Справа № 826/16369/17
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2018-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 червня 2018 року № 826/16369/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Маруліної Л.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи ( у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доДержавної податкової інспекції у Дарницькому районі міста Києва Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 06.12.2016 та податкової вимоги № 106517-17 від 15.11.2017

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (надалі - позивач) з позовом до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі міста Києва (надалі - відповідач 1 або ДПІ у Дарницькому р-ні м. Києва) та до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (надалі - відповідач 2 або ГУ ДФС у м. Києві), про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення винесеного відповідачем 1 за № від 06.12.2016 та податкової вимоги винесеної відповідачем 2 за № 106517-17 від 15.11.2017 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.12.2017 року відкрито спрощене позовне провадження у вказаній справі та позивача зобов'язано надати підтвердження про відсутність аналогічного спору, а відповідачів - докази у справі та Відзив на позовну заяву у разі незгоди з позовними вимогами також запропоновано позивачу надати відповідь на Відзив відповідачів.

В позовній заяві позивач просив скасувати податкове повідомлення-рішення винесене відповідачем 1 за № від 06.12.2016 року та податкову вимогу винесену відповідачем 2 за № 106517-17 від 15.11.2017 року, у зв'язку з тим, що позивачем невчасно сплачувались тіло кредиту та відсотки за кредитом, який він отримав на придбання автомобіля, взявши кредит під заставу свого купленого авто, рішенням суду було ухвалено про стягнення з позивача заборгованості в сумі 233 252,40 грн. та під час виконавчого провадження на майно позивача накладено стягнення на заставне майно, тобто автомобіль, який і було реалізовано з прилюдних торгів, а за рахунок виручених коштів і погашено заборгованість ОСОБА_1, зважаючи на зазначене, позивач не отримував жодного додаткового блага та винесені податкове повідомлення-рішення та вимога є протиправними та порушують права позивача, а тому підлягають скасуванню.

22.02.2018 року від позивача через канцелярію суду надійшло клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Ухвалою від 19.03.2018 Окружним адміністративним судом міста Києва повернуто вказане клопотання позивачу, у зв'язку з тим, що позивачем не зазначено підстав та не надано обґрунтувань щодо необхідності здійснення розгляду справи в порядку загального провадження.

15.02.2018 року від відповідача 1 через канцелярію суду надійшов відзив на адміністративний позов, в якому, останній просить відмовити в його задоволенні у зв'язку з тим, що перевіркою своєчасності подання та нарахування сум податку на доходи фізичних осіб у річній декларації згідно ПК України в частині визначення доходу у вигляді сум анульованого (прощеного) кредитором боргу та суми податку на доходи фізичних осіб за 2014 рік встановлено, що позивач за період з 01.01.2014 по 31.12.2014 отримав та не задекларував дохід в сумі 10 001 496, 64 грн., а тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення та вимога винесені відповідно до чинного законодавства та відповідають вимогам ПК України і не підлягають скасуванню.

15.02.2018 року від відповідача 2 надійшов Відзив на адміністративний позов, в якому представник просив відмовити в задоволенні позовних вимог, у зв'язку з тим, що відсутній предмет спору. Щодо податкової вимоги від 15.11.2017 року № 106517-17 зазначає, що відповідно до пп.60.1.1 п. 60.1 ст.60 ПК України сума податкового боргу погашена органом стягнення. Також у Відзиві повідомлено, що на даний час в обліковій картці позивача відсутня заборгованість, а тому оскаржувана податкова вимога відкликана в автоматичному режимі.

Дослідивши подані документи і матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у місті Києві було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків та зборів до бюджету платником податків-фізичною особою ОСОБА_1, (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) за період з 01.01.2014 по 31.12.2014, за результатами якої складено акт № 10361/26-51-13-06/.

В ході перевірки встановлено порушення позивачем вимог п.п.49.18.5 п.49.18 ст. 49, п. 176.1 ст. 176, пп.164.2.17 п.164.2 ст.164, ст.36 Податкового кодексу України, оскільки позивачем не задекларовано дохід, отриманий платником податків як додаткове благо від ПАТ «Дельта банк» () в сумі 333 147,82 грн., не сплачено до бюджету податок з доходів фізичних осіб у сумі 56 391,53 грн.

Зважаючи на вказане, за результати перевірки позивачу донараховано податок на доходи фізичних осіб - 56 391,53 грн.

На підставі зазначеного Акту перевірки ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов'язання за вказаним платежем за податковим зобов'язанням на 56 391,53 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на 14 097,88 грн., що підтверджується податковим повідомлення-рішенням від 06.12.2016 № , яке винесено ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві.

Не сплативши грошового зобов'язання за вказаним ППР, ГУ ДФС у м. Києві винесено Податкову вимогу від 15.11.2017 № 106517-17, якою повідомлено ОСОБА_1, що станом на 14.11.2017 року сума податкового боргу платника податків становить 102 025,41 грн., у тому числі: основний платіж - 56 391,53 грн., штрафні (фінансові) санкції - 14 097,88, пеня - 31 536,00 грн., з вимогу терміново сплатити суму податкового боргу.

Не погоджуючись із ППР позивачем оскаржено в адміністративному порядку вказане рішення відповідача 1, але рішень по своїй Скарзі не отримав, про що йдеться в поясненнях до позовної заяви, повторно звернувшись до відповідача 2 з проханням надати відповідь на скаргу, 05.12.2017 року позивачем було отримано Рішення про результат розгляду первинної скарги № /Д/26-15-10-02-16, якою ППР залишено без змін, а скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Не погоджуючись із Податковим повідомленням-рішенням та податковою вимогою позивач звернувся з адміністративним позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Відповідно до матеріалів справи, судом встановлено, що 31.05.2007 року між позивачем та Акціонерним комерційним банком «УкрСиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0, за умовами якого позивач отримав кредит в сумі 26 991 дол. США на споживчі цілі (придбання транспортного засобу) строком до 31.05.2014.

На виконання умов договору позивачем було придбано автомобіль марки KIA, моделі Cerato, рік випуску 2007, колір сірий, тип ТЗ легковий сєдан, що прописано у вищевказаному кредитному Договорі.

У зв'язку з тим, що позивачем було прострочено виконання зобов'язань по сплаті банку частини тіла кредиту та процентів, 05.02.2008 року Акціонерним комерційним банком «УкрСиббанк» було направлено вимогу про дострокове виконання грошових зобов'язань за кредитним договором №0 від 31.05.2007 року.

Не виконавши Вимогу банку, останній подав позовну заяву до суду про стягнення суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені. Судовим рішенням було задоволено позовні вимоги та Постановою про відкриття виконавчого провадження від 16.10.2012 року ВП № 34736401 постановлено стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Укрсиббанк» заборгованість в загальній сумі боргу 233 252, 40 грн.

Не виконавши вимоги зазначеної Постанови державного виконавця, автомобіль позивача, придбаний за кредитні кошти, було реалізовано з аукціону, про що свідчить Акт державного виконавця про реалізацію арештованого майна від 28.11.2011 року.

Та відповідно до Довідки ПАТ КБ «Укрсиббанк» вих. № 05-1961095 від 28.02.2014 року, виданої позивачу, в якій повідомляється, що кредитний договір №0 від 31.05.2007 припинив свою дію з 27.02.2014 у зв'язку з повним виконанням Позичальником зобов'язань за вказаним Договором перед банком.

Підпунктом 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

Відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Згідно з пунктом 163.1 статті 163 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Пунктом 164.1 статті 164 Податкового кодексу України визначено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент спірних правовідносин), до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді: суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Із аналізу наведеної норми убачається, що кредитор має обов'язок повідомити боржника про анулювання боргу. У такому випадку боржник самостійно сплачує податок з отриманих доходів, відображає їх у річній податковій декларації.

Отже, припинення зобов'язання внаслідок прощення боргу кредитором з одного боку звільняє боржника від обов'язку сплатити заборгованість за кредитним договором, з іншого боку породжує податкові зобов'язання перед державою.

Втім, виходячи з аналізу законодавства, що регулює спірні правовідносини, слідує, що до загального місячного (річного) оподаткованого доходу включається тільки основна сума боргу, тобто «тіло» кредиту, і не включаються в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані (але не сплачені) за користування кредитом, прощені (анульовані) кредитором та пеня за порушення виконання зобов'язань за кредитним договором, прощена (анульована) кредитором.

Частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі статтею 605 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що додаткове благо визначається як доход у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує доход платника податку. Водночас, в разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.

Таким чином, сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує доход платника податку і включається в його оподатковуваний доход. Разом з тим проценти, які нараховані банком за умовами договору за користування кредитом, та підвищені проценти, нараховані у разі прострочення платежу, неустойка (штраф,пеня), які нараховані за порушення виконання основного зобов'язання не є доходами, які призводять до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Відповідно, у разі прощення (анулювання) процентів, нарахованих за користування кредитом, та підвищених процентів, нарахованих у разі прострочення платежу, а також у разі прощення неустойки (штрафу, пені), - відсутні підстави вважати їх додатковим благом платника податку.

Відсутність в підпункті «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України точності щодо визначення додаткового блага у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (процентного) кредитором за його самосійним рішенням, була усунена шляхом внесення змін Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 року №71-VIII, який набрав чинності з 1 січня 2015 року.

Так, згідно з підпунктом «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (в редакції, чинній з 1 січня 2015 року) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року.

Таким чином, законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, прощені (анульовані) кредитором, а також неустойку.

Тому, база оподаткування має бути визначена виключно із основної суми боргу за кредитним договором, прощеної (анульованої) кредитором, яку позивач фактично отримав за банківським кредитом, без врахування процентів та неустойки.

Аналогічна позиція неодноразово висловлена Вищим адміністративним судом України, зокрема, в ухвалах від 01.03.2016 №К/800/5293/15, від 31.05.2016 №К/800/63798/14, від 28.02.2017 №К/800/8352/16, 25.10.2017 №К/800/19863/17.

Таким чином, визначення позивачу суми податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб є протиправним, а податкове повідомлення-рішення від № від 06.12.2016 року та податкова вимога № 106517-17 від 15.11.2017 року підлягають скасуванню.

Принцип обґрунтованості рішення суб'єкта владних повноважень має на увазі, що рішення має бути прийняте з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У Рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

У Рішенні від 27 вересня 2010 року по справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» зазначено, що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

З матеріалів справи вбачається, що позивач погасив свої кредитні зобов'язання перед банком завдяки тому, що автомобіль куплений на кредитні кошти було продано на аукціоні банком, а не у зв'язку з тим, що банк анулював йому кредит або ж тіло кредиту.

У свою чергу відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів суду, що банк списав основну суму заборгованості за кредитом.

Зважаючи на вказане, суд зазначає, що із наданих до матеріалів справи доказів вбачається, що у відповідачів відсутні підстави для винесення податкового повідомлення-рішення та податкової вимоги та застосування до позивача відповідальності за отримання додаткового блага, адже жодного блага в грошовій сумі або іншій матеріальній цінності позивачем не отримано.

Також, доречно зауважити, що суд не приймає до уваги Відзив відповідача 2 на позовну заяву та пояснення надані в ньому з вимогою відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 у зв'язку з тим, що відповідно до пп.60.1.1 п. 60.1 ст. 60 ПК України сума податкового боргу погашено органом стягнення та доводи відповідача 2, що на даний час позивач не має заборгованості із сплати податків, зборів, адже відповідачем 2 не надано до матеріалів справи доказів, які підтверджують викладені у вказаному Відзиві обставин по справі.

А тому, суд вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги та визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 06.12.2016 року та податкову вимогу № 106517-17 від 15.11.2017 року.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Зважаючи на наявність в матеріалах справи платіжного доручення № 0.0.912744678.1 від 11.12.2017 року, що підтверджує сплату судового збору в розмірі 1020,25 грн. , суд ухвалює, присудити зазначену суму на користь позивача ОСОБА_1

Керуючись ст.ст.3, 5, 7-11, 19, 73-77, 79, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві № від 06.12.2016 та податкову вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві № 106517-17 від 15.11.2017.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1020 (одна тисяча двадцять) гривень 25 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві.

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч. 1 ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України. апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги

Відповідно до пункту 4 частини п'ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України:

Позивач: ОСОБА_1, АДРЕСА_1,ідентифікаційний код НОМЕР_1;

Відповідач 1: ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві, 01068, м. Київ, вул. Кошиця, 3, ;

Відповідач 2: ГУ ДФС у м. Києві, 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, .

Суддя Л.О. Маруліна