Справа № 826/14112/16
Суддя: Кузьменко В. В.
Дата ухвалення: 2018-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2018 року м. Київ

Колегія Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В. В.,

суддів Василенка Я. М., Степанюка А. Г.,

за участю секретаря Видмеденко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банку України» до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Незнайко Євгена Вікторовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування рішення, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банку України» на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.02.2018 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправним та скасування рішення Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Незнайка Євгена Вікторовича про проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень індексний номер 30921095 від 12.08.2016р., а також скасувати в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності № 15887855 про реєстрацію за ОСОБА_4 права власності на головну контору з прохідною (літера А-2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1), визнання протиправним та скасування рішення Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Незнайка Євгена Вікторовича про проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень індексний номер 30918520 від 12.08.2016р., а також скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності № 15886032 про реєстрацію за ОСОБА_4 права власності на склад (літера Д-1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1).

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.02.2018 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

В судове засідання з'явилися представники апелянта, підтримали апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Третя особа, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явився.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи, відзив на апеляційну скаргу, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 12 серпня 2016 року між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», від іменні якого на підставі довіреності діяв керуючий філією АТ «Укрексімбанк» у місті Полтаві ОСОБА_5, з однієї сторони, та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу нежитлових будівель, а саме: головної контори з прохідною (літера А-2) та складу (літера Д-1), які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 Загальна вартість нерухомого майна становить: 3 966 000,00 грн.

Зазначений договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайком Євгеном Вікторовичем за № 1932.

З тексту зазначеного договору купівлі-продажу вбачається, що він укладений у зв'язку з порушенням Публічним акціонерним товариством «Демітекс» (боржник) зобов'язань за Генеральною угодою № 6408N2/2474 від 02 грудня 2008 року, укладеною між Публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» (продавець) та Публічним акціонерним товариством «Демітекс» (боржник).

Відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-IV, в редакції станом на час вчинення оскаржуваних дій (далі - Закон № 1952-IV).

Згідно із частиною першої статті 2 Закону № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У відповідності до частини першої статті 10 Закону № 1952-IV державним реєстратором є: 1) громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з суб'єктом державної реєстрації прав; 2) нотаріус; 3) державний виконавець - у разі державної реєстрації обтяжень, накладених під час примусового виконання рішень відповідно до закону.

Згідно із частиною третьою статті 10 Закону № 1952-IV державний реєстратор:

1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації;

2) перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення;

3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних інформаційних систем, документів та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником. Органи державної влади, підприємства, установи та організації зобов'язані безоплатно протягом трьох робочих днів з моменту отримання запиту надати державному реєстратору запитувану інформацію в паперовій та (за можливості) в електронній формі;

4) під час проведення державної реєстрації прав на земельні ділянки використовує відомості Державного земельного кадастру шляхом безпосереднього доступу до нього у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України;

5) відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до нього записи про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів таких прав;

6) присвоює за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна під час проведення державної реєстрації прав;

7) виготовляє електронні копії документів та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені під час прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав);

8) формує документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав;

9) формує та веде реєстраційні справи у паперовій формі. Ведення реєстраційної справи у паперовій формі здійснюється виключно державними реєстраторами, які перебувають у трудових відносинах з виконавчими органами міських рад міст обласного та/або республіканського Автономної Республіки Крим значення, Київською, Севастопольською міськими, районними, районними у містах Києві та Севастополі державними адміністраціями, за місцезнаходженням відповідного майна;

10) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 1 Закону України від 02 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Відповідно до частини першої статті 3 цього Закону нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Перелік нотаріальних дій, право на вчинення яких має нотаріус, наведений у статті 34 Закону України «Про нотаріат» і цей перелік не є вичерпним.

Поряд з цим, нотаріусу, з огляду на його правовий статус, делеговані функції державного реєстратора речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, реалізовувати які він може лише у випадках і в порядку, визначених Законом № 1952-IV.

У відповідності до частини першої статті 27 Закону № 1952-IV державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, зокрема, укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.

Згідно з частиною першою статті 24 Закону № 1952-IV у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; 7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; 9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; 11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з відомостей Державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» зареєструвало обтяження щодо предмета іпотеки у грудні 2008 року. Всі інші обтяження зареєстровані пізніше.

Відповідно до статті 14 Закону України від 18.11.2003р. № 1255-IV «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) якщо інше не встановлено цим Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувачі, які зареєстрували обтяження одного і того ж рухомого майна одночасно, мають рівні права на задоволення своїх вимог. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Якщо відповідно до закону обтяжувач вправі притримати рухоме майно, що належить боржнику, для забезпечення своєї вимоги, пріоритет такого права притримання встановлюється з моменту його реєстрації. Якщо право притримання не було зареєстроване, воно не має пріоритету над зареєстрованими обтяженнями, але має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями.

Частиною четвертою статті 3 Закону України від 05.06.2003р. № 898-IV «Про іпотеку» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності.

З урахуванням наведеного, Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» відповідно до статей 3, 38 Закону України «Про іпотеку» та статті 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» мало пріоритетне право на реалізацію предмета іпотеки перед іншими кредиторами.

При цьому Закон у такому випадку не містить заборони нотаріусу вчиняти дії з посвідчення договору купівлі-продажу предмета іпотеки.

Крім того, як встановлено у вересні 2016 року ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, в якому просив визнати недійсним нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Незнайком Є.В. договір купівлі продажу нерухомого майна, укладений між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та ОСОБА_4 12.08.2016 року, зареєстрований в реєстрі за № 1932.

В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що оспорюваний договір не відповідає вимогам чинного законодавства України, оскільки укладений від імені банку його працівником (керуючим філією Банку у м.Полтаві) з перевищенням наданих йому повноважень, а відтак нотаріальне посвідчення договору та внесення на його підставі записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відбувались з прямим порушенням ст. 55 ЗУ «Про нотаріат» та ст. 24 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 14 листопада 2016 року визнано недійсним нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Незнайком Є.В. договір купівлі продажу нерухомого майна, укладений між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та ОСОБА_4 12.08.2016 року, зареєстрований в реєстрі за № 1932. Застосовано до недійсного правочину подвійну реституцію. Зобов'язано ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» повернути ОСОБА_4 сплачені за договором купівлі-продажу нерухомого майна грошові кошти в сумі 3 966 000 грн. Зобов'язано ОСОБА_4 повернути отримане по договору купівлі-продажу нерухоме майно, а саме головну контору з прохідною (літера А-2) та склад (літера Д-1), які знаходяться за адресою: м.Полтава, вул. Маршала Бірюзова, буд. 26/1.

Проте рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 04 квітня 2017 року, яке набрало законної сили, у справі № 552/5033/16-ц, апеляційні скарги ОСОБА_6 та представника Незнайка Євгена Вікторовича задоволено частково. Рішення Київського районного суду м.Полтави від 14 листопада 2016 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» відмовлено за недоведеністю у задоволенні позову до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна.

Апеляційний суд Полтавської області у рішенні від 04 квітня 2017 року встановив:

«У матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази на підтвердження того, що ОСОБА_4 як покупець нерухомого майна за оспорюваним договором достеменно знав про відсутність у ОСОБА_5, керівника Полтавської філії АТ «Укрексімбанк», необхідного обсягу повноважень або повинен був, проявивши принаймні розумну обачність, знати про це.

Нормами ст.33, ст.38 ЗУ «Про іпотеку» визначені три самостійні способи звернення стягнення на предмет іпотеки: А) на підставі рішення суду, Б) на підставі виконавчого напису нотаріуса, В) згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, у тому числі шляхом укладення іпотекодержателем від свого імені договору купівлі-продажу предмета іпотеки будь-якій особі. При цьому норми закону не ставлять право іпотекодержателя відчужити від свого імені предмет іпотеки у залежність від існування процедури примусового виконання рішення суду про задоволення вимог іпотекодержателя. Таке право іпотекодержателя передбачено і п.5.4 іпотечного договору.

Отже, продаж іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки третій особі є стандартною, передбаченою законом угодою у межах банківської діяльності (практики).

Логічний і синтаксичний аналіз тексту довіреності на ім'я ОСОБА_5 від 15 травня 2014 року (т.1 а.с.154) дає підстави розуміти її зміст таким чином, що цією довіреністю чітко обумовлено лише одне обмеження права керівника філії - укладати договори про надання гарантій лише на підставі окремого рішення Правління банку або Кредитного комітету банку, або кредитної комісії філії, або посадової особи керівного складу Банку. Щодо інших повноважень керівника філії, то текст довіреності не містить чітких заборон чи обмежень на вчинення ним юридично значимих дій від імені Банку у межах Положення про Філію.

Згідно п.3.2, абзацу 3 п.3.4 Положення про філію керуючий та уповноважені особи, у межах наданих Банком дозволу на здійснення банківських операцій та довіреності, укладає від імені Банку договори та угоди, які відносяться до банківської діяльності. Для забезпечення здійснюваних операцій та виконання своїх функцій філія має право забезпечувати виконання зобов'язань іншими засобами, що використовуються у банківській практиці (т.1 а.с.89-90).

Таким чином, ОСОБА_4 як покупець і Незнайко Є.В. як нотаріус, проявляючи розумну обачність, а нотаріус додатково, виконуючи вимоги закону, не зобов'язані були знати про те, що внутрішніми документами Банку як продавця окремо врегульована процедура забезпечення виконання зобов'язань у кредитно-іпотечних відносинах шляхом відчуження Банком від свого імені предмета іпотеки, яка передбачає надання керівнику філії окремих повноважень у кожному конкретному випадку.

Як вбачається з відомостей Державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (т.1 а.с.17-66) Банк зареєстрував обтяження щодо предмета іпотеки у грудні 2008 року, всі інші обтяження зареєстровані пізніше.

Отже, Банк відповідно до ст.3, ст.38 ЗУ «Про іпотеку», ст.14 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» мав пріоритетне право на реалізацію предмета іпотеки перед іншими кредиторами, при цьому закон у такому випадку не містить заборони нотаріусу вчиняти дії з посвідчення договору купівлі-продажу предмета іпотеки.».

Відповідно до частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволені позову в повному обсязі, оскільки правомірність дій приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Незнайка Євгена Вікторовича під час укладання та реєстрації договору купівлі-продажу нежитлових будівель (головної контори з прохідною (літера А-2) та складу (літера Д-1), які знаходяться за адресою: м. Полтава, вул. Маршала Бірюзова, буд.26/1) була предметом судового розгляду, за наслідками якого прийнято судове рішення, що набрало законної сили.

Враховуючи наведене вище та доводи, викладені апелянтом в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційних скарг, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 8 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо задоволення позову, через що рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, п. 2, 3, 4, 5, 6, 9 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 № 7 колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банку України» на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.02.2018 року у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банку України» до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Незнайко Євгена Вікторовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування рішення - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.02.2018 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

А. Г. Степанюк

Повний текст постанови виготовлено 21.06.2018 року.