія А.
Відповідно до абзацу 2 пункту 3 Порядку № 51 до посвідчення особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи і віднесені до категорії 1, додається вкладка за встановленим зразком. Зазначене посвідчення без вкладки з 1 січня 1997 року вважається не дійсним.
Статтею 12 Закону № 796 встановлено, що причинний зв`язок між захворюванням, пов`язаним з Чорнобильською катастрофою, частковою або повною втратою працездатності громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, і Чорнобильською катастрофою визнається встановленим (незалежно від наявності дозиметричних показників чи їх відсутності), якщо його підтверджено під час стаціонарного обстеження постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи уповноваженою медичною комісією не нижче обласного рівня або спеціалізованими медичними установами Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, які мають ліцензію центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я.
З вищенаведених норм права вбачається, що посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи є документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи та надає право користування пільгами й компенсаціями, встановленими Законом № 796. Потерпілим від Чорнобильської катастрофи щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, посвідчення видаються Радою Міністрів АР Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання на підставі рішення про видачу посвідчення у місячний термін з дня надходження необхідних документів до органу, що видає посвідчення. Вказані органи можуть у той же строк прийняти рішення про відмову у видачі посвідчення.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до експертного висновку про встановлення причинного зв`язку хвороб, що привели до інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС № від 14 березня 2000 року, захворювання позивача пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. На підставі зазначеного позивач 5 жовтня 2005 року отримав посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, серії НОМЕР_4 та 31 жовтня 2011 року позивач отримав вкладку № НОМЕР_7 до зазначеного посвідчення, яка є дійсною до 1 жовтня 2014 року. При цьому, відповідачем при виданні вказаної вкладки у 2011 році не поставлено під сумнів наявність або відсутність у позивача права на отримання статусу громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Суд зазначає, що твердження відповідачів щодо того, що в довідці військової частини 07288 відсутні відомості щодо участі позивача у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у зоні відчуження та прохання Департаменту надати довідку центрального архіву Міністерства оборони Республіки Білорусь про участь позивача у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у зоні відчуження, а в разі її відсутності звернутися до вказаного архіву для її отримання для розгляду питання видачі посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, та вкладки до нього, суд вважає необґрунтованим, оскілки, як вбачається з довідки Центрального архіву Міністерства оборони Республіки Білорусь від 17 червня 1993 року № 12/1557 позивач перебував у військовій частині № 07288 з 28 листопада 1988 року по 16 травня 1989 року, і з особовим складом військової частини приймав участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС і виконував роботи в 30-ти кілометровій зоні. Крім того, під час судового засідання, судом було поставлено представникам першого відповідача питання, якби позивач не прострочив проходження МСЕК через загальновідомі події у м. Донецьку, проведенням антитерористичної операції, переміщенням державних установ з окупованих територій Донецької та луганської областей, в тому числі з м. Донецька та м. Дебальцеве, чи стало би питання про підтвердження законності видачі посвідчення позивачу взагалі, чи перевіряли би вони усі наявні в нього документи, на підставі яких було видано посвідчення у 2005 році. На вказане питання представники відповідачів, пояснили, що ні, зазначених дій вони б не вчиняли.
Крім того, суд не приймає посилання відповідачів на те, що згідно з пунктом 2.4 переліку затвердженого постановою Ради Міністрів Республіки Білорусь від 11 січня 2016 року № 9 «Про затвердження переліку населених пунктів та об`єктів, що знаходяться в зонах радіоактивного забруднення, та визнання втративши силу деякі постанови Ради Міністрів Республіки Білорусь» зазначене в довідці військової частини 07288 агромістечко Светиловичи відноситься до зони безумовного (обов`язкового) відселення з рівнем забруднення ґрунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 15,0 Кі/км2 та вище та не відноситься до зони відчуження, оскільки відповідно до статті 58 Конституції України Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Тобто, суд зазначає, що неможливо застосовувати норми права, які були прийняті вже після набуття позивачем статусу громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Суд зазначає, що неможливо позбавити позивача статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, статус якої він мав впродовж 13-ти років на законних на те підставах, лише з формальних підстав, незалежних від нього, таких як проведення АТО, внаслідок чого позивач й прострочив проходження чергового повторного МСЕК для продовження дії посвідчення та вкладки до нього. Судом також враховано, що позивач проходив черговий повторний МСЕК у листопаді 2014 року, про що свідчить довідка № 239087, однак така довідка не могла бути прийнята відповідачами з огляду на вищенаведені обставини та норми законодавства. В той же час такі дії позивача свідчать про дотримання ним порядку проходження огляду і дана довідка не могла бути використана з підстав, які від нього не залежали. Фактично у спірних правовідносинах перший відповідач намагається позбавити позивача статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, який він отримав ще у 1993 році, та який був перевірений уповноваженою комісією Донецької облдержадміністрації у 1997 році.
Таким чином, суд вважає протиправною бездіяльність першого відповідача щодо невидачі позивачу посвідчення та вкладки до посвідчення громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Крім того, суд звертає увагу на те, що при визнанні протиправної бездіяльності першого відповідача суд виходив з наступного.
Відповідно до підпункту 34 пункту 7 Положення про Департамент соціального захисту населення Донецької облдержадміністрації, затвердженого розпорядженням голови облдержадміністрації від 15 лютого 2013 року № 71 Департамент соціального захисту населення Донецької облдержадміністрації відповідно до визначених повноважень координує роботу пов`язану із визначенням статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. У зв`язку з чим, Департамент організовує роботу щодо розгляду документів громадян, які постраждали внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, та підготовки відповідних посвідчень та вкладок до них для підпису заступником голови облдержадміністрації, до компетенції якого відноситься питання соціального захисту.
Відповідно до пункту 10 Порядку 51 видача посвідчень провадиться: народним депутатам України, відповідальним працівникам Секретаріату Верховної Ради України, Адміністрації Президента України, Конституційного Суду України, Верховного Суду України, Вищого арбітражного суду України, Прокуратури України, Кабінету Міністрів України, а також керівникам центральних органів виконавчої влади, Фонду державного майна України, Антимонопольного комітету України, головам обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, працівникам підприємств і організацій, розташованих у зоні відчуження, - Мінпраці; іншим потерпілим і учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також дружині (чоловіку) або опікуну дітей померлого громадянина, смерть якого пов`язана з Чорнобильською катастрофою - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання. Отже,у даному випадку, органом який уповноважений на вирішення питання щодо видачі посвідчень є саме перший відповідач по справі.
Стосовно позовних вимог позивача в частині визнання бездіяльності відповідачів у відмови видати посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи і вкладки до нього незаконною, суд зазначає, що відповідачами при зверненні позивача із відповідним запитом фактично не відмовлено останньому у видачі такого посвідчення та вкладки, будь-яких рішень про відмову не приймалося, однак, як встановлено судом вище, допущена протиправна бездіяльність. Таким чином, позовні вимоги в зазначеній частині не підлягають задоволенню. Стосовно другого відповідача судом під час судового розгляду справи не встановлено протиправності його бездіяльності, оскільки другим відповідачем вчинені всі дії, які мають бути у відповідності до Порядку № 51, внаслідок чого в цій частині у задоволенні позовних вимог суд також відмовляє.
Щодо позовної вимоги позивача про здійснення дій, передбачених Порядком № 51, суд зазначає, наступне.
Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Суд зазначає, що у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин, оскільки адміністративний суд не вправі перебирати на себе повноваження суб`єкта публічної адміністрації, реалізуючи за нього процедурні дії, ухвалювати рішення чи проводити адміністративну процедуру. Таке втручання може мати місце лише у випадку, якщо судом буде встановлено, що в адміністративній процедурі фізична (юридична) особа виконала всі приписи закону, а суб`єкт владних повноважень у відповідь необґрунтовано й незаконно не вчинив належну дію чи не ухвалив необхідне рішення. Тобто, вчинення відповідачами дій, передбачених Порядком № 51 є дискреційними повноваженнями відповідачів. У такому випадку, суд може лише зобов`язати першого відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17 листопада 2017 року з питання видачі посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та вкладки до нього.
Відповідно до частини 4 статті 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
З урахуванням вищевикладеного та з метою ефективного захисту порушених прав, свобод, інтересів позивача, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог в цій частині шляхом зобов`язання Департаментусоціального захисту населення Донецької обласної державної адміністрації повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17 листопада 2017 року з питання видачі посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та вкладки до нього з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.
Крім того, суд не приймає посилання першого відповідача на те, що позивачем пропущений строк звернення до суду з даним позовом з огляду на те, що позивачу фактично стало відомо про порушене право щодо невидачі посвідчення та вкладки до нього у грудні 2017 року, шляхом отримання відповіді другого відповідача від 12 грудня 2017 року № 01-08/9251. Відповідно до частини 2 статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. З урахуванням викладеного суд не вважає, що позивач пропустив строк звернення до суду з даним адміністративним позовом.
Завданням адміністративного судочинства відповідно до положень статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з нормами 2 другої зазначеної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Нормами частини 2 статті 5 КАС України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду,може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02).
Нормами статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. З аналізу вищезазначених правових норм суд дійшов висновку, що перший відповідач своєю бездіяльністю не забезпечив справедливої рівноваги, запобігаючи несприятливим наслідкам, які можуть виникнути у позивача, для захисту основоположних прав конкретної особи, використовуючи свої функції, покладені статтею 19 Конституції України.
За таких обставин та з урахуванням вищевикладеного суд дійшов до висновку щодо задоволення позовних вимог позивача частково.
Відповідно до норм Закону України «Про судовий збір» позивач є звільнений від сплати судового збору.
Керуючись статтями 2-17, 19-20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224, 225-228, 229-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_2 ) до 1) Департаменту соціального захисту населення Донецької обласної державної адміністрації (84313, м. Краматорськ, вул. Маяковського, 24), 2) Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради (84313, м. Краматорськ, вул. Небесної Сотні, 23) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Департаменту соціального захисту населення Донецької обласної державної адміністрації щодо невидачі ОСОБА_1 посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, і вкладку до нього.
Зобов`язати Департамент соціального захисту населення Донецької обласної державної адміністрації повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17 листопада 2017 року з питання видачі посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та вкладки до нього з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.
В іншій частині позовних вимог у задоволенні відмовити.
Вступна та резолютивна частини рішення ухвалені у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 11 червня 2018 року. Повне судове рішення складено 21 червня 2018 року.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Смагар С.В.