Справа № 802/255/18-а
Суддя: Матохнюк Д.Б.
Дата ухвалення: 2018-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/255/18-а

Головуючий у 1-й інстанції: Томчук А.В.

Суддя-доповідач: Матохнюк Д.Б.

14 червня 2018 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Матохнюка Д.Б.

суддів: Боровицького О. А. Полотнянка Ю.П.

за участю:

секретаря судового засідання: Ременяк С.Я.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача: Кравченко Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 , військової частини НОМЕР_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 27 березня 2018 року (повний текст якого складено в м. Вінниці 02 квітня 2018 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
у січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 (в/ч НОМЕР_1 ) з урахуванням уточнених позовних вимог просив:

-визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу в день виключення із списків особового складу військової частини, грошової компенсації вартості за неотримане, під час проходження військової служби, речове майно;

- зобов`язати відповідача виплатити позивачу грошову компенсацію вартості за неотримане, під час проходження військової служби, речове майно на підставі виданої військовою частиною НОМЕР_1 довідки на одержання грошової компенсації замість речового майна, що підлягає виплаті №89/77 від 29 грудня 2017 року на суму 13253,28 грн.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 27 березня 2018 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач та відповідач подали апеляційні скарги, в яких позивач просить скасувати вказане рішення в частині незадоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, відповідач просить скасувати вказане рішення та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив про те, що він набув права на компенсацію замість речового майна під час проходження служби, відтак на нього розповсюджується дія норми постанови Кабінету Міністрів України №44 від 15 грудня 2004 року, а тому податок з доходів фізичних осіб повинен компенсуватись йому у порядку встановленому даною постановою.

При цьому, відповідач обґрунтовує свої доводи апеляційної скарги тим, що суд першої інстанції при задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправними дій в/ч НОМЕР_1 щодо утримання військового збору у розмірі 1019 грн. 48 коп. з грошової компенсації позивача за неотримане речове майно безпідставно послався на вимоги пп. 165.1.10 п. 165.1 ст. 165 Податкового кодексу України, оскільки дана норма стосується осіб, які проходять строкову або альтернативну службу і в даному випадку не можу бути застосована до позивача. Таким чином, оскільки грошова компенсація позивача за неотримане речове майно відноситься до оподаткованого доходу як інші доходи, а тому має оподатковуватись військовим збором.

У судовому засіданні позивач апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити, а про задоволення апеляційної скарги відповідача заперечив.

Представник відповідача апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 підтримала та просила її задовольнити, а про задоволення апеляційної скарги позивача заперечила.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 необхідно задовольнити частково та задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_1 , виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 на посаді старшого офіцера відділу спеціального зв`язку та криптології управління захисту інформації та криптології штабу Командування Повітряних Сил Збройних Сил України.

На підставі наказу начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) №603 від 15.12.2017 та згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 №249 від 27.12.2017, у зв`язку із звільненням з військової служби у запас за ч. 6 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", з урахуванням вимог ч. 8 цієї ж статті за пунктом (за станом здоров`я), з 29.12.2017 позивача виключено із списків особового складу військової частини НОМЕР_2 та всіх видів забезпечення і направлено для зарахування на військовий облік до Вінницького ОМВК Вінницької області.

Так, 29 грудня 2017 року в/ч НОМЕР_1 складено довідку №89/77 на одержання грошової компенсації замість речового майна, що підлягає видачі підполковнику ОСОБА_1 і компенсація за 428 предметів складає 67965, 53 коп. (в тому числі ПДФО) 18% на суму 12233,80 грн. (довідка №89/77 від 29.12.2017р.).

Згідно наказу командира в/ч НОМЕР_2 від 11.01.2018р. №7 грошова компенсація за неотримане речове майно ОСОБА_1 складає 67965,53 грн., а також відповідачем утримано з суми виплати компенсації за неотримане речове майно військовий збір у сумі 1019, 48 грн.

Вказані обставини слугували підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач всупереч вимогам пп. 165.1.10 п. 165.10 ст. 165 Податкового кодексу України протиправно утримано військовий збір у розмірі 1019,48 грн. з грошової компенсації позивача за неотримане речове майно. Відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що грошова компенсація за неотримане речове майно повинна оподатковуватись на загальних підставах, в зв`язку з тим, що виплачена позивачу після виключення його зі списків особового складу військової частини.

Колегія суддів частково погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 5 ст.17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян, які знаходяться на службі в Збройних Силах України і інших військових формуваннях, а також членів їх сімей.

Так, основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, врегульовані Законом України від 20 грудня 1991 року №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"(Закон №2011).

Статтею 1 Закону №2011 встановлено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 9 Закону №2011 держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно зі п. 1 ч. 1 ст. 9-1 Закону №2011 продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами та в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Так, речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №178 від 16.03.2016 року затверджений Порядок виплати військовослужбовцям Збройних сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (Порядок №178).

Відповідно до п. 3 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна згідно норм забезпечення в разі: звільнення з військової служби, загибелі (смерті) військовослужбовця.

Згідно зі п. 4 Порядку №178, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) за наказом командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації, а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), в якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

При цьому, умови та механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (в тому числі відрядженими до органів виконавчої влади та інших цивільних установ) у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (грошова компенсація), визначені Порядком виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями та особами рядового і начальницького складу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44 ( Порядок №44).

Так, п. 2 Порядку №44 встановлено, що грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.

Виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України "Про податок з доходів фізичних осіб" (п.3 Порядку №44).

Пунктами 4, 5 Порядку №44 визначено, що виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.

Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

При цьому, п. 168.5 ст. 168 Податкового кодексу України передбачено, що суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції у зв`язку з виконанням обов`язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

Відповідно до вимог абзацу 3 п. 242 "Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України", затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.

Аналіз викладених правових норм свідчить про те, що військовослужбовці, звільнені з військової служби, мають право на виплату грошової компенсації за неотримане речове майно, при цьому суми податку з доходів фізичних осіб спрямовується виключно на виплату компенсації витрат доходів цієї категорії громадян. Розрахунок з даними особами на день їх звільнення зі списків особового складу військової частини повинен бути здійснений в повному обсязі.

При цьому, грошова компенсація замість належного речового майна, виплачена військовослужбовцям всупереч п. 293 Положення після їх звільнення зі служби, не може бути оподаткована.

Із матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 на підставі наказу начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) №603 від 15.12.2017 та згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 №249 від 27.12.2017 був звільнений з військової служби у запас, відповідно до ч.6 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", проте на момент прийняття вказаних вище наказів, з позивачем не проведено повного розрахунку за матеріальним забезпеченням, а отже на нього розповсюджувалась дія пункту 168.5 статті 168 ПК України.

Остаточний розрахунок з позивачем, відповідачем здійснено 29 грудня 2017 року в сумі 67965,53 грн., а також відповідачем було утримано податок з доходів фізичних осіб в сумі 12233, 80 грн. та військовий податок в сумі 1019,48 грн., що не заперечувалося сторонами під час розгляду справи, тобто вже після виключення позивача із списків особового складу військової частини.

Таким чином, викладене вище підтверджує факт порушення відповідачем обов`язку з виплати позивачу суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошової компенсації за неотримане речове майно, при звільненні.

За таких обставин, колегія суддів вважає необґрунтованими висновки суду першої інстанції та твердження відповідача про те, що грошова компенсація за неотримане речове майно повинна оподатковуватися на загальних підставах, в зв`язку з тим, що виплачена ОСОБА_1 , після виключення його зі списків особового складу військової частини, оскільки як встановлено з матеріалів справи та в ході розгляду справи, несвоєчасна виплата зазначених коштів (не в день звільнення і проведення розрахунку) сталася з вини відповідача, а тому позивач не може бути позбавлений права на компенсацію суми податку з доходів фізичних осіб.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів дійшла висновку про те, що позовна вимога про зобов`язання відповідача виплатити позивачу грошову компенсацію вартості за неотримане, під час проходження військової служби, речове майно на підставі виданої військовою частиною НОМЕР_1 довідки на одержання грошової компенсації замість речового майна, що підлягає виплаті №89/77 від 29 грудня 2017 року на суму 12233,80 грн. підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про безпідставне утримання відповідачем військового збору у розмірі 1019 грн. 48 коп. з грошової компенсації позивача за неотримане речове майно, то колегія суддів погоджується з твердженнями в/ч НОМЕР_1 про помилкове застосування судом першої інстанції вимог пп. 165.1.10 п. 165.1 ст. 165 Податкового кодексу України, оскільки позивач не відноситься до військовослужбовців строкової служби, а дана норма закону стосується останніх.

Проте, колегія суддів вважає, що дана позовна вимог підлягає задоволенню, оскільки п. 168.5 ст. 168 Податкового кодексу України та Порядком №44 визначено, що суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 27 березня 2018 року, - скасувати в частині відмови у задоволенні позову на суму 12233,80 грн.

Прийняти в цій частині нову постанову.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) грошову компенсацію вартості за неотримане, під час проходження військової служби, речове майно на підставі виданої військовою частиною НОМЕР_1 довідки №89/77 від 29 грудня 2017 року на суму 12233,80 грн.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 19 червня 2018 року.

Головуючий Матохнюк Д.Б.

Судді Боровицький О. А. Полотнянко Ю.П.