Справа № 817/694/18
Суддя: Іваненко Т.В.
Дата ухвалення: 2018-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Справа № 817/694/18
ПОСТАНОВА

іменем України

"19" червня 2018 р. м. Житомир

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Іваненко Т.В.

суддів: Кузьменко Л.В.

Франовської К.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від "30" березня 2018 р. у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинення певних дій , -

суддя в 1-й інстанції - Борискін С.А. ,

час ухвалення рішення - не зазначено,

місце ухвалення рішення - м.Рівне,

дата складання повного тексту рішення - 03 квітня 2018 року,-

ВСТАНОВИВ:

В березні 2018 року позивач ОСОБА_2 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради, в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача та зобов'язати нарахувати та сплатити єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до Пенсійного фонду України за нього, починаючи з 16.02.2011 по ІНФОРМАЦІЯ_3.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 16.02.2011 по 23.11.2017 перебував на обліку в Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради та отримував компенсацію як фізична особа, яка надає соціальні послуги своїй мамі - особі похилого віку, яка потребувала постійного стороннього догляду згідно з медичними висновками. Відтак, відповідно до вимог чинного законодавства він підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню. Відмова відповідача в нарахуванні та сплаті єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування є протиправною.

Ухвалою суду від 30.03.2018 прийнято відмову ОСОБА_2 від позову в частині позовних вимог. Закрито провадження в адміністративній справі №817/694/18 в частині визнання протиправною бездіяльності Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради та зобов'язання нарахувати та сплатити єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до Пенсійного фонду України за ОСОБА_2 за період з 12.05.2016 по ІНФОРМАЦІЯ_3

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 30.03.2018 адміністративний позов ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний НОМЕР_1) до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради ( вул.Соборна, 12, м.Рівне, 33028, ) про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинення певних дій, - задоволено повністю.

Визнано протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради та зобов'язати нарахувати та сплатити єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до Пенсійного фонду України за ОСОБА_2 за період з 16.02.2011 по 11.05.2016.

Стягнуто на користь ОСОБА_2 за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради сплачений судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. В апеляційній скарзі зазначив, що на момент звернення позивача жодним нормативно-правовим актом не було визначено терміну "престаріла особа", а тому ОСОБА_2 не підлягав загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню, як особа яка постійно надає соціальні послуги громадянам похилого віку до набрання з 12.05.2016 чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо уточнення правових норм, що врегульовують питання визначення категорій осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню".

У відзиві на апеляційну скаргу позивач посилається на те, що при вирішені справи суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Сторони в судове засідання не з'явились. Про день, час та місце розгляду справи повідомлені вчасно та належним чином.

За таких обставин, у відповідності до приписів п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд розглядає справу в порядку письмового провадження.

Переглянувши судове рішення, доводи апеляційної скарги, розглянувши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 16.02.2011 ОСОБА_2 звернувся до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради з заявою про призначення йому щомісячної компенсаційної виплати по догляду за мамою - ОСОБА_3, 1937 року народження. Відповідно до даної заяви позивачу було призначено компенсаційну виплату у відповідності до "Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України 29.04.2004 №558, як особі, яка постійно надає соціальні послуги громадянам похилого віку (а.с.41).

26.09.2012 позивач повторно звернувся до відповідача з заявою про призначення йому щомісячної компенсаційної виплати по догляду за мамою - ОСОБА_3 та надав копію довідки Рівненської міської медико-соціальної експертної комісії від 24.09.2012 №0218632 про встановлення його мамі другої групи інвалідності. Відповідно до даної заяви виплата вищевказаних компенсаційних виплат була продовжена (а.с32-33).

З ІНФОРМАЦІЯ_3, з дня досягнення ОСОБА_3 80 річного віку, позивачу автоматично нараховувався єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

20.11.2017 позивач звернувся до відповідача з заявою, відповідно до якої просив видати йому довідку про те, що він отримував компенсаційні виплати за надання соціальних послуг з лютого 2011 по час звернення. Вказав, що дана довідка необхідна йому для зарахування вищевказаного терміну в страховий стаж та призначення пенсії (а.с.10).

22.11.2017 ОСОБА_3 померла, у зв'язку з чим компенсаційні виплати позивачу були припинені.

Листом від 15.12.2017 за №0-2203/1 відповідачем у відповідь на звернення позивача було повідомлено, що ОСОБА_2 перебував на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради з призначенням компенсації як фізичній особі, яка надає соціальні послуги за мамою ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2, інвалідом ІІ групи з 12.09.2012 - довічно з 16.02.2011 по 22.11.2017. До даного листа було додано довідку про отримання допомоги позивачем (а.с.9).

Відповідно до довідки про отримання допомоги ОСОБА_2 від 12.12.2017 за №5046, позивачеві призначалась компенсація у наступні періоди:

- з 16.02.2011 до 26.09.2012 як фізичній особі, яка надає соціальні послуги ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2;

- з 26.09.2012 до 25.10.2017 як фізичній особі, яка надає соціальні послуги ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 інваліду ІІ групи;

- з 25.10.2017 до 23.11.2017 як фізичній особі, яка надає соціальні послуги ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.11).

Листом від 26.12.2017 за №0-2203/2 відповідачем у відповідь на звернення позивача було зокрема повідомлено, що на момент звернення ОСОБА_3 було 73 роки, встановлена ІІ група інвалідності з 12.09.2012. В зв'язку з цим позивач не підлягав загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню. Вказано про те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 виповнилося 80 років, а тому позивачу автоматично нараховувався єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (а.с.8).

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, позивач звернувся до суду.

Суд першої інстанції задовольнив позов ОСОБА_2

Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на таке.

Відповідно до п. 14 ч.1 ст.11 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №1058) загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню підлягають, зокрема: непрацюючі працездатні особи, які здійснюють догляд за інвалідом І групи або за престарілим, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду або досяг 80-річного віку, якщо такі непрацюючі працездатні особи отримують допомогу або компенсацію відповідно до законодавства.

Пунктами 1, 14 ч.1 ст.4 "Про збір та облік єдиного внеску на Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №2464) передбачено, що платниками єдиного внеску є: роботодавці - підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, військові частини та органи, які виплачують грошове забезпечення, допомогу по тимчасовій непрацездатності, допомогу або компенсацію відповідно до законодавства, - для осіб, зазначених у пунктах 9-14 цієї частини; один з непрацюючих працездатних батьків, усиновителів, опікун, піклувальник, які фактично здійснюють догляд за дитиною-інвалідом, а також непрацюючі працездатні особи, які здійснюють догляд за інвалідом І групи або за престарілим, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду або досяг 80-річного віку, якщо такі непрацюючі працездатні особи отримують допомогу або компенсацію відповідно до законодавства.

Згідно з ч.1, 2 ст. 24 Закону №1058 страховий стаж - це період протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Частиною 6 ст.20 Закону №1058 зокрема передбачено, що за осіб, зазначених у пунктах 8,11-14 статті 11 цього Закону, страхові внески сплачуються в порядку і строки, визначені Кабінетом Міністрів України, за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів, коштів цільових фондів, з яких цим особам сплачуються відповідно грошове забезпечення, страхові виплати, допомога і компенсації.

Відповідно до підпункту 3, пункту 1 Порядку нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за деякі категорії застрахованих осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2011 №178 (далі - Порядок №178), нараховується та сплачується єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за одного з непрацюючих працездатних батьків, усиновителів, опікуна, піклувальника, які фактично здійснюють догляд за дитиною-інвалідом, а також за непрацюючих працездатних осіб, які здійснюють догляд за інвалідом І групи або за престарілим, який згідно з висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду або досяг 80-річного віку, якщо такі непрацюючі працездатні особи отримують допомогу або компенсацію відповідно до законодавства.

Згідно з підпунктом 3 пункту 2 Порядку №178 єдиний внесок нараховується: за осіб, зазначених у підпункті 3 пункту 1 цього Порядку, - на суми допомоги або компенсацій, нарахованих за базовий звітний період.

Згідно з ч.1 ст. 13 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" участь застрахованих осіб у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування припиняється: у разі якщо особа, яка підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню відповідно до цього Закону, втратила визначений цим Законом статус застрахованої особи; у разі закінчення терміну дії договору про добровільну участь або дострокового розірвання цього договору у випадках передбачених цим Законом; у разі якщо застрахованій особі відповідно до цього Закону призначено пенсію і вона не продовжує працювати або якщо застрахована особа відповідно до цього Закону набула права на довічну пенсію чи одноразову виплату; у разі смерті застрахованої особи.

Відповідно до пункту 1 "Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України 29.04.2004 №558 (далі - Порядок №558) непрацюючим фізичним особам, які постійно надають соціальні послуги громадянам похилого віку, інвалідам, дітям-інвалідам, хворим, які не здатні до самообслуговування і потребують постійної сторонньої допомоги (крім осіб, що обслуговуються соціальними службами), призначається щомісячна компенсаційна виплата (далі - компенсація).

Згідно пункту 16 Порядку №558 структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районної, районної у м. Києві державної адміністрації, виконавчого органу міської ради, що призначають та виплачують щомісячну компенсацію, здійснюють контроль за діяльністю фізичних осіб, які надають соціальні послуги.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що позивачем надавалися соціальні послуги хворій особі похилого віку, яка не була здатна до самообслуговування і потребувала постійної сторонньої допомоги, і яка не обслуговувалася соціальними службами (а.с.18-48).

Зокрема, за висновками, які містяться у Витягах ЛКК від 16.02.2011 №939 та №938 Поліклініки №1 Рівненської центральної міської лікарні ОСОБА_3 1937 р.н., пенсіонерка - за станом здоров'я потребує постійного стороннього догляду та нездатна до самообслуговування довічно; ОСОБА_2 1960 р.н., не працюючий - за станом здоров'я може надавати постійно соціальні послуги довічно (а.с.45, 67).

Зазначені обставини стали підставою призначення позивачу компенсації як фізичній особі, яка надає соціальні послуги з 16.02.2011 по 22.11.2017, що не заперечується відповідачем.

Відповідно, за вказаний період призначення компенсації як фізичній особі, яка надає соціальні послуги з 16.02.2011 по 22.11.2017 у відповідача виник обов'язок нарахувати та сплатити єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до Пенсійного фонду України за ОСОБА_2.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність доводів відповідача про те, що позивач не підлягав загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню, як особа, яка надає соціальні послуги, до 12.05.2016 через законодавчу терміну "престаріла особа" і його невідповідність терміну "особа похилого віку", з огляду на наступне.

Згідно з ст.10 Закону України "Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку" від 16.12.1993 N 3721-XII громадянами похилого віку визнаються особи, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", а також особи, яким до досягнення зазначеного пенсійного віку залишилося не більш як півтора року.

Терміну "престаріла особа" жодним чинним нормативно-правовим актом не визначено.

Відсутність законодавчого визначення терміну "престаріла особа" не може слугувати достатньою підставою для відмови в реалізації права непрацюючих працездатних громадян України, які надають соціальні послуги, на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо уточнення правових норм, що врегульовують питання визначення категорій осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню" від 19.04.2016.

№ 1109-VIII, що набрав чинності 12.05.2016, до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" внесено зміни. Зокрема, 1) статтю 1 було доповнено абзацом такого змісту: "термін "особа похилого віку" вживається у цьому Законі у значенні, наведеному в Законі України "Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні"; 2) у пункті 14 частини першої статті 11 слова "престарілим, який" замінено словами "особою похилого віку, яка", а слово "досяг" - словом "досягла". В абзаці тринадцятому пункту 1 частини першої статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" слова "престарілим, який" замінено словами "особою похилого віку, яка", а слово "досяг" - словом "досягла".

Вказаний закон прийнятий саме з метою усунення неоднозначного тлумачення норм чинного законодавства України, які встановлюють критерії визначення категорії осіб, що підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню.

Відповідно, даним Законом лише уточнено правові норми, які врегульовують питання визначення категорій осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню, а не встановлено нові категорії осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню.

Більше того, буквальний аналіз поняття "престаріла особа" та "особа похилого віку" дає підстави вважати, що вони є тотожними поняттями, оскільки мають однаковий правовий зміст та правове навантаження. Суд вважає, що розмежування даних понять є дискримінаційним підходом при визначенні категорії осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню.

Питання визначення осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню, а також підстави і порядок нарахування та сплати єдиного внеску передбачені Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV, Порядком нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за деякі категорії застрахованих осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2011 №178.

Визначальним у вирішенні питання права на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування є надання соціальних послуг хворій особі престарілого (з 12.05.2016 відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо уточнення правових норм, що врегульовують питання визначення категорій осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню" - похилого віку), яка не здатна до самообслуговування і потребує постійної сторонньої допомоги.

За висновками, які містяться у витягах ЛКК від 16.02.2011 №939 та №938 Поліклініки №1 Рівненської центральної міської лікарні ОСОБА_3 1937 р.н., пенсіонерка - за станом здоров'я потребує постійного стороннього догляду та нездатна до самообслуговування довічно; ОСОБА_2 1960 р.н., не працюючий - за станом здоров'я може надавати постійно соціальні послуги довічно (а.с.45, 67).

Відтак відповідно до вимог вищезазначених нормативно-правових актів позивач підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню, як особа яка надає соціальні послуги.

Невиконання відповідачем покладеного на нього обов'язку нарахувати та сплатити єдиний внесок лише з підстав неоднозначності понять, які по своїй суті є тотожними, є безпідставним та протиправним.

Відповідач відповідно до ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України не довів правомірності своїх дій та не надав відповідні докази.

Відповідно до 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не впливають на правильність прийнятого судового рішення. Судове рішення прийнято судом першої інстанції з додержанням вимог матеріального та процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради залишити без задоволення, рішення Рівненського окружного адміністративного суду від "30" березня 2018 р. без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Т.В. Іваненко

судді: Л.В. Кузьменко

К.С. Франовська

Повне судове рішення складено "19" червня 2018 р.