Справа № 806/2553/17
Суддя: Моніч Б.С.
Дата ухвалення: 2018-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Справа № 806/2553/17
ПОСТАНОВА

іменем України

"11" червня 2018 р. м. Житомир

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Моніча Б.С.

суддів: Капустинського М.М.

Охрімчук І.Г.,

за участю секретаря Баліцької Т.М.,

представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "16" листопада 2017 р. у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області про визнання незаконним та скасування податкового повідомлення-рішення , -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання незаконним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 09.08.2017 року. В обґрунтування позову зазначив, що на підставі акту перевірки №399/06-30-13-10/НОМЕР_1 від 24.07.2017 року Головним управлінням ДФС у Житомирській області було винесено податкове повідомлення-рішення № від 09.08.2017 року, яким до нього застосовано штрафні санкції та нараховано пеню . Позивач вважає, що у відповідача були відсутні правові підстави для винесення спірного податкового повідомлення-рішення, а тому просить визнати його протиправним та скасувати.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 16.11.2017 року в задоволенні позову- відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу , в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про задоволення позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не повно з'ясував обставини, які мають значення для вирішення справи, порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вказує на те, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що Головним управлінням ДФС у Житомирській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 з питань дотримання вимог валютного законодавства при виконанні експортного контракту від 01.10.2014 року №2 укладеного з CD TREIMPORT/TOMRERMESTER COLIN DONALDSON за період з 01.10.2014 року по 30.06.2017 року.

За результатами проведеної перевірки складено акт №399/06-30-13-10/НОМЕР_1 від 24.07.2017 року, в якому контролюючим органом зроблено висновок про порушення позивачем ст.1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" при виконанні експортного контракту від 01.10.2014 року №2 укладеного з CD TREIMPORT/TOMRERMESTER COLIN DONALDSON, оскільки за період з 01.10.2014 року по 30.06.2017 року валютні кошти у сумі 7115,27 євро надійшли із порушенням термінів розрахунків (граничний термін 19.01.2015 року), зокрема:

- кошти у сумі 1000 євро надійшли 10.03.2015 року, кількість прострочених днів 50;

- кошти у сумі 4800 євро надійшли 25.03.2015 року, кількість прострочених днів 65;

- кошти у сумі 1315,27 євро надійшли 23.04.2015 року, кількість прострочених днів 94.

На підставі акту Головним управлінням ДФС у Житомирській області було винесено податкове повідомлення-рішення № від 09.08.2017 року, яким до позивача за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД застосовано штрафні санкції та нараховано пеню у сумі 26666,70 грн.

Колегія суддів надаючи правову оцінку спірним правовідносинам виходить з наступного.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачем факт допущених порушень не заперечувався, а оскаржуючи податкове повідомлення-рішення він посилається на порушення податковим органом строків застосування адміністративно-господарських санкцій, визначених статтею 250 Господарського кодексу України.

Згідно з статтею 1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" виручка резидентів у іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується, а в разі експорту робіт (послуг), прав інтелектуальної власності - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорт прав інтелектуальної власності. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

Частиною 3 статті 2 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" передбачено, що строк та умови завершення імпортної операції без увезення товару на територію України визначаються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України за погодженням з Національним банком України.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", порушення резидентами, крім суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення, строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості.

Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).

Згідно з частиною 1 статті 6 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" строки, зазначені у статтях 1 і 2 цього Закону або встановлені Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, можуть бути продовжені центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку, у разі виконання резидентами операцій за договорами виробничої кооперації, консигнації, комплексного будівництва, тендерної поставки, гарантійного обслуговування, поставки складних технічних виробів і товарів спеціального призначення.

Відповідно до підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Згідно з частиною 5 статті 4 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" органи доходів і зборів вправі за наслідками документальних перевірок безпосередньо стягувати з резидентів пеню, передбачену цією статтею.

Відповідно до пункту 58.2 статті 58 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) за кожним окремим податком, збором та/або разом із штрафними санкціями, передбаченими цим Кодексом, а також за кожною штрафною (фінансовою) санкцією за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, та/або пенею за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до частини 1 статті 250 Господарського кодексу України, адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Однак, Законом України від 02.12.2010 № 2756-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Податкового кодексу України", який набув чинності з 01.01.2011 року, статтю 250 Господарського кодексу України доповнено частиною другою, якою передбачено, що дія цієї статті не поширюється на штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначені Податковим кодексом України та іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на органи доходів і зборів.

Це зумовлено тим, що Податковий кодекс України містить спеціальні норми, які встановлюють строки для застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків.

Так, згідно з пунктом 102.1 статті 102 Податкового кодексу України контролюючий орган має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом.

Згідно з частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Аналізуючи наведені норми Господарського кодексу України, суд вважає, що вживаний у частині 2 статті 250 цього Кодексу термін "штрафні санкції" є узагальнюючим, та охоплює санкції у вигляді як штрафу, так і пені.

Враховуючи, що відповідно до підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, контролюючий орган (органи доходів і зборів - державної фіскальної служби) є відповідальною особою за нарахування пені за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності; частиною 1 статті 4 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" встановлений розмір пені, як штрафної санкції та частиною 5 статті 4 цього Закону контролюючий орган наділяється правом стягнення пені, до спірних правовідносини сторін має застосуватися положення частини 2 статті 250 Господарського кодексу України.

Отож, до спірних правовідносин положення ч.1 статті 250 Господарського кодексу України застосуванню не підлягають в силу обмеження, що містить частина друга цієї статті, тому посилання позивача на вказану норму є безпідставним.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення № від 09.08.2017 року прийнято відповідачем у межах строків, визначених у п.102.1 ст.102 ПК України, а відтак у задоволенні позовних вимог задоволенню слід відмовити.

Зважаючи на вище зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що постанова суду першої інстанції прийнята з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для її скасування не встановлено.

Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду першої інстанції не спростовують та не містять фактів невірного застосування судом норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для скасування судового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "16" листопада 2017 р. без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Б.С. Моніч

судді: М.М. Капустинський

І.Г. Охрімчук

Повне судове рішення складено "19" червня 2018 р.