Справа № 0870/11109/12
Суддя: Бевзенко В.М.
Дата ухвалення: 2018-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

20 червня 2018 року

Київ

справа №0870/11109/12

адміністративне провадження №К/9901/21654/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді Бевзенка В.М., суддів - Білоуса О.В., Шарапи В.М.,

при секретарі судового засідання: Ігнатенко О.В.,

за участю представника відповідача Приступи О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізької області про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 16 лютого 2016 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області про визнання відмови незаконною, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2012 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області про визнання незаконною відмови щодо зарахування стажу до державної служби та зобов'язання зарахувати позивачу до стажу державної служби час роботи на посаді стажиста Заводського та Шевченківського районного народного суду м. Запоріжжя з 03 серпня 1987 року по 13 листопада 1988 року.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 06 лютого 2013 року відмовлено у задоволенні позову.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 08 квітня 2014 року постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 06 лютого 2013 року скасовано та прийнято нову, якою позовні вимоги задоволено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16 лютого 2016 року касаційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області залишено без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 08 квітня 2014 року - без змін.

Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Запорізькій області до Верховного Суду України подано заяву про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 16 лютого 2016 року з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Як на підставу для перегляду судового рішення посилається на випадки неоднакового застосування Вищим адміністративним судом України норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме: пункту 2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року №283 (далі - Порядок №283).

На підтвердження своєї позиції надає копію ухвали Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2015 року (№К/800/2340/15), в якій суд дійшов протилежного висновку, ніж в оскаржуваній ухвалі від 16 лютого 2016 року, та зазначив про відсутність правових підстав для зарахування стажу позивача у період її роботи стажистом судді до стажу державної служби.

Ухвалою Верховного Суду України від 13 липня 2016 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області про визнання відмови незаконною, зобов'язання вчинити дії, для перегляду ухвали Вищого адміністративного суду України від 16 лютого 2016 року.

У зв'язку із початком роботи Верховного Суду, на виконання підпунктів 1, 7 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року) матеріали заяви Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізької області про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 16 лютого 2016 року передано до Верховного Суду.

В судовому засіданні представник відповідача заяву про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 16 лютого 2016 року підтримав та просив її задовольнити.

Вирішуючи питання про усунення неоднакового застосування судами норм матеріального права, Суд дійшов висновку, що заява є обґрунтованою з огляду на таке.

З 14 листопада 1988 року по день звернення до суду із позовом ОСОБА_2 працював на посадах судді у різних судах. Станом на дату звернення до суду позивач працював на посаді судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області.

Відповідачем у відповіді від 05 листопада 2012 року №08/05/2138 було відмовлено позивачу у задоволенні його заяви про зарахування до стажу державної служби, який дає право на виплату надбавки за вислугу років, роботи на посаді стажиста народного судді Заводського та Шевченківського районних судів міста Запоріжжя у період з 03 серпня 1987 року по 14 листопада 1988 року.

Згідно з частиною п'ятою статті 129 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років за наявності відповідного стажу роботи. Відповідно до пункту 11 розділу ХІІІ «Перехідні положення» зазначеного Закону, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності Законом.

Таким чином, для обчислення стажу роботи на посаді судді для суддів, які призначені або обрані на посаду до набрання чинності вказаним Законом застосовувалися норми частини шостої статті 44 Закону України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року, які встановлювали, що для суддів судів загальної юрисдикції до стажу роботи, що дає право на одержання надбавки до посадового окладу за вислугу років та додаткової відпустки, крім часу роботи на посадах суддів, зараховується час роботи на посадах слідчих, прокурорських працівників, а також інших працівників, яким законом передбачені такі ж пільги.

Відповідно до статей 1, 2 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів; ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження; посада - це визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу та його апарату, на яку покладено встановлене нормативними актами коло службових повноважень.

Порядком №283 визначено посади і органи, час роботи в яких зараховуються до стажу державної служби.

Згідно пункту 2 Порядку №283 до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема: на посадах державних службовців у державних органах, передбачених у статті 25 Закону України «Про державну службу», а також на посадах, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад державних службовців; на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, інших органів управління військових формувань, державної податкової та контрольно-ревізійної служби; на посадах керівних працівників і спеціалістів державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР згідно з додатком; на посадах суддів, слідчих, прокурорів, інших службових осіб, яким присвоєно персональні звання; на посадах керівних працівників і спеціалістів в органах, що згідно з чинним законодавством здійснюють державний нагляд за охороною праці.

Відповідно до статті 67 Закону України «Про судоустрій» від 05 червня 1981 року №2022-Х структура і штатна чисельність апарату районного (міського) народного суду затверджувалися начальником відділу юстиції виконавчого комітету обласної, Київської міської Ради народних депутатів у межах штатної чисельності і фонду заробітної плати, встановлюваних Міністром юстиції Української РСР.

Відповідачем у справі було досліджено штатні розписи працівників відділу юстиції Запорізького облвиконкому обласної ради народних депутатів Міністерства юстиції Української РСР за 1987 та 1988 роки, де не було передбачено посади стажиста народного судді.

Як вбачається з матеріалів справи, на цій підставі обґрунтована відмова відповідача у задоволенні заяви позивача щодо зарахування до стажу державної служби його роботи на посаді стажиста у вищевказаний період.

В матеріалах судової справи знаходиться роз'яснення Національного агентства України з питань державної служби, на розгляді якого перебував лист від 20 червня 2012 року №1373 щодо зарахування до стажу державної служби періоду роботи ОСОБА_2 з 03 серпня 1987 року по 14 листопада 1988 року на посаді стажиста народного судді Заводського та Шевченківського районних судів м. Запоріжжя. Висновок, викладений у цьому листі, покладений в основу позиції відповідача і полягає у тому, що вказаний період роботи позивача на посаді стажиста народного судді може бути зараховано до стажу державної служби за умови перебування посади стажиста у штаті відділу юстиції та набуття статусу спеціалісту відділу.

Оскільки посада стажиста народного судді в штатному розписі не передбачалась, правові підстави для зарахування до стажу державної служби періоду роботи на відповідній посаді, відсутні.

Суд дійшов висновку, що Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 16 лютого 2016 року було помилково застосовано положення Постанови ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР від 18 липня 1972 року №535 «Про заходи щодо подальшого удосконалення вищої освіти в країні», Положення про стажування молодих спеціалістів, які закінчили вищі учбові заклади, затвердженим Державним комітетом Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати, Всесоюзною Центральною Радою Професіональних Союзів, Міністерством Вищої та середньої освіти СРСР від 25 червня 1973 року. У зазначених актах врегульовано проходження стажування молодими спеціалістами, що закінчили вищі навчальні заклади. Положення цих актів є загальними та не регулюють спірні правовідносини, оскільки зарахування в подальшому стажу роботи під час стажування не належить до сфери регулювання цих нормативно-правових актів.

Також, Суд вважає неправильним застосування Вищим адміністративним судом України пункту 3 Порядку №283, яким передбачено, що до стажу державної служби зараховується робота на посадах службовців в органах, зазначених в пункті 2 цього Порядку, якщо при просуванні по службі вони зайняли посади державних службовців, оскільки не можна вважати просуванням по службі призначення особи на посаду судді після роботи на посаді стажиста. Згідно положень Закону України «Про судоустрій України» посада судді була виборною, а суддею і народним засідателем міг бути обраний кожний громадянин Української РСР, який досяг на день виборів 25 років. Інших вимог до кандидата на посаду судді законом не було встановлено.

Відповідно до підпункту «б» пункту 2 частини другої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) у разі неправильного застосування судом (судами) норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору, Верховний Суд України має право скасувати судове рішення (судові рішення) та залишити в силі судове рішення (судові рішення), що було помилково скасовано судом апеляційної та/або касаційної інстанції.

Оскільки у справі, що розглядається, суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права щодо спірних правовідносин, а рішення судів апеляційної та касаційної інстанцій наведеним нормам не відповідають, ухвала Вищого адміністративного суду України від 16 лютого 2016 року та постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 08 квітня 2014 підлягають скасуванню, а постанова Запорізького окружного адміністративного суду від 06 лютого 2013 року - залишенню в силі.

На підставі викладеного, керуючись підпунктом 1 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), статтями 241, 242, 243 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року), Суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 16 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області про визнання відмови незаконною та зобов'язання вчинити дії - задовольнити.

Ухвалу Вищого адміністративного суду України від 16 лютого 2016 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 08 квітня 2014 року скасувати.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 06 лютого 2013 року залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і не оскаржується.

Рішення складене та підписне 22 червня 2018 року.

Головуючий суддя В.М.Бевзенко

Судді О.В.Білоус

В.М.Шарапа