Справа № 219/2659/18
Суддя: Радченко Л. А.
Дата ухвалення: 2018-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 219/2659/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2018 року м.Бахмут

Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Радченко Л.А.,

за участю секретаря Дубаніної О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Бахмут справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 Шотаєвича до поліцейського ГРПП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним адміністративним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 13.03.2018р відповідачем відносно позивача було винесено постанову серії НК № 904264 про адміністративне правопорушення, згідно з якою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень. Відповідно до вказаної постанови позивача визнано винним в тому, що він 13 березня 2018 року, о 22 год. 00 хв., на а/д Бахмут-Костянтинівка, блокпост №6, керував автомобілем марки ВАЗ 21099, державний номер НОМЕР_1, без посвідчення водія відповідної категорії , чим порушив п.2.1 «а» ПДР України. Вказану постанову позивач вважає протиправною та такою, що підлягає скасуванню, мотивуючи тим, що під час винесення постанови відповідачем не було дотримано вимог ст.ст. 245, 280 КпАП України, не з,ясовано причини відсутності посвідчення водія, яке за поясненнями позивача разом з технічним паспортом на автомобіль було вилучено 13.03.2018р. , приблизно о 14 год.00 хвил., працівниками патрульної служби Костянтинівського ВП при складанні протоколу за ч.1 ст.130 КпАП України без видачі тимчасового посвідчення водія. Крім того, позивачеві не були роз,яснені його права і він не зміг скористуватися послугами адвоката, та був в подальшому вимушений сказати, що забув посвідчення дома. Позивач просить визнати протиправною, нікчемною та скасувати вказану постанову.

Позивач та його представник в судове засідання не зявились, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідач у судове засідання не з,явився, належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, заяви про відкладення розгляду справи до суду не надійшло.

Суд, дослідивши докази у справі, приходить до наступного.

Згідно зі ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Постановою поліцейського ГРПП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_2 від 13 березня 2018 року серії НК № 904264 ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП і на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. (а.с.17).

Із змісту постанови вбачається, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, був притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що він 13 березня 2018 року, о 22 год. 00 хв., на а/д Бахмут-Костянтинівка, блокпост №6, керував автомобілем марки ВАЗ 21099, державний номер НОМЕР_1, без посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п.2.1 «а» ПДР України.

Частиною 1 ст. 9 КУпАП України визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до диспозиції ч.1 ст.126 КУпАП, особу може бути притягнуто до відповідальності за вказане адміністративне правопорушення, у разі керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії ,тощо.

Між тим, суть правопорушення, викладена в постанові, не відповідає диспозиції ст.126 ч.1 КпАП України , оскільки, в постанові лише зазначено, що позивач керував транспортним засобом без посвідчення водія.

Таким чином, при винесені постанови не було встановлено та конкретно не зазначено в постанові, чи керувала особа транспортним засобом , яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії , або взагалі не мала права керування транспортним засобом , тобто, за такою постановою неможливо визначити, що було порушено позивачем в розумінні ч.1 ст.126 КпАП України.

Згідно зі ст.69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Судом був досліджений відеозапис на ДВД диску, наданий стороною відповідача, з якого вбачається, що при встановлені особи позивача не було повністю встановлено таку особу, у т.ч. правильно по-батькові, громадянство, рік народження, тощо. Позивачеві не були роз,яснені права за ст.268 КпАП України та ст.63 КпАП України та не з,ясовано, чи волоє він українською мовою як громадянин іншої держави. З пояснень ОСОБА_1 вбачається, що останній спочатку відповідає на запитання відповідача про те, що вживав лікарські препарати ( пігулки) як заспокійливе та вже проходив медичний огляд, і що посвідчення водія у нього відібрали, але , потім повторює відповіді , які містяться в питаннях відповідача про те, що до лікарського закладу їхати не потрібно та що посвідчення водія дома. Після зазначеного опитування відповідачем було оголошено про складання протоколу за ст.130 КпАП України.

Відповідно до ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою Наказом МВС України 07.11.2015 року № 1395, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 року за № 1408/27853 , (далі Інструкцією), передбачено, що постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема ч.1 ст. 126 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення ( п. 2 розділу ІІІ Інструкції).

Пункт 8 розділу ІІІ Інструкції передбачає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, повинна бути заслухана, досліджені докази і вирішені клопотання (п. 9 розділу ІІІ Інструкції).

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об'єктивне встановлення обставин справи, вирішення її у точній відповідності до закону.

Порядок розгляду справ про адміністративне правопорушення регламентований главою 22 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) під час розгляду справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують чи обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно роз'яснень п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Крім того, даною постановою зазначено судам слід звернути увагу на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Також слід звернути увагу на те, що положеннями ч. 2 ст. 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У відповідності до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

Разом з цим, згідно ч. 5 ст. 258 КУпАП, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185-3 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в не автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Дійсно, за змістом ч.5 ст.258 КУпАП, відповідач не був зобов'язаний складати протокол у справі про адміністративне правопорушення. Разом з тим, він мав право це зробити. У випадку, коли особа заперечує факт вчинення правопорушення, саме протокол про адміністративне правопорушення відповідно до ст.251 КУпАП міг бути доказом його вчинення.

Цей же протокол був би доказом роз'яснення позивачу прав, передбачених ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП. У цьому ж протоколі позивач мав би змогу надати свої пояснення і це було б належним чином зафіксовано.

За відсутності протоколу, а також інших належних доказів, які б підтверджували роз'яснення позивачу прав, передбачених ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, суд не може спростувати доводи позивача про те, що працівником поліції не було вчинено зазначених дій. Так само судом не встановлено, що позивач не оспорював факту скоєння правопорушення за ст.126 ч.1 КпАП України. Ці обставини також не підтверджені жодними беззаперечними доказами, а досліджений судом вищезазначений відеозапис не може бути прийнятий судом як достатній доказ на підтвердження винуватості позивача за ст.126 ч.1 КпАП України. Підпис у постанові по справі про адміністративні правопорушення свідчить виключно про те, що позивач отримав копію спірної постанови, яка викладена українською мовою. Жодних пояснень позивача по суті правопорушення ця постанова не містить.

У справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення Конституційний суд України в своєму рішенні від 26 травня 2015 року №5-рп/2015 зазначив, що провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачає низку визначених у законі послідовних дій відповідного органу (посадової особи). За загальним правилом фіксація адміністративного правопорушення починається зі складення уповноваженою посадовою особою протоколу про його вчинення.

Суд зазначав у наведеному Рішенні, що КУпАП визначає систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Вказані положення є законодавчими гарантіями об,єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності (п.2.2 Рішення).

Також Суд у наведеному Рішенні аналізує можливість притягнення особи до відповідальності у так званому у скороченому провадженні. При цьому Суд вказує, що скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

Тобто, позиція Суду полягає у тому, що навіть у випадку, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, стадія фіксації адміністративного правопорушення та формування матеріалів справи є обов,язковою і має передувати такому розгляду справи.

Співставляючи вищезазначене з встановленими обставинами справи суд вважає за необхідне зазначити, що розгляд справи про адміністративне правопорушення від імені органу уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення, а саме інспектором чи інспекторами патрульної поліції, які виявили правопорушення, не заборонений, однак він є не бажаним.

У такому випадку істотно змінюється правовий статус відповідного суб,єкта. З особи, яка виявила правопорушення, такий інспектор фактично має перетворитися у "квазісудовий" орган, який має забезпечити правопорушнику комплекс гарантованих йому прав та розглянути справу на основі об,єктивної оцінки доказової бази.

За загальним правилом розгляд справи починається оголошенням про те, яка справа розглядається, з,ясовується хто прибув на розгляд справи, встановлюються анкетні дані особи, яка притягається до відповідальності, роз,яснюються її права, надається можливість подати докази, заявити клопотання.

Якщо особа заявляє обґрунтовані клопотання про ознайомлення зі справою, про допуск захисника, про приєднання доказів тощо, то ці клопотання мають бути розглянуті, а права особи, яка притягується до відповідальності, забезпечені. Лише після цього особа, яка розглядає справу, має оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Це повязано з тим, що силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Негайний розгляд справи без складання адміністративного протоколу чи документування у інший спосіб того, що розгляд справи відбувся з дотриманням прав та гарантій особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, також, ставить під сумнів правомірність винесеної постанови, що є самостійною підставою для визнання її протиправною та скасування.

При винесенні оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення були порушені права позивача, передбачені ст. 268 КУпАП, зокрема, зазначені права не були роз,яснені особі та не з'ясовано: чи розуміє позивач, який є громадянином іншої держави, українську мову, чи потрібен адвокат та перекладач, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також не з'ясовані інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Не зазначено , на підставі чого був зроблений висновок, яким чином перевірялися вказані обставини та пояснення позивача, у т.ч щодо відібрання у нього посвідчення водія певними особами.

Таким чином, неналежне оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення, невідповідність постанови по справі про адміністративне правопорушення фактичним обставинам, встановленим в суді, свідчать про недоведеність вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення.

Відповідно до закріпленого в ст. 62 Конституції України принципу особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справі Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов'язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов'язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі «Надточій проти України» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 15.05.2008 року відзначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення(п. 21 рішення).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

Отже, системний аналіз положень КУпАП дає підстави для висновку, що якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, уповноважена посадова особа зобов'язана здобути докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.

Відтак, суд приходить до висновку, що постанова про притягнення позивача до відповідальності є незаконною саме з підстав недотримання процедури розгляду справи про адмінправопорушення інспектором патрульної поліції, відповідно й такою, що підлягає скасуванню з мотивів прийнятого рішення.

Керуючись ст. ст. 126, 245, 247, 251,258,268,280-285, 293 КпАП України , ст. ст. 2, 69, 77, 205,241-246,286, 55, 295,297 КАС України , суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 Шотаєвича (зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, іпн не має) до поліцейського ГРПП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_2 (місце знаходження: м.Бахмут, Донецька область. вул..Садова,149, іпн невідомий) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, задовольнити.

Скасувати постанову поліцейського ГРПП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_2від 13 березня 2018 року серії НК № 904264 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КпАП України і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя Л.А. Радченко