Справа № 804/7640/17
Суддя: Чорна Валерія Вікторівна
Дата ухвалення: 2018-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2018 року справа № 804/7640/17

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Чорна В.В., розглянувши у спрощеному (письмовому) провадженні адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, № НОМЕР_3, № НОМЕР_4, № НОМЕР_5 від 07.11.2017 р., рішень № НОМЕР_6, № НОМЕР_7, НОМЕР_8, № НОМЕР_9 від 07.11.2017 р., вимог № Ф-, № Ф- від 07.11.2017 р., та вимоги № Ф-3363-25/410 від 07.12.2017 р., -

в с т а н о в и в:

17 листопада 2017 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із зазначеним адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області: податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 07.11.2017 р., податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 07.11.2017 р., податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_3 від 07.11.2017 р., податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_4 від 07.11.2017 р., податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_5 від 07.11.2017 р., податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_6 від 07.11.2017 р., податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_7 від 07.11.2017 р., вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 07.11.2017 р., рішення № НОМЕР_8 від 07.11.2017 р. про застосування штрафних санкцій, вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- НОМЕР_10 від 07.11.2017 р., рішення № НОМЕР_9 від 07.11.2017 р. про застосування штрафних санкцій, вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-3363-25/410 від 07.12.2017 р.

В обґрунтування позовних вимог позивачем у позовній заяві та додаткових поясненнях до адміністративного позову зазначено, що податковим органом проведено документальну планову невиїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 року по 31.12.2016 року, за результатами якої складено акт №14945/04-36-13-05/724505378 від 06.10.2017 р. Не погоджуючись з висновками зазначеного акту перевірки, позивач зазначив, що всі необхідні первинні документи, які підтверджують здійснення господарських операцій, на підставі яких позивачем задекларовано грошові зобовязання з податку на доходи з фізичних осіб, були надані посадовим особам відповідача при проведенні перевірки, але не були враховані податковим органом з надуманих підстав. Також, позивач стверджує, що ним документально підтверджені всі витрати поточного звітного періоду, показники податкової декларації про майновий стан і доходи сформовано у відповідності до вимог податкового законодавства. Посилаючись на викладене, позивач стверджує, що оскаржувані ним податкові вимоги, рішення про застосування штрафних санкцій, податкові повідомлення-рішення прийняті відповідачем за недоведеністю обставин, які стали підставою для їх прийняття, є необґрунтованими та підлягають скасуванню (т.1 а.с. 4-22, 161-176).

Ухвалою суду від 23.11.2017 року за даним позовом відкрито провадження у адміністративній справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні (т.1 а.с. 2).

Представником відповідача за довіреністю ОСОБА_2 надані заперечення та відзив на адміністративний позов, в яких зазначено, що в період з 14 по 28 серпня 2017 року посадовими особами відповідача проведено документальну планову невиїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 року по 31.12.2016 року, за результатами якої складено №14945/04-36-13-05/724505378 акт від 06.10.2017 р. Перевіркою встановлені порушення, які стали підставою для винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, зокрема, заниження позивачем загального одержаного доходу протягом 2015 року, а також завищення витрат за 2015-2016 роки. Представник відповідача зазначає, що надані позивачем до перевірки документи в повному обсязі досліджувалися під час перевірки, але ними не було підтверджено сформованого доходу та витрат за вказаний період, що стало підставою для застосування до позивача фінансових та штрафних санкцій. За викладених в запереченнях обставин, представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі (т.1 а.с. 149-151, 212-214).

На момент судового розгляду даної справи Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до п. 10 ч. 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 15.12.2017 року), справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності Кодексу в редакції від 15.12.2017 року, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності нової редакції Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Згідно зі ст. 258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відтак, ухвалою суду від 27.02.2018 р. справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників (у письмовому провадженні) (т. 2 а.с. 28).

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача та заперечення відповідача, оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, судом встановлені наступні обставини справи.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 11.05.1999 р. зареєстрований як субєкт підприємницької діяльності, та перебуває на обліку в Західно- Донбаській обєднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області як платник податків. Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, позивач здійснює наступні види діяльності: код КВЕД 16.10 Лісопильне та стругальне виробництво; код КВЕД 16.29 Виробництво інших виробів з деревини; виготовлення виробів з корка, соломки та рослинних матеріалів для плетіння; код КВЕД 23.61 Виготовлення виробів із бетону для будівництва; код КВЕД 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля; код КВЕД 49.41 Вантажний автомобільний транспорт (основний); код КВЕД 52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту (т. 1 а.с. 23-27).

Отже, основним видом діяльності позивача у спірному періоді була діяльність, повязана з вантажним автомобільним транспортом.

В період з 14 по 28 серпня 2017 року головним державним ревізором- інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи самозайнятих осіб управління податків і зборів з фізичних осіб Головного управління ДФС у Дніпропетровської області ОСОБА_3 проведено документальну планову невиїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_11) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 року по 31.12.2016 року, за результатами якої складено акт №14945/04-36-13-05/724505378 від 06.10.2017 р. (т.1 а.с. 39-91).

Згідно з висновками акту, перевіркою встановлено наступні порушення:

- ст. 177, пп. 177.4.4 пп. 177.4.3 пп. 177.4.2 пп. 177.4.1 п. 177.4 ст. 177, п. 177.2 ст. 177 ПК України в частині: заниження чистого (оподатковуваного) доходу в розмірі 624 687 грн., в т.ч.: 2015 рік - 469 164,62 грн., 2016 рік - 155 523,10 грн. внаслідок заниження одержаного доходу у розмірі 89 980,00 грн. за 2016 рік, внаслідок завищення витрат у розмірі 672 559,10 грн., в т.ч. за 2015 рік - 607 016 грн., за 2016 рік - 65 543,10 грн., в результаті чого донараховано ПДФО у розмірі 114 519,08 грн., в т.ч. 2015 рік - 86 524,92 грн., 2016 рік - 27 994,16 грн.;

- вимоги п. 1.2 п. 16-1 підр. 10 р. XX, ст. 177 Податкового кодексу України в частині заниження чистого (оподатковуваного) доходу в розмірі 624 687,72 грн., в т.ч.: 2015 рік 469 164,62 грн., 2016 рік - 155 523,10 грн. внаслідок заниження одержаного доходу у розмірі 89 980,00 грн. за 2016 рік, внаслідок завищення витрат у розмірі 672 559,10 грн., в т.ч. за 2015 рік - 607 016,00 грн., за 2016 рік - 65 543,10 грн., в результаті чого донараховано військового збору у розмірі 9 370,32 грн., в т.ч. 2015 рік - 7 037,47 грн., 2016 рік - 2 332,85 грн.;

- п. 2 ч. І ст. 7 ч. 11 ст. 8 п. 4 ч. 1 ст. 4, п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 р. № 2464-VI перевіркою встановлено заниження бази до сплати єдиного соціального внеску за 2015 - 2016 роки, в результаті чого сума боргу по ЄСВ складає 124 210, 23 грн., в т.ч.: 2015 рік- 89 995,14 грн., 2016 рік - 34 215,08 грн.;

- п.177.10 ст. 177 Податкового кодексу України, наказу Міністерства доходів і зборів № 481 від 16.09.2013 р. «Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність» в частині відсутності Книги обліку доходів та витрат форми № 10 за 2016 рік, та оформлення Книги обліку доходів та витрат форми № 10 за 2015 рік всупереч вимог діючого законодавства;

- п. 44.1 п. 44.3 ст. 44 Податкового кодексу України в частині відсутності Книги обліку доходів та витрат ф. № 10 за 2016 рік, ненадання первинних документів, отриманих від контрагентів-постачальників, повязаних з предметом перевірки, ненадання усіх виписок банку по рахункам, що обліковуються в базах даних ГУ ДФС у Дніпропетровській області та первинних документів до них, інформації щодо залишків товарно-матеріальних цінностей, ненадання відомостей щодо нарахування та видачі винагороди за ЦПД;

- пп. 168.1.2, 168.1.1. п. 168.1 ст. 168, абз. а) п. 176.2. ст.176 Податкового кодексу України в частині неутримання та неперерахування в повному обсязі податку з доходів фізичних осіб з виплат найманим працівникам у розмірі 3915,10 грн., в т.ч. за 2015 рік - 205,24 грн., за 2016 рік - 3709.86 грн.;

- ч. 1 п.2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 р. № 2464-VІ, з урахуванням ч. 1 розділу III Інструкції № 449 від 20.04.2015 (в редакції наказу Міністерства фінансів України від 28.03.2016 № 393) в частині нарахування сум єдиного внеску з заробітної плати працівників за штатом не у повному обсязі, в результаті чого сума боргу з ЄСВ за липень 2016 р. складає 1586,55 грн.;

- п.3.6 наказу Міністерства доходів і зборів України від 21.01.2014 р. № 49 та № 4 від 13.01.2015 р. «Про порядок заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку», п. 176.2 ст.176 Податкового кодексу України в частині відображення виплаченого доходу самозайнятим особам не у повному обсязі;

- необхідності застосування штрафної санкції за несвоєчасну сплату платежу, ЄСВ відповідно до ч.10 та п. 2 с. 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування»;

- п.4 ст. 6 Закону України від 08.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», п.12 розділу II та п.2 розділу III Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 № 435, в частині несвоєчасного подання звітності за 2015 рік (т.1 а.с. 90-91).

На вказаний акт перевірки позивачем до ГУ ДФС у Дніпропетровській області позивачем подані заперечення, які залишені відповідачем без задоволення (т.2 а.с. 9-20).

На підставі висновків акту перевірки, відповідачем прийняті наступні рішення:

- податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 форми «Р» від 07.11.2017 р. про збільшення грошового зобовязання на суму 171 778,62 грн., яка включає податок на доходи фізичних осіб в сумі 114 519 грн. 08 коп. та штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 57 259 грн. 54 коп.;

- податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_2 форми «Р» від 07.11.2017 р. про збільшення грошового зобовязання на суму 11 712 грн. 92 коп., яка включає військовий збір в сумі 9 370 грн. 32 коп. та штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 2 342 грн. 58 коп.;

- податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_3 форми «Д» від 07.11.2017 р. щодо збільшення грошового зобовязання у розмірі 6 851,42 грн., яке включає податкове зобовязання у розмірі 3 915,10 грн. та штрафну санкцію у розмірі 2 936,32 грн.;

- податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_4 форми «ПС» від 07.11.2017 р. щодо застосування штрафної санкції у розмірі 510 грн.;

- податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_5 форми «ПС» від 07.11.2017 р. щодо застосування штрафної санкції на суму 1 020 грн.;

- податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_6 від 07.11.2017 р. про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі штрафу 170 грн.;

- податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_7 від 07.11.2017 р. про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі штрафу 1 038 грн.;

- вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 07.11.2017 р. зі сплати позивачем єдиного внеску в сумі 124 210 грн. 98 коп.;

- рішення № НОМЕР_8 від 07.11.2017 р. про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі штрафу 21 420 грн. 54 коп.;

- вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 07.11.2017 р. зі сплати позивачем єдиного внеску в сумі 1 586 грн. 55 коп.;

- рішення № НОМЕР_9 від 07.11.2017 р. про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі штрафу 793 грн. 28 коп.;

- вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-3363-25/410 від 07.12.2017 р. зі сплати позивачем єдиного внеску в сумі 146 895 грн. 81 коп. (т.1 а.с. 28-38, 207).

Не погодившись із зазначеними рішеннями відповідача, позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із зазначеним адміністративним позовом.

Встановивши обставини справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що 18.07.2016 року на виконання договору про надання транспортно-експедиторських послуг з перевезення вантажів № 1245, укладеного між позивачем та ТОВ Комерційна фірма «Укртрансагент» від 10.07.2016 р., позивач здійснив міжнародні послуги транспортно-експедиторського обслуговування за маршрутом: м. Херсон (Україна) - м/п Нехотєєвка/Гоптівка - м. Батумі (Грузія), а/м «Рено» н/п АЕ 5322НА, н/п АЕ 5851 ХР, водій ОСОБА_4, що підтверджується автомобільною накладною CMR 000159 від 18.07.2016 р. (т.1 а.с. 92-97, 101).

22.07.2016 року було зареєстровано податкову накладну №15 на суму 49 000,00 без ПДВ (т.1 а.с. 102).

Оплата за надання послуг за вищевказаним договором від ТОВ Комерційна фірма «Укртрансагент» на рахунок Позивача не надходила.

30.09.2016 року на виконання умов вищевказаного договору позивачем було надано послугу: Міжнародні автопослуги за маршрутом: м. Херсон (Україна) - м/п Нехотєєвка/Гоптівка - м. Кутаісі (Грузія), а/м РЕНО АЕ 5322НА, н/п АЕ 5851 ХР, водій ОСОБА_4. Підтвердження надання послуги є автомобільна накладна CMR 000162 (т.1 а.с. 100).

30.09.2016 року було зареєстровано податкову накладну № 8 на суму 49 000,00 без ПДВ (т.1 а.с. 103).

Оплата за надання послуг за вищевказаним договором від ТОВ Комерційна фірма «Укртрансагент» на рахунок позивача не надходила.

З пояснень позивача слідує, що записи до КОРО від 22.07.2016 року та 30.09.2016 року, а також звіти про використання Книг обліку розрахункових операцій на підставі цих записів були здійснені помилково, у звязку з чим були зроблені відповідні виправлення, оскільки вищезазначені суми готівкових коштів у зазначені дати він не отримував.

Суд зазначає, що відповідно до п. 13 Порядку реєстрації та ведення розрахункових книжок, книг обліку розрахункових операцій, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України 14.06.2016 р. № 547 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.07.2016 р. за № 920/29050, виправлення записів у КОРО може бути зроблено тільки тими особами, які здійснювали ці записи, або особами, які виконують їх обов'язки. Виправлення повинно засвідчуватись підписом відповідальної особи суб'єкта господарювання або суб'єкта господарювання - фізичної особи - підприємця.

Вказаним Порядком не визначено обмежень щодо періоду, за який особа може здійснювати відповідні виправлення.

Відповідно до п. 3 Порядку подання звітності, повязаної із використанням книг обліку розрахункових операцій (розрахункових книжок) (далі - Порядок), затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 21.01.2016 р. № 13 «Про затвердження Положення про форму та зміст розрахункових документів, Порядку подання звітності, повязаної із використанням книг обліку розрахункових операцій (розрахункових книжок), форми № ЗВР-1 Звіту про використання книг обліку розрахункових операцій (розрахункових книжок)» (далі - наказ № 13), звітність, повязана із використанням книг обліку розрахункових операцій (далі - КОРО) (розрахункових книжок) (далі - РК), подається субєктом господарювання за формою № ЗВР-1, затвердженою наказом № 13, щодо всіх КОРО, зареєстрованих на господарську одиницю, які ведуться разом із РК у випадках, визначених Законом № 265. Згідно з п. 4 Порядку, звітність, повязана з використанням РК, подається у складі Звіту про використання КОРО (РК) (форма № ЗВР-1) (далі - Звіт) та Довідки про використані РК, форму якої наведено у додатку до Порядку. Звітність подається до органу державної фіскальної служби за місцем реєстрації РК у терміни, визначені чинним законодавством. При поданні звітності одночасно надавати КОРО чи РК не потрібно (п. 5 Порядку).

Пунктом 46.1 ст. 46 Податкового кодексу України визначено, що податкова декларація, розрахунок - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених ПК) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобовязання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обовязку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Оскільки звіт не відноситься до податкової звітності в розумінні норм ПК, то подання уточнюючого звіту чинним законодавством не передбачено.

Судом встановлено, що помилкові записи в Книзі обліку розрахункових операцій № НОМЕР_12 були виправлені самостійно фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 в порядку, визначеному законодавством, а виправлення звітів форми ЗВР-1, які були подані з помилковими даними, не передбачено чинним податковим законодавством (т.1 а.с. 98).

Посилання відповідача на зареєстровані податкові накладні, виписані на кінцевого споживача як на підставу нарахування доходу, суд не приймає до уваги, у звязку з наступним.

Так, відповідно до п.п. 187.1. ПК України, датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Тобто, при формуванні податкових зобовязань з ПДВ за 2016 рік позивач застосовував правило події, що сталася раніше, а саме, при наданні послуг міжнародного перевезення (відповідні CMR).

Таким чином, позивач при реєстрації податкових накладних дотримався вимог п. 187.1 ст.187 ПК України.

В той же час, відповідно до 177.2. ПК України, об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Виникнення зобовязань з податку на додану вартість та, відповідно, реєстрація такого зобовязання не підтверджує отримання позивачем доходу від такої операції.

В податкових накладних № 15 від 22.07.2016 р. та № 8 від 30.09.2016 р. в графі «отримувач» вказано - неплатник, ІПН 00, оскільки замовником за вищезазначеним договором є ТОВ Комерційна фірма «Укртрансагент».

Таким чином, суд приходить до висновку про необґрунтованість викладеного в акті перевірки від 06.10.2017 р. №14945/04-36-13-05/724505378 висновку відповідача стосовно наявності в діях позивача порушень, що виразились у невключенні до складу одержаного доходу у 2016 році суму 98 000,00 грн.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивачем до складу витрат у 2015 році віднесено витрати на авансові звіти у розмірі 1 156 657,77 грн.

Сторонами у справі не заперечується, що відповідно до виписок банку про рух грошових коштів по рахунку № НОМЕР_13, відкритому в AT «Райффайзен банк Аваль» у м. Києві МФО 380805, встановлено, що позивачем на авансові звіти знято кошти у розмірі 787 633,20 грн.

Також, згідно первинних документів та звітності КОРО встановлено, що протягом 2015 року отримано готівкові кошти у розмірі 281273,72 грн., згідно виписок банку по рахунку № НОМЕР_13 покладено на вищевказаний рахунок кошти у розмірі 232 122,00 грн.

Отже, різниця між задекларованими витратами на авансові звіти та грошовими коштами, які підприємець згідно наданих документів витратив на такі витрати, складає 319 872,85 грн.

З пояснень позивача слідує, що зазначену різницю грошових коштів у розмірі 319 872,85 грн. витрачено ним з власних заощаджень.

На підтвердження цього, позивачем надано до суду договір про надання цільової фінансової допомоги № 1501/15 від 15.01.2015 р., укладений ним з ОСОБА_5, відповідно до умов якого позикодавець надає позичальнику цільову поворотну фінансову допомогу у сумі 150 000 грн., а позичальник зобовязується повернути її у порядку та на умовах, передбачених цим договором. Сторони погодили ціль використання коштів поворотної фінансової допомоги - для ведення господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 (т.1 а.с. 105).

Згідно з п. 2.2. договору кошти, отримані від позикодавця як поворотна фінансова допомога, що надається для ведення господарської діяльності ФОП ОСОБА_1, повертаються у строк не більше пяти років, починаючи з календарного року, наступного після року, в якому отримано поворотну фінансову допомогу.

На підтвердження отримання фінансової допомоги ФОП ОСОБА_1 було складено розписку від 15.01.2015 р. (т.1 а.с. 107).

Крім того, 16.01.2015 р. між ОСОБА_5 та позивачем було укладено договір про надання цільової фінансової допомоги № 1601/15, відповідно до умов якого позикодавець надає позичальнику цільову поворотну фінансову допомогу у сумі 150 000 грн., а позичальник зобовязується повернути її у порядку та на умовах, передбачених цим договором. Сторони погодили ціль використання коштів поворотної фінансової допомоги - для ведення господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 (т.1 а.с. 104).

Згідно з п. 2.2. договору, кошти, отримані від позикодавця як поворотна фінансова допомога, що надається для ведення господарської діяльності ФОП ОСОБА_1, повертаються у строк не більше пяти років, починаючи з календарного року, наступного після року, в якому отримано поворотну фінансову допомогу.

На підтвердження отримання фінансової допомоги ФОП ОСОБА_1 було складено розписку від 16.01.2015 р. (т.1 а.с. 108).

Крім того, 19.01.2015 року між ОСОБА_5 та позивачем було укладено договір про надання цільової фінансової допомоги № 1901/15, відповідно до умов якого позикодавець надає позичальнику цільову поворотну фінансову допомогу у сумі 50 000 грн., а позичальник зобовязується повернути її у порядку та на умовах, передбачених цим договором. Сторони погодили ціль використання коштів - для ведення господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 (т.1 а.с. 106)

Згідно з п. 2.2. договору, кошти, отримані від позикодавця як поворотна фінансова допомога, що надається для ведення господарської діяльності ФОП ОСОБА_1, повертаються у строк не більше пяти років, починаючи з календарного року, наступного після року, в якому отримано поворотну фінансову допомогу.

На підтвердження отримання фінансової допомоги ФОП ОСОБА_1 було складено розписку від 19.01.2015 р. (т.1 а.с. 109).

Доказів фіктивності або недійсності вищезазначених угод відповідач до суду не надав, також у справі не встановлено обставин, які свідчать про визнання нечинними даних договорів за рішенням суду.

Отже, враховуючи отриману фінансову допомогу за вищевказаними договорами, суд приходить до висновку, що позивач мав власні заощадження, які вправі був використовувати на ведення власної господарської діяльності.

Відповідно до п.п. 165.1.31 п. 165.1 ст. 165 ПК України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включається основна сума поворотної фінансової допомоги, наданої платником податку іншим особам, яка повертається йому, або основна сума поворотної фінансової допомоги, що отримується платником податку.

Відповідно до п.п. 14.1.257 п. 14.1 ст. 14 ПК України, фінансова допомога - це фінансова допомога, надана на безповоротній або поворотній основі.

Поворотна фінансова допомога - це сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обовязковою до повернення.

При цьому, у разі неповернення грошових коштів у вигляді поворотної фінансової допомоги в термін, встановлений договором, сума допомоги включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку та оподатковується на загальних підставах.

Станом на час винесення відповідачем оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, строк повернення поворотної фінансової допомоги ФОП ОСОБА_1 позикодавцю ще не сплинув.

Таким чином, суд приходить до висновку про необґрунтованість висновку відповідача, викладеного в акті перевірки №14945/04-36-13-05/724505378 від 06.10.2017 р., щодо завищення позивачем витрат на авансові звіти найманих працівників у розмірі 319 872,85 грн.

Крім того, судом встановлено, що позивачем до складу витрат за 2016 рік було віднесено витрати на переобладнання автотранспортних засобів у розмірі 204 166,67 грн.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач є власником напівпричепів Kogel АЕ5851 ХР та Leci Trailer AE 1858 ХО, що підтверджується відповідними свідоцтвами про реєстрацію транспортного засобу (т.1 а.с. 112-113).

Відповідно до договору про виконання робіт № 25 від 01.08.2015 р., укладеного між ТОВ «Криворізький завод автомобільних надбудов» (виконавець) та ФОП ОСОБА_1 (замовник), виконавець зобовязується виконати роботи з виготовлення та встановлення суцільнометалевого кузова на напівпричепи Kogel АЕ5851 ХР, та Leci Trailer AE 1858 ХО, а замовник зобовязується оплатити зазначені роботи згідно умов договору (т.1 а.с. 110).

На виконання взятих на себе зобовязань, позивач 20.07.2015 року здійснив оплату за роботи, передбачені договором, на суму 245 000,02 грн. з ПДВ, що підтверджується випискою по рахунку № 1, відкритому в АТ «Райффайзен банк Аваль» у м. Києві.

Виконавець за цим договором - ТОВ «Криворізький завод автомобільних надбудов» здійснив виготовлення та встановлення суцільнометалевого кузова на а/м (10,5м х 2,60 м х 2,30 м) на причепи Kogel АЕ5851 ХР, та Leci Trailer AE 1858 ХО, що підтверджується актом виконаних робіт від 13.08.2015 р. № РН-0000018 (т.1 а.с. 111).

В акті перевірки від 06.10.2017 р. № 14945/04-36-13-05/724505378 податковим органом зазначено, що витрати позивача документально не підтверджені в силу того, що відсутня проектна документація, технічна документація на металоконструкції, дозвільна документація на реєстрацію переобладнаних машин.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Вимоги до первинних документів містяться у ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», зокрема, вони повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення та мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Господарського кодексу України, господарська діяльність - це діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Підпунктом 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарську діяльність визначено як діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Підтвердженням реального здійснення господарської операції є первинні документи, які свідчать про фактичну поставку товарів продавцем та їх отримання покупцем, документи, підтверджуючі використання вказаних товарів у власній господарській діяльності.

Так, Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22.01.2009 р. (Булвес проти Болгарії) зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобовязань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз. На думку Європейського Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності. Право на податковий кредит є «власністю» у розумінні ст. 1 Протоколу № 1, яке повинно розглядатися як таке, що виникло у момент повного виконання особою своїх зобовязань щодо податкової звітності з ПДВ. Визнання права на нарахування податкового кредиту було поставлено в залежність від виконання обовязків постачальником, в той час, коли це залежало від волі одержувача поставки-застосування відповідних положень Закону стало не передбаченим і свавільним. Платник податку не має абсолютно ніяких повноважень відслідковувати, контролювати і забезпечувати виконання постачальником його обовязків із складення та подання декларації з ПДВ, а також обовязку зі сплати ПДВ (п. 43, п. 69 зазначеного рішення Європейського Суду).

Належними та допустимими доказами факту вчинення платником податків нікчемного правочину або факту відображення в обліку показників господарських операцій, які в дійсності не відбулись, можуть бути або обвинувальний вирок суду по кримінальній справі (діяння платника податків по протиправному заволодінню майном іншої особи або ухиленню від сплати податків, тобто вчинення нікчемного правочину, є об'єктивною стороною злочинів, передбачених ст. 191, ст. 212 Кримінального кодексу України, або рішення суду у справі про стягнення одержаного за нікчемним правочином (наслідком вчинення платником податків нікчемного правочину відповідно до ст.ст. 207, 208, 250 Господарського кодексу України є застосування конфіскаційного заходу у вигляді стягнення одержаного за нікчемним правочином), або рішення суду про визнання правочину недійсним (відповідно до ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України вчинення платником податків правочину, котрий суперечить інтересам держави і суспільства, є підставою для звернення до суду з вимогою про визнання такого правочину недійсним).

Таким чином, підтвердженням факту виконання договору з виконання робіт є первинні документи податкового та бухгалтерського обліку, нікчемність яких не встановлена за рішенням суду, складені у відповідності до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та підтверджені документами щодо оприбуткування та використання поставлених товарів у власній господарській діяльності.

Надані позивачем до перевірки документи, копії яких наявні в матеріалах справи та досліджені судом, відповідають вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», та відповідачем не доведено їх нікчемності.

Крім того, матеріалами справи підтверджено, що позивачем до складу витрат за 2016 рік були віднесені наступні витрати:

- на сплату ЄСВ від підприємницької діяльності у розмірі 15 599,62 грн., як сума ЄСВ, яка повязана із виплатами найманим працівникам у 2016 році;

- повязані з реалізацією ТМЦ у розмірі 5183,96 грн. Вказані витрати підтверджуються первинними документами, зокрема актом наданих послуг № 58 ПВ від 15.03.2016 р., підписаного позивачем (виконавцем) та ТОВ «Ютас» (замовником) на загальну суму 5 183,96 грн. (т.1 а.с. 118);

- на оренду приміщень та стоянок у розмірі 32 224,00 грн. Вказані витрати підтверджуються первинними документами, зокрема договором оренди приміщення № 0103/1 від 01.03.2013 р., укладеного з ПП «Фірма Аметист К», актами наданих послуг № 3006/1, 3105/1, 3004/1, 3103/1, 2902/12901/2 3112/1, 2902/1-1; договором оренди офісного приміщення №15/12-16 від 15.12.2016 р., укладеного з ТОВ «АТП 205», актами наданих послуг № 0301/1, 2012/1, 2112/2, які згідно з актом від 06.10.2017 р. № 14945/04-36-13-05/724505378 були надані позивачем до перевірки (т.1 а.с. 60-61, 138-139 );

- на технічне обслуговування автотранспортних засобів у сумі 14568,78 грн. Зазначені витрати підтверджуються первинними документами, зокрема актом прийму-передачі виконаних робіт № 2410 від 24.10.2016 р., складеного та підписаного позивачем та ПП «Техносервісінформ», актами наданих послуг № 59 від 23.03.2016 р., № 64 ПВ від 27.03.2016 р., складених та підписаних позивачем та ТОВ «Ютас» (т.1 а.с. 115-116);

- на рекламні послуги у сумі 17 414,00 грн., що підтверджується актами наданих послуг № 2010/1 від 20.10.2016 р., підписаного позивачем та ФОП ОСОБА_6 (т.1 а.с. 114), актами № 709/2, 709/4, 709, 709/3 підписаними позивачем та ТОВ «Бесплатка», які згідно з актом від 06.10.2017 р. № 14945/04-36-13-05/724505378 були надані позивачем до перевірки (т.1 а.с. 62);

- на страхування автотранспортних послуг у сумі 9 503,96 грн. Зазначені витрати підтверджуються первинними документами, зокрема договорами страхування та актами наданих послуг на суму 9 503,96 грн., які згідно з актом від 06.10.2017 р. № 14945/04-36-13-05/724505378 були надані позивачем до перевірки (т.1 а.с. 62);

- на митно-брокерські послуги у сумі 9 503,96 грн. Зазначені витрати підтверджуються первинними документами, зокрема договором-дорученням № 142ЕР, актами здачі-прийому робіт №1-0001185; актами-здачі-прийому робіт №1-0001206, №1-0001271, №1-0001246, підписаних позивачем та ТОВ «Комерційна фірма «Укртрансагент» (т.1 а.с. 122-125).

- на придбання оливи, мастила та тосолу у сумі 38 515,26 грн. Зазначені витрати підтверджуються первинними документами, зокрема, видатковими накладними № 32 від 02.03.2016 р., актом прийому-передачі виконаних робіт № 117 від 17.11.2016 р. (т.1 а.с. 129-130);

- на виготовлення виробів з бетону у сумі 34 408,00 грн. Зазначені витрати підтверджуються первинними документами, зокрема видатковою накладною № 3103 від 31.03.2016 р., видатковими накладними № 4 від 01.04.2016, № 4595 від 14.04.2016, б/н від 18.03.2016, товарним чеком від 18.03.2016 р., товарним чеком від 14.04.2016 р. (т.1 а.с. 131-132);

- на запасні частини у сумі 313 392,65 грн. Зазначені витрати підтверджуються первинними документами, зокрема видатковими накладними № 26, 27 від 08.03.2016 р., № 45 31.10.2016 р., № РН078 від 27.06.2016 р., видатковими накладними за період з 11.01.2016 р. по 31.10.2016 р., товарним чеком від 31.10.2016 р., видатковими накладними № 4004 від 22.06.2016 р., № 3838 від 15.06.2016 р., № 2451 від 25.04.2016 р., № 1826 від 31.03.2016 р., № 3901 від 19.06.2016 р., видатковими накладними (т.1 а.с. 133-137).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість викладеного в акті перевірки висновку відповідача про завищення задекларованих витрат позивача протягом перевіряємого періоду на суму 204 166,67 грн.

У відповідності до п. 177,1 ст. 177 ПК України, доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Згідно до норм Податкового кодексу України, обєктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, повязаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Підпунктом 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до п. 177.4 ст. 177 ПК, до переліку витрат, безпосередньо повязаних з отриманням доходів, належать:

177.4.1. витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного обєкта витрат;

177.4.2. витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обовязкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обовязкове страхування життя або здоровя працівників у випадках, передбачених законодавством;

177.4.3. суми податків, зборів, які повязані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які повязані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;

177.4.4. інші витрати, до складу яких включаються витрати, що повязані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги звязку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, повязані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо повязаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Зважаючи на те, що позивачем документально підтверджені витрати звітного періоду, показники податкової декларації про майновий стан і доходи, суд приходить до висновку про необґрунтованість викладених в акті перевірки висновків відповідача щодо завищення позивачем витрат у розмірі 672 559,10 грн., в тому числі протягом 2015 року - на суму 607 016,00 грн., та протягом 2016 року - на суму 65 543,10 гри., а також щодо заниження позивачем одержаного доходу в розмірі 89 980,00 грн.

Як похідні від наведених, необґрунтованими є висновки відповідача щодо заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу в розмірі 624 687,72 грн., в т.ч. за 2015 рік 469 164,62 грн., 2016 рік - 155 523,10 грн., та необхідності донарахування військового збору у розмірі 9 370,32 грн., в т.ч. 2015 рік - 7 037,47 грн., 2016 рік 2 332,85 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про скасування податкових повідомлень-рішень відповідача: № НОМЕР_1 форми «Р» від 07.11.2017 р. про збільшення грошового зобовязання позивача на 171 778,62 грн., яке включає податок на доходи фізичних осіб в сумі 114 519 грн. 08 коп. та штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 57 259 грн. 54 коп.; № НОМЕР_2 форми «Р» від 07.11.2017 р. про збільшення грошового зобовязання на 11 712 грн. 92 коп., яке включає військовий збір в сумі 9 370 грн. 32 коп. та штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 2 342 грн. 58 коп.; № НОМЕР_3 форми «Д» від 07.11.2017 р. щодо збільшення грошового зобовязання у розмірі 6 851,42 грн, яке включає суму за податковим зобовязанням у розмірі 3 915,10 грн. та штрафну санкцію у розмірі 2 936,32 грн.; № НОМЕР_4 форми «ПС» від 07.11.2017 р. щодо застосування штрафної санкції у розмірі 510 грн.; № НОМЕР_5 форми «ПС» від 07.11.2017 року щодо застосування штрафної санкції на суму 1 020 грн.

Як наслідок скасування зазначених рішень, суд приходить до висновку про наявність підстав для скасування похідних рішень податкового органу: вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 07.11.2017 р. № Ф-; рішення № НОМЕР_8 від 07.11.2017 р. про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску; вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 07.11.2017 р. № Ф-; рішення № НОМЕР_9 від 07.11.2017 р. про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску; рішення № НОМЕР_7 від 07.11.2017 р. про застосування штрафних санкцій за нарахування пені за несплату (неперерахування) або несплату (неперахування або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску; рішення № НОМЕР_6 від 07.11.2017 р. про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 3411 грн., сплачений позивачем згідно квитанції № 0.0.894571130.1 від 16.11.2017 р. за подання до суду адміністративного позову (а.с. 3).

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 139, 241-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області: податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 07.11.2017 р., податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 07.11.2017 р., податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_3 від 07.11.2017 р., податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_4 від 07.11.2017 р., податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_5 від 07.11.2017 р., податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_6 від 07.11.2017 р., податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_7 від 07.11.2017 р., вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 07.11.2017 р., рішення № НОМЕР_8 від 07.11.2017 р. про застосування штрафних санкцій, вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 07.11.2017 р., рішення № НОМЕР_9 від 07.11.2017 року про застосування штрафних санкцій, вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-3363-25/410 від 07.12.2017 р.

Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 сплачений ним при зверненні до суду судовий збір в сумі 3 411 грн. (три тисячі чотириста одинадцять гривень).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_7