Справа № 820/1497/18
Суддя: Супрун Ю.О.
Дата ухвалення: 2018-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 червня 2018 р. Справа № 820/1497/18
Харківський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді - Супруна Ю.О.,
при секретарі судового засідання - Дробязги Т.В.,
позивача - ОСОБА_1,
представника позивача - ОСОБА_2.,
представників відповідача - ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ВСТАНОВИВ:
До Харківського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (надалі за текстом ОСОБА_1, позивач) з адміністративним позовом до Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківській області (надалі за текстом - відповідач), в якому просить суд:
- визнати незаконним рішення Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області ХХХІІІ сесії VІІ скликання від 29.01.2018 року № 1576;
- зобов'язати Старосалтівську селищну раду Вовчанського району Харківської області зобов'язати видати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва із подальшою передачею у приватну власність орієнтованою площею 0,10 га у визначений законодавством строк в один місяць з моменту набрання законної сили рішення суду.
В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали заявлені позовні вимоги адміністративного позову в повному обсязі та просили їх задовольнити посилаючись на зміст його обґрунтувань, наявні матеріали адміністративної справи та зміст обґрунтувань відповіді на відзив.
В судовому засіданні представники відповідача проти задоволення позовних вимог заперечували в повному обсязі, посилаючись на зміст заперечень викладених у відзиві на адміністративний позов.
Заслухавши пояснення позивача, представника позивача та представників відповідача, дослідивши матеріали справи та зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з таких підстав та мотивів.
Рішенням Виконавчого комітету Вовчанського району Харківської області від 19.05.1998 року № 41 встановлені прибережні захисні смуги на Печенізькому водосховищі: за межами населеного пункту 100 метрів, в межах населеного пункту, насамперед по вул. Леніна 60 метрів. (а.с. 92).

В матеріалах адміністративної справи наявна довідка від 05.05.2016 року № 31-20.16-0.8-751/14-16 із звітності з кількісного обліку земель про наявність земель та розподілів їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями станом на 01.01.2016 року, яка видана згідно з заявою: ОСОБА_1.(а.с. 91).

Зі змісту довідки від 05.05.2016 року № 31-20.16-0.8-751/14-16 вбачається, що земельна ділянка розташована за адресою: смт. Старий Салтів, вул. Леніна, Вовчанського району, Харківської області.

Цільовим призначенням земельної ділянки визначено землі житлової та громадської забудови.

Як зясовано під час судового розгляду, ОСОБА_1 як учасник антитерористичної операції, 16.05.2016 року звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва, орієнтовною площею 0,10 га, яка розташовується в смт. Старий Салтів, Вовчанського району, Харківської області, для подальшої передачі у приватну власність (а.с. 15).

Рішенням ІІІ сесії VII скликання ради від 03 червня 2016 року за № 136 ОСОБА_1В відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва, орієнтовною площею 0,10 га для подальшої передачі у приватну власність, що розташовується в смт. Старий Салтів, Вовчанського р-ну, Харківської обл., враховуючи інформацію зазначену в довідці з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями станом на 01 січня 2016 року про існуючі обмеження (обтяження) прибережна захисна смуга.(а.с. 20).

Постановою Вовчанського районного суду Харківської області від 23.10.2017 року по справі № 617/957/16-а, провадження № 2-а/617/21/17 позов ОСОБА_1 до Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії, третя особа - Відділ Держгеокадастру у Вовчанському районі Харківської області задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано рішення ІІІ сесії VII скликання Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області від 03 червня 2016 року за № 136 про надання дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва;

- зобов'язано Старосалтівську селищну раду Вовчанського району Харківської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва, орієнтовною площею 0,1 га для подальшої передачі у власність;

- в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. (а.с. 9-14).

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України зазначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином суд приходить до висновку, що встановлені обставини постановою Вовчанського районного суду Харківської області від 23.10.2017 року по справі №617/957/16-а, провадження № 2-а/617/21/17 не доказуються при розгляді адміністративною справи № 820/1497/18.

Згідно зі службовою запискою ОСОБА_3 від 09.01.2018 року вх. № 1 зазначено, що до Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області було направлено копію постанови від 23.10.2017 року по справі № 617/957/16-а, виконання постанови прошу розглянути на засіданні постійної депутатської комісії з питань агропромислового розвитку, екології, земельних відносин та використання природних ресурсів селищної ради та черговій сесії Старосалтівської селищної ради.(а.с. 30).

Старосалтівською селищною радою Вовчанського району Харківської області 29.01.2018 року прийнято рішення № 1576, щодо розгляду службової записки спеціаліста 1 категорії юридичного відділу ОСОБА_3 про надання дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва. Селищна рада вирішила: розглянути питання про надання дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва в смт. Старий Салтів, вул. Л.Українки (колишня вул. Леніна) на наступній сесії Старосалтівської селищної ради.(а.с. 31).

Процедура прийняття рішення підтверджується протоколом Старосалтівською селищною радою Вовчанського району Харківської області від 23.01.2018 року (внесено виправлення змінено дату 29.01.2018 року). (а.с. 84).

Листом від 30.01.2018 року № 147 відповідач просив Вовчанську району державну адміністрацію Харківської області (архівний відділ) надати у встановленому законодавством порядку, копії заяви ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва з відповідними додатками до заяви, зареєстрованої в Старосалтівській селищній раді 16.05.2016 року за вх. № 77. (а.с. 32).

Зазначений лист одержано адресатом 31.01.2018 року, що підтверджується відповідним штампом.

Листом від 13.02.2018 року № 01-57/25 Вовчанська районна державна адміністрація Харківської області (архівний відділ) надано відповідь, додаток до листа копія заяви на 2-х аркушах. (а.с. 33).

В судовому засіданні представники відповідача зазначили, що своєчасне отримання документів з метою виконання постанови Вовчанського районного суду Харківської області від 23.10.2017 року по справі № 617/957/16-а, провадження № 2-а/617/21/17 не було здійснено.

Суд констатує, що зазначене твердження кореспондується з часовими проміжками отримання вищезазначеної постанови, складання запитів та отримання на них відповідей, що закріплено додатком до розпорядження селищного голови від 03.04.2017 року № 04-ОД «Розподіл обовязків» (а.с. 104-108) та посадовою інструкцією спеціаліста І категорії юридичного відділу Старосалтівської селищної ради (а.с. 109, 110).

Відповідно до ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України зазначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Враховуючи положення ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України суд приходить до висновку, що виконання постанови Вовчанського районного суду Харківської області від 23.10.2017 року по справі № 617/957/16-а, провадження № 2-а/617/21/17 повинно було бути здійснено у місячний строк з моменту його надходження до Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області.

Одночасно з цим суд зазначає, що в ході розгляду адміністративної справи сторонами не заперечувався факт отримання постанови Вовчанського районного суду Харківської області від 23.10.2017 року по справі № 617/957/16-а, провадження № 2-а/617/21/17 02.01.2018 року за вх. № 3, у відзиві на позов з боку представника відповідача зазначений факт підтверджено. (а.с. 28 абз. 2).

Датою набрання законної сили постановою Вовчанського районного суду Харківської області від 23.10.2017 року по справі № 617/957/16-а, провадження № 2-а/617/21/17 є 09.11.2017 року. (а.с. 14).

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України зазначено, що основними засадами судочинства є: обов'язковість судового рішення.

Суд констатує, що при прийнятті рішення 29.01.2018 року № 1576 Старосалтівською селищною радою Вовчанського району Харківської області порушено законодавчо встановлений термін розгляду питання на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва позивача.

З огляду на наведене, оскаржуване рішення Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області ХХХІІІ сесії VІІ скликання від 29.01.2018 року № 1576 є незаконним та таким, що прийнято за межами законодавства.

Старосалтівською селищною радою Вовчанського району Харківської області 27.02.2018 року прийнято рішення № 1621, згідно з яким зазначено, що у звязку з прийняттям рішення XLVII сесії Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області VІ скликання від 20.12.2013 року «Про затвердження матеріалів детального плану території розміщення групи житлових будинків забудови частини вулиці Леніна (Довголівка) в селищі Старий Салтів Вовчанського району Харківської області», відповідно до ст.ст. 60,61 Земельного Кодексу України, ст.ст. 87, 88, 89 Водного Кодексу України вважати таким, що втратила чинність ч. 2 рішення Виконавчого комітету від 19.05.1998 року № 41.(а.с. 90).

Старосалтівською селищною радою Вовчанського району Харківської області 27.02.2018 року прийнято рішення № 1622, яким відмовлено позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва, орієнтовною площею 0,10 га, яка розташована смт. Старий Салтів, Вовчанського району, Харківської області для подальшої передачі в приватну власність, на підставі ст.ст. 60,61 Земельного Кодексу України, ст.ст. 87, 88, 89 Водного Кодексу України, враховуючи рішення XLVII сесії Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області VІ скликання від 20.12.2013 року «Про затвердження матеріалів детального плану території розміщення групи житлових будинків забудови частини вулиці Леніна (Довголівка) в селищі Старий Салтів Вовчанського району Харківської області». (а.с. 34).

Відповідно до п. «в» ч. 2 ст. 60 Земельного кодексу України зазначено, що прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.

Згідно з ч. 1 ст. 61 Земельного кодексу України зазначено, що прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності.

Положеннями ч. 2 ст. 61 Земельного кодексу України зазначено, що у прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється: а) розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво; б) зберігання та застосування пестицидів і добрив; в) влаштування літніх таборів для худоби; г) будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, навігаційного призначення, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів; ґ) влаштування звалищ сміття, гноєсховищ, накопичувачів рідких і твердих відходів виробництва, кладовищ, скотомогильників, полів фільтрації тощо; д) миття та обслуговування транспортних засобів і техніки.

Як вбачається зі ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території. Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

Аналогічне положення міститься в ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», а саме: акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією (ст. 13 Конституції України).

Підстави набуття права власності на земельні ділянки державної та комунальної власності визначені ст. 116 Земельного кодексу України.

Так, безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться один раз по кожному виду використання у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Положеннями п. г ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України визначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для індивідуального дачного будівництва не більше 0,1 гектара.

У відповідності до ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

За такого правового врегулювання, повноваження щодо відведення земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва за рахунок земель комунальної власності, яка розташована на території ради, в межах населеного пункту, поширюються на раду.

Згідно із ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідно до ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування розглядає клопотання щодо відведення земельної ділянки та як наслідок приймає відповідне рішення. Підставою відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно із ст. 58 Земельного кодексу України, землі, зайняті морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об'єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами, прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм тощо належать до земель водного фонду.

Аналогічне положення кореспондується у ст. 4 Водного кодексу України.

Статтею 83 Земельного кодексу України встановлено, що землі водного фонду, до яких належать і прибережні захисні смуги, не можуть передаватися у приватну власність.

З матеріалів справи вбачається, що разом із заявою позивачем надано у відповідності до ст. 118 ЗК України графічні матеріали, а саме викопіювання із плану земель ради, на якому визначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Підставою прийняття оскаржуваного рішення ради слугувала довідка № 31-20.16-0.8-751/14-16 від 05.05.2016 року, згідно якої земельна ділянка, щодо якої зазначав ОСОБА_1, розташована в прибережно-захисній смузі Печенізького водосховища (для великих річок, водосховищ на них та озер 100 метрів) (а.с. 16).

Як зясовано під час судового розгляду, ОСОБА_1 звернувся до ради із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої в межах населеного пункту по вул. Лесі Українки (колишня вул. Леніна) смт. Старий Салтів Вовчанського району Харківської області.

Разом з тим, згідно ч. 1 ст. 20 Земельного кодексу України та відповідно до наданих Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» повноважень, Виконавчий комітет ради рішенням № 41 від 19 травня 1998 року встановив прибережні захисні смуги на Печенізькому водосховищі: за межами населеного пункту 100 м., в межах населеного пункту, насамперед по вул. Леніна 60 м. (а.с. 92).

Вказане рішення ради скасовано відповідачем згідно з протоколом від 27.02.2018 року перед розглядом питання позивача про відведення земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва.

Суд зазначає, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3).

Згідно з приписами ч. 1 ст. 74 Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» зазначено, що органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами.

Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і субєкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп.

Таким чином, посилання у довідці № 31-20.16-0.8-751/14-16 від 05 травня 2016 року, яка була підставою для прийняття оскаржуваного рішення, на стометрову зону, як на прибережно-захисну смугу Печенізького водосховища та прийняття рішення від 27.02.2018 року № 1621 про втрату чинності ч. 2 рішення Виконавчого комітету від 19.05.1998 року № 41 на думку суду є безпідставним.

Аналізуючи вищенаведені обставини справи, суд вважає, що графічні матеріали, які надано ОСОБА_1 разом із заявою відповідають ч. 6 ст. 118 ЗК України, дозволяють суб'єкту владних повноважень встановити просторове розміщення ділянки, яку бажає отримати ОСОБА_1 у звязку з цим суд не приймає посилання представників відповідача на рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 23.06.2016 року справа № 617/990/14-ц, провадження № 2/617/8/16.

Одночасно з цим суд принагідно зазначає, що в рамках розгляду окресленою справи була проведена земельна-технічна експертиза з висновків якої вбачається розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд не відповідає вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування, чинного в період з 04.01.2013 року по 20.12.2013 року.

З урахуванням наведеного суд приходить до висновку про інший предмет спору у цій справі № 617/990/14-ц, провадження № 2/617/8/16.

Також, з листа завідувача сектору містобудування та архітектури Вовчанської районної державної адміністрації Харківської області № 01-21/099 від 18 серпня 2016 року, який міститься в матеріалах справи вбачається, що бажана земельна ділянка відноситься до земель громадської та житлової забудови (а.с. 16).

Суд вважає необхідним зазначити, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.

Аналогічна правова позиція висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 10 грудня 2013 року (справа № 21-358а13).

З питання прийняття Старосалтівською селищною радою Вовчанського району Харківської області 27.02.2018 року прийнято рішення № 1621, згідно з яким зазначено, що у звязку з прийняттям рішення XLVII сесії Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області VІ скликання від 20.12.2013 року «Про затвердження матеріалів детального плану території розміщення групи житлових будинків забудови частини вулиці Леніна (Довголівка) в селищі Старий Салтів Вовчанського району Харківської області», відповідно до ст.ст. 60,61 Земельного Кодексу України, ст.ст. 87, 88, 89 Водного Кодексу України вважати таким, що втратила чинність ч. 2 рішення Виконавчого комітету від 19.05.1998 року № 41 суд окремо зазначає.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» зазначено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Приписи ч.ч. 4, 5 ст. 59 зазначеного Закону передбачають, що рішення сільської, селищної, міської ради у п'ятиденний строк з моменту його прийняття може бути зупинено сільським, селищним, міським головою і внесено на повторний розгляд відповідної ради із обґрунтуванням зауважень. Рада зобов'язана у двотижневий строк повторно розглянути рішення. Якщо рада відхилила зауваження сільського, селищного, міського голови і підтвердила попереднє рішення двома третинами депутатів від загального складу ради, воно набирає чинності. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо органом чи посадовою особою не встановлено пізніший строк введення цих актів у дію.

Відповідно до ч. 11 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» зазначено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування підлягають обов'язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації". Проекти актів органів місцевого самоврядування оприлюднюються в порядку, передбаченому Законом України "Про доступ до публічної інформації", крім випадків виникнення надзвичайних ситуацій та інших невідкладних випадків, передбачених законом, коли такі проекти актів оприлюднюються негайно після їх підготовки.

В актах та проектах актів органів та посадових осіб місцевого самоврядування не може бути обмежено доступ до інформації про витрати чи інше розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним чи комунальним майном, у тому числі про умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримують ці кошти або майно, а також до іншої інформації, обмеження доступу до якої заборонено законом.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації» зазначено, що розпорядники інформації зобов'язані оприлюднювати: нормативно-правові акти, акти індивідуальної дії (крім внутрішньо організаційних), прийняті розпорядником, проекти рішень, що підлягають обговоренню, інформацію про нормативно-правові засади діяльності.

В свою чергу ч. 2 ст. 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації» зазначає, що інформація, передбачена частиною першою цієї статті, підлягає обов'язковому оприлюдненню невідкладно, але не пізніше п'яти робочих днів з дня затвердження документа. У разі наявності у розпорядника інформації офіційного веб-сайту така інформація оприлюднюється на веб-сайті із зазначенням дати оприлюднення документа і дати оновлення інформації.

Таким чином, Закон України «Про доступ до публічної інформації» чітко встановлює строки оприлюднення нормативно-правових актів та актів індивідуальної дії, до яких відносяться і рішення селищних рад, і передбачає, що такі рішення підлягають оприлюдненню, в тому числі на сайті, невідкладно, але не пізніше 5 робочих днів з моменту їх затвердження.

Відповідно до статті 24 Закону України «Про доступ до публічної інформації» відповідальність за порушення законодавства про доступ до публічної інформації несуть особи, винні у вчиненні таких порушень, зокрема: не оприлюдненні інформації відповідно до статті 15 цього Закону; наданні або оприлюдненні недостовірної, неточної або неповної інформації. За вчинення вищезгаданих правопорушень, осіб, до посадових обовязків яких віднесено оприлюднення вищезгаданої інформації, можуть бути застосовані заходи дисциплінарного впливу (зокрема, на підставі подання прокурора про усунення порушень законодавства про доступ до публічної інформації).

Крім того, ч. 2 ст. 24 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачає, що особи, на думку яких їхні права та законні інтереси порушені розпорядниками інформації, мають право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України законодавцем запроваджено безумовний пріоритет інтересів невладного субєкта права над інтересами субєкта владних повноважень, і цей пріоритет має бути дотриманий адміністративним судом при відправленні правосуддя в усіх без винятку адміністративних справах.

Водночас з цим, згідно з ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

У розумінні ч. 3 ст. 78 КАС України загальновідомими обставинами є ведення офіційного сайту Старосалтівською селищною радою Вовчанського району Харківській області згідно зі змістом якого відсутні відомості щодо оприлюднення з боку відповідача (розпорядника інформації) інформації щодо прийняття рішення від 27.02.2018 року № 1621, за таких обставин суд приходить до висновку про його невідповідність законодавству.

В свою чергу це кореспондується з Регламентом Старосалтівської селищної ради ст. 2.9 в частині оформлення рішень сесії протягом 4-10 днів.

Щодо вимог про зобовязання ради надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва, суд зазначає, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплює право кожного на справедливий суд.

Практика Європейського суду з прав людини (рішення Європейського суду з прав людини від 29.06.2004 р., Справа Жовнер проти України, від 29.06.2004 р., Справа Півень проти України) свідчить про те, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов'язкових судових рішень, які у країні, яка дотримується принципу верховенства права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін.

Відповідно до п. 2.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного суду України N 5-рп/2013 року від 26.06.2013 року у справі № 1-7/2013, Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012). Конституційний Суд України бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі "Шмалько проти України" від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Відповідно до ч. 1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Враховуючи встановлені судом обставини щодо безпідставності та неправомірності відмови селищною радою у наданні дозволу на виготовлення землевпорядної документації щодо відведення земельної ділянки, недоведеності відповідачем існування передбачених законом підстав для відмови у надання такого дозволу, суддів вважає, що правильним способом захисту порушеного права позивача є зобов'язання відповідача надати позивачу відповідний дозвіл на розробку землевпорядної документації, оскільки саме такий спосіб захисту порушених прав позивача забезпечить повне їх поновлення та унеможливить необхідність повторного звернення до суду.

Згідно до ч. 2 ст. 71 КАСУ України зазначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач, як субєкт владних повноважень не надав до суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності його дій щодо несвоєчасного прийняття рішення та подальшої відмови за клопотанням позивача.

Щодо позовної вимоги в частині зобов'язання відповідача видати дозвіл у визначений законодавством строк в один місяць з моменту набрання законної сили рішення суду, суд зазначає, що зазначені позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню, оскільки зазначена вимога є дублюванням положення ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України. В ході розгляду адміністративної справи позивачем не доведено, а судом не встановлено намірів з боку відповідача щодо порушення ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України в майбутньому, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 13, 14, 139, 241, 243, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківській області про визнання незаконним рішення та зобовязання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати незаконним рішення Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області ХХХІІІ сесії VІІ скликання від 29.01.2018 року № 1576.

Зобов'язати Старосалтівську селищну раду Вовчанського району Харківської області видати ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 62300, код рнокпп НОМЕР_1) дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва із подальшою передачею у приватну власність орієнтованою площею 0,10 га..

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 23.06.2018 року.

Суддя Супрун Ю.О.