Справа № 804/8816/17
Суддя: Барановський Роман Анатолійович
Дата ухвалення: 2018-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2018 року Справа № 804/8816/17

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу №804/8816/17 за позовом арбітражного керуючого ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу, рішень про застосування штрафних санкцій, податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов арбітражного керуючого ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Дніпропетровської області, у якому позивач просить суд:

визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 05.10.2017р.;

визнати протиправним та скасувати рішення № від 05.10.2017р. про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску;

визнати протиправним та скасувати рішення № від 05.10.2017р. про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування";

визнати протиправним та скасувати рішення № від 05.10.2017р. про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування";

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 05.10.2017р. про застосування до платника податків штрафних санкцій;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 05.10.2017р. про застосування до платника податків штрафних санкцій.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю вищезазначених вимоги про сплату боргу, рішень про застосування штрафних санкцій, податкових повідомлень-рішень, які складено відповідачем на підставі акта перевірки №11630/04-36-13-05/НОМЕР_1 від 13.09.2017р., яку проведено на підставі наказу Головного управління ДФС у Дніпропетровській області «Про проведення документальної планової виїзної перевірки фізичної особи, яка займається незалежною професійною діяльністю ОСОБА_2П.» за №4085-п від 01.08.2017р. (зі змінами згідно наказу №4507-п від 21.08.2017р.). В обгрунтування протиправності оскаржуваних вимоги та рішень контролюючого органу арбітражний керуючий у позовній заяві та у відповіді на відзив зазначає про відсутність правових підстав для проведення перевірки, зауваживши, що постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.10.2017р. по справі №804/5492/17 визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління ДФС у Дніпропетровській області «Про проведення документальної планової виїзної перевірки фізичної особи, яка займається незалежною професійною діяльністю ОСОБА_2П.» за №4085-п від 01.08.2017р. У письмових поясненнях по справі позивач також зауважує, що відмова платника податків від проведення перевірки (за наявності законних підстав для її проведення)/допуску посадових (службових) осіб податкового органу до проведення перевірки та/або вчинення будь-яких інших дій, на думку позивача, є підставою для вжиття контролюючим органів таких заходів примусу, як застосування арешту майна платника та звернення до адміністративного суду із позовом (поданням) про застосування арешту коштів на рахунках у банку платника податків. При цьому позивач вказує, що не допуск платником посадових осіб податкового органу до проведення документальної виїзної перевірки також не позбавляє контролюючий орган права вжити заходи щодо організації та прийняття рішення про проведення документальної невиїзної перевірки такого платника з урахуванням положень ст.ст. 77-79 Податкового кодексу України. Крім того, позивач зауважує, що Податковим кодексом України не передбачено право посадових осіб контролюючого органу на проведення документальної позапланової виїзної перевірки у приміщенні податкового органу у випадку відмови платника від допуску посадових осіб до проведення перевірки чи відмови від підпису у направленні на перевірки.

Справі за вищезазначеним адміністративним позовом присвоєно єдиний унікальний номер №804/8816/17.

Поданий арібтражним керуючим ОСОБА_2 адміністративний позов не відповідав вимогам ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України, тому ухвалою суду від 26 грудня 2017 р. був залишений без руху, з встановленням позивачу терміну для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної зави без руху.

На виконання ухвали суду від 26.12.2017р. позивач виправив вказані недоліки позовної заяви.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.01.2018 р. відкрито провадження по справі №804/8816/17 за вищезазначеним позовом та ухвалено здійснювати розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження згідно ч. 2 ст. 257 та ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України у письмовому провадженні.

Згідно ст.126 Кодексу адміністративного судочинства України сторони були належним чином повідомлені про розгляд справи №804/8816/17 у спрощеному провадженні з урахуванням положень ст. 269 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою про відкриття провадження в адміністративній справі №804/8816/17 судом встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов в порядку ч. 1 ст. 261 Кодексу адміністративного судочинства України протягом 15-ти днів з моменту отримання відповідачем ухвали суду від 16.01.2018р.

Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області отримано ухвалу суду від 16.01.2018р. про відкриття провадження в адміністративній справі №804/8816/17 - 18.01.2018р., що підтверджується наявною у матеріалах справи розпискою про вручення поштової кореспонденції, однак відзив на позов у встановлений судом строк (тобто - до 02.02.2018р.) та станом на момент розгляду справи (12.04.2018р.) відповідачем до суду не надано.

Згідно із ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів

Відповідно до ч. 4 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, неподання суб'єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

ОСОБА_2 за даними ІС «Податковий блок» має наступні ознаки незалежної професійної діяльності згідно КВЕД:

69.10 Діяльність у сфері права (в т.ч.: адвокат з 07.10.2013р. та арбітражний керуючий з 07.10.2013р.).

Позивач перебуває на податковому обліку у контролюючих органах (зокрема, у Державній податковій інспекції у Шевченківському районі м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області) від 14.07.2010р. за №19550.

01.08.2017р. Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області винесено наказ «Про проведення документальної планової виїзної перевірки фізичної особи, яка займається незалежною професійною діяльністю ОСОБА_2П.» за №4085-п від 01.08.2017р.

Згідно зі змістом даного наказу у звязку з включенням до плану-графіка проведення документальних планових перевірок субєктів господарювання на ІІІ-й квартал 2017 року фізичної особи, яка займається незалежною професійною діяльністю ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) в.о. заступником начальника Головного управлінням ДФС у Дніпропетровській області ОСОБА_3, керуючись п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п. 77.1., п. 77.4 ст.77 Податкового кодексу України та п. 2 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» №2464-VI від 08.07.2010р. наказано провести з 14.08.2017р. документальну планову виїзну перевірку фізичної особи, яка займається незалежною професійною діяльністю ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014р. по 31.12.2016р. тривалістю 10 робочих днів.

Наказом «Про внесення змін до наказу ГУ ДФС від 01.08.2017 №4085-п» за №4507-п від 21.07.2018р. в.о. заступником начальника Головного управлінням ДФС у Дніпропетровській області ОСОБА_3 на підставі доповідної записки заступника начальника відділу контрольно-перевірочної роботи самозайнятих осіб управління податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 21.08.2017р. внесено зміни до наказу «Про проведення документальної планової виїзної перевірки фізичної особи, яка займається незалежною професійною діяльністю ОСОБА_2П.» за №4085-п від 01.08.2017р. шляхом викладення пункту 1 цього наказу у наступній редакції:

«1. Провести з 22.08.2017р. документальну планову виїзну перевірку фізичної особи, яка займається незалежною професійною діяльністю ОСОБА_2 (рнокпп НОМЕР_1) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014р. по 31.12.2016р. тривалістю 10 робочих днів.».

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 оскаржувався у судовому порядку в рамках адміністративної справи №804/5492/17 наказ Головного управління ДФС у Дніпропетровській області «Про проведення документальної планової виїзної перевірки фізичної особи, яка займається незалежною професійною діяльністю ОСОБА_2П.» за №4085-п від 01.08.2017р. із подальшими змінами, внесеними наказом від 21.08.2017р. №4507-п.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.10.2017р. по справі №804/5492/17 позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено, визнано протиправним та скасовано оскаржуваний позивачем наказ.

17.10.2017р. Головне управління ДФС у Дніпропетровській області оскаржило дане рішення в апеляційному порядку, однак ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17.11.2017р. апеляційну скаргу відповідача було повернуто.

30.11.2017р. Головне управління ДФС у Дніпропетровській області повторно звернулось до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду із апеляційною скаргою на вищезазначене рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Ухвалою від 22.01.2018р. судом апеляційної інстанції відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.10.2017р. по справі №804/5492/17.

За результатами перегляду вищезазначеного рішення суду першої інстанції Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом винесено постанову від 22.03.2018р., якою апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Дніпропетровській області задоволено, постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.10.2017р. по справі №804/5492/17 скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Станом на момент розгляду даної адміністративної справи постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22.03.2018р. по справі №804/5492/17 у касаційному порядку не скасована та є чинною.

Згідно із ч. 1 ст. 370 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обовязковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною ОСОБА_1 України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України).

Так, зі змісту постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.10.2017р. та постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22.03.2018р. по справі №804/5492/17 слідує, що судами першої та апеляційної інстанцій в ході розгляду публічно-правового спору стосовно правомірності наказу Головного управління ДФС у Дніпропетровській області «Про проведення документальної планової виїзної перевірки фізичної особи, яка займається незалежною професійною діяльністю ОСОБА_2П.» за №4085-п від 01.08.2017р. було встановлено таке.

На виконання плану-графіку проведення документальних перевірок на ІІІ-й квартал 2017 року, 01.08.2017 року в.о. заступника начальника Головного ДФС у Дніпропетровській області винесено наказ № 4085-п «Про проведення документальної планової виїзної перевірки фізичної особи, яка займається незалежною професійною діяльністю ОСОБА_2П.», згідно якого планувалось розпочати проведення перевірки 14.08.2017 року.

На виконання вищевказаного наказу позивачу направлено повідомлення від 01.08.2017 року №1777 про проведення перевірки.

Копію наказу №4085-п від 01.08.2017р. та повідомлення №1777 від 01.08.2017р. направлено ОСОБА_2 засобами поштового звязку та отримано позивачем - 02.08.2017р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, що свідчить дотримання відповідачем п. 77.4 Податкового кодексу України.

Листом №01-29/39 від 03.08.2017р., який отриманий Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області 03.08.2017р., ОСОБА_2 повідомлено контролюючий орган про відсутність підстав проводити документальну виїзну планову перевірку у звязку з тим, що його діяльність перевірялась іншим контролюючим органом ГТУ юстиції в Дніпропетровській області за період з липня 2012 року по листопад 2016 року.

Листом №1555/10/04-36-13-05 від 14.08.2017р. Головного управління ДФС у Дніпропетровській області повідомило ОСОБА_2 про проведення перевірки відповідно до плану графіку.

Після виходу 14.08.2017р. головного державного ревізора-інспектора відділу контрольно-перевірочної роботи самозайнятих осіб, управління податків і зборів з фізичних осіб ОСОБА_4 на перевірку за податковою адресою ОСОБА_2, останнього не виявлено за місцем реєстрації, про що складено акт від 14.08.2017 року № 8893/04-361-.

У звязку з цим, наказом в.о. заступника начальника Головного управління ДФС у Дніпропетровській області № 4507-п від 21.08.2017р. внесено зміни до наказу №4085-п від 01.08.2017р., яким дату проведення перевірки змінено на 22.08.2017р.

На виконання наказу №4507-п від 21.08.2017р., Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області виписано направлення на перевірку №2023 від 21.08.2017р., яке згідно відмітки на повідомленні предявлено ОСОБА_2 - 21.08.2017р. о 09:01 год. та вручено копію наказу №4507-п від 21.08.2017р., що підтверджується особистим підписом ОСОБА_2

22.08.2017р. головним державним ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи самозайнятих осіб, управління податків і зборів з фізичних осіб запропоновано ОСОБА_2 надати первинні документи для здійснення планової перевірки.

Листом №01-29/48 від 22.08.2017р. ОСОБА_2 повідомив відповідача про відсутність підстав для проведення планової перевірки з підстав вказаних ним раніше.

23.08.2017р. складено Акт № 9860/04-36-13-05/НОМЕР_1 про ненадання первинних документів фізичною особою, яка займається незалежною професійною діяльністю ОСОБА_2

28.08.2017р. ОСОБА_2 направлено повторний запит про надання первинних документів.

Листом №1848/10/04-62-13-05 від 29.08.2017р. Головне управління ДФС у Дніпропетровській області повідомило ОСОБА_2 про підстави призначення перевірки відповідно до річного плану графіку, про підстави зміни дати проведення перевірки у звязку з відсутністю його за місцем реєстрації, про що було складено акт.

06.09.2017р. складено акт №10875/04-36- про ненадання первинних документів фізичною особою, яка займається незалежною професійною діяльністю ОСОБА_2

Будь-якої інформації щодо наступних дій та рішень Головного управління ДФС у Дніпропетровській області по відношенню до позивача постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.10.2017р. та постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22.03.2018р. по справі №804/5492/17 - не містять.

З матеріалів адміністративної справи №804/8816/17 судом встановлено, що у період з 22.08.2017р. по 06.09.2017р. фахівцем Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на підставі наказів за №4085-п від 01.08.2017р. та за №4507-п від 21.07.2018р. було проведено перевірку у приміщенні Головного управління ДФС у Дніпропетровській області за адресою: м.Дніпро, вул. Сімферопольська, 17-А.

За результатами проведеної перевірки контролюючим органо складено Акт «Про результати документальної планової виїзної перевірки фізичної особи, яка займається незалежною професійною діяльністю ОСОБА_2, рнокпп НОМЕР_1, з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014р. по 31.12.2016р.» за №11630/04-36-13-05/НОМЕР_1 від 13.09.2017р. (далі- акт перевірки).

Зі змісту даного акта слідує, що наказ про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення направлені ОСОБА_2 01.08.2017р. рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

14.08.2017р. фахівцем контролюючого органу з метою предявлення направлення на перевірку №10861 від 11.08.2017р. та отримання доступу до документів для перевірки позивача було здійснено вихід за адресою реєстрації ОСОБА_2 (АДРЕСА_1), однак за результатами виходу встановлено відсутність платника, про що складено відповідний акт та передано до оперативного підрозділу ГУ ДФС у Дніпропетровській області.

Контролюючим органом в акті перевірки зазначено, що у звязку з отриманням листа від ОСОБА_2 від 17.08.2017р. податковим органом було розглянуто питання щодо початку документальної планової виїзної перевірки фізичної особи, яка займається незалежною професійною діяльністю ОСОБА_2, тому наказом № 4507-п від 21.08.2017р. внесено зміни до наказу №4085-п від 01.08.2017р. та перенесено термін початку документальної планової перевірки на 22.08.2017р., у звязку з чим видано направлення на перевірку №2023 від 21.08.2017р., з якими ОСОБА_2 ознайомився особисто під підпис 22.08.2017р.

Так, зі змісту даного акта перевірки вбачається, що первинні документи, повязані з предметом перевірки ОСОБА_2 до податкового органу не надавались, у звязку з чим при проведенні перевірки Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області використано виключно відомості, що містились в інформаційних базах даних ІС «Податковий блок», АІС «Облік податків та платежів», «Обробка ПЗ та платежів», «Реєстрація ПП», «Аналітична система», АІС «Облік податків та платежів», ЦБД ДРФО.

Згідно ІІІ розділу акта перевірки «Висновок», за результатами проведеної документальної планової виїзної перевірки платника контролюючим органом встановлено порушення позивачем:

-п. 178.3 ст. 178, п. 178.6 ст. 178 Податкового кодексу України у вигляді того, що фізичною особою, яка займається незалежною професійною діяльністю ОСОБА_2 за період з 01.01.2014р. по 31.12.2016р. занижено податок на доходи фізичних осіб у розмірі 250 854, 46 грн. (в т.ч. по періодам: 2014р. 21 493, 05 грн; 2015р. 116 269, 79 грн.; 2016р. -113 091, 62 грн.);

-п. 5 ч. 1 ст. 4, п. 1 ч. 2 ст. 6, п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. 5 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» №2464-VI від 08.07.2010р. в частині не донарахування єдиного соціального внеску в сумі 232 076, 44 грн. (в т.ч. по періодам: 2014р. 50 064, 47 грн.; 2015р. 89 995, 14 грн.; 2016р. 92 016, 83 грн.);

- п.п. 1.2, п. 1.3 п. 16 підрозділу 10 Розділу ХХ, п.п. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163, п. 164.1 ст. 164, п. 178.3 ст. 178 розділу IV Податкового кодексу України в частині заниження військового збору на суму 18 677, 56 грн. (в т.ч. по періодам: 2015р. 9253,25 грн., 2016р. 9424,30 грн.);

-п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» №2464-VI від 08.07.2010р. та п. 4 розділу ІІІ наказу Міндоходів України від 14.04.2015р. №435 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 11.04.2016р. №441) «Про затвердження Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо нарахованого єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» в частині не надання звітів щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування (за формою №Д5), як фізична особа, яка забезпечує себе роботою самостійно займається незалежною професійною діяльністю та отримує дохід безпосередньо від цієї діяльності за 2014 рік по строку подання до 01.05.2015р., за 2015 рік по строку подання 01.05.2016р.

На підставі акта перевірки Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області сформовано, зокрема:

- вимога №Ф- від 05.10.2017р. про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування на суму 232 076, 44 грн.;

- рішення № від 05.10.2017р. про застосування до платника штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 34 710, 38 грн.;

- рішення № від 05.10.2017р. про застосування до платника штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 170,00 грн.;

- рішення № від 05.10.2017р. про застосування до платника штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 170, 00 грн.;

-податкове повідомлення-рішення № від 05.10.2017р., яким збільшено грошове зобовязання позивача по платежу «Податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування» на загальну суму 313 568, 08 грн. (в т.ч.: за основним платежем 250 854, 46 грн. та за штрафними санкціями 62 713, 62 грн.);

- податкове повідомлення-рішення № від 05.10.2017р., яким збільшено грошове зобовязання позивача по платежу «Військовий збір» на загальну суму 23 346, 95 грн. (в т.ч.: за основним платежем 18 677, 56 грн. та за штрафними санкціями 4669, 39 грн.).

Не погодившись із вищевказаними вимогою, рішеннями про застосування штрафних санкцій та податковими повідомленнями-рішеннями, ОСОБА_2 оскаржив зазначені індивідуальні акти в адміністративному порядку.

За результатами розгляду відповідних скарг ОСОБА_2 за вих. №01-29/101 від 23.10.2017р. та за вих. №01-29/100 від 23.10.2017р. Державною фіскальною службою України прийнято рішення за №16433/к/99-99-11-02-02-25 від 08.12.2017р. та за №130/7/99-99-11-02-01-14 від 05.01.2018р., якими у задоволенні скарг позивача відмовлено, у звязку з чим арбітражний керуючий ОСОБА_2 звернувся до суду із даним позовом.

Правомірність винесення відповідачем податкових повідомлень-рішень за № та № від 05.10.2017р., вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 05.10.2017р. та рішень про застосування штрафних санкцій №, № та № від 05.10.2017р. є предметом розгляду даної адміністративної справи.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки та збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Стаття 68 Конституції України передбачає, що кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України, законів України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, щодо компетенції контролюючих органів, повноважень і обов'язків їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, врегульовані Податковим кодексом України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно ст. 62 Податкового кодексу України, одним із способів здійснення податкового контролю є, зокрема, перевірки та звірки відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірки щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Приписи п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України визначають, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з пп.75.1.2 п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок (п. 77.1 ст. 77 Податкового кодексу України).

Пунктом 77.4 статті 77 Податкового кодексу України визначено, що про проведення документальної планової перевірки керівником контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

Умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних перевірок визначені статтею 81 Кодексу.

Зокрема, згідно із п. 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, належним чином оформлених таких документів: копії наказу та направлення на проведення перевірки, службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред'явлення або не надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п'ятому пункту 81.1 статті 81 Кодексу, не дозволяється.

Податковий кодекс України встановлює наслідки не допуску платником податків посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки.

В силу вимог п.81.2 ст.81 Податкового кодексу України, в разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки складається акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис, відразу після його складання, платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків.

Посадова (службова) особа платника податків (його представник або особа, яка фактично проводить розрахункові операції) має право надати свої письмові пояснення до складеного контролюючим органом акта.

У разі відмови платника податків та/або його посадових (службових) осіб (представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) підписати акт, що засвідчує факт відмови у допуску до проведення перевірки, посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, що засвідчує факт відмови в отриманні акта та/або наданні письмових пояснень до нього.

Таким чином, факт відмови допуску представників контролюючого органу до перевірки оформлюється виключно окремим актом, і в цьому випадку Податковий кодекс України не передбачає права на проведення планової виїзної документальної перевірки в приміщенні контролюючого органу.

Аналогічна позиція міститься в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 24.03.2016р. по справі № К/800/66537/13.

При цьому, відмова платника податків від проведення перевірки за наявності законних підстав для її проведення, допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки, а також вчинення будь-яких інших дій (відмова від надання для перевірки документів або їх копій, ненадання доступу до приміщень, зупинення роботи у період початку планової документальної перевірки, відсутність посадових осіб тощо) з метою уникнення проведення перевірки може бути підставою для вжиття контролюючими органами таких дій, як застосування арешту майна, відмінного від коштів, платника податків на підставі прийняття рішення керівником (заступником керівника) органу ДФС, обґрунтованість якого повинна бути перевірена судом протягом 96 годин та звернення до адміністративного суду із позовом (поданням) про застосування арешту коштів на рахунках у банку платника податків (ст. 94 Податкового кодексу України).

Таким чином, у разі відмови платника податків від проведення перевірки за наявності законних підстав для її проведення контролюючий орган повинен вжити заходів, передбачених статтею 94 Податкового кодексу України, тобто застосувати адміністративний арешт.

При цьому, рішення про арешт майна позивача контролюючим органом не приймалось, з огляду на відсутність доказів протилежного.

Слід зауважити, що не допуск платником податків посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної виїзної перевірки не позбавляє контролюючі органи права вжити заходів щодо організації та прийняття рішення про проведення документальної невиїзної перевірки такого платника, за умови наявності обставин для її проведення, визначених статтями 77 та 78 Податкового кодексу України, та з дотриманням вимог щодо її організації відповідно до статті 79 Податкового кодексу України.

Водночас, відповідачем не надано до суду доказів того, що Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області приймалось рішення про проведення невиїзної перевірки позивача.

Натомість, відповідачем було складено Акт «Про результати документальної планової виїзної перевірки фізичної особи, яка займається незалежною професійною діяльністю ОСОБА_2, рнокпп НОМЕР_1, з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014р. по 31.12.2016р.» за №11630/04-36-13-05/НОМЕР_1 від 13.09.2017р.

Слід зауважити, що в акті перевірки відсутні відомості про не допуск ОСОБА_2 перевіряючих до проведення документальної планової виїзної перевірки та складання Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області відповідного акту. Немає у даному акті також відомостей про прийняття контролюючим органом рішення про проведення невиїзної перевірки ОСОБА_2, що виключає помилкове зазначення відповідачем у назві та тексті акта виду перевірки «виїзна».

Так, у тексті даного акта перевірки контролюючим органом вказано, що у період з 22.08.2017р. по 06.09.2017р. фахівцем Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на підставі наказів за №4085-п від 01.08.2017р. та за №4507-п від 21.07.2018р. було проведено перевірку у приміщенні Головного управління ДФС у Дніпропетровській області за адресою: м.Дніпро, вул. Сімферопольська, 17-А.

До таких дій контролюючого органу суд відноситься критично, оскільки, як зазначалось вище, в силу приписів пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України, виїзна перевірка проводиться виключно за місцезнаходженням платника чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка. Вказана та інші норми Кодексу не пов'язують право контролюючого органу на проведення виїзної перевірки не за місцезнаходженням платника податку навіть за умови відмови платника податку від допуску посадових осіб до проведення перевірки чи відмови від підпису у направленні на перевірку, та оформлення відповідного акту.

Таким чином, враховуючи вищенаведене суд дійшов висновку про відсутність у Головного управління ДФС у Дніпропетровській області повноважень на проведення документальної планової виїзної перевірки позивача за місцезнаходженням контролюючого органу, та, як наслідок, про протиправність дій відповідача щодо проведення такої перевірки, результати якої оформлені актом за №11630/04-36-13-05/НОМЕР_1 від 13.09.2017р.

У ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України наведені критерії законності рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, якими є, зокрема, прийняття (вчинення) таких рішень, (дій, бездіяльності) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Правова оцінка дій податкового органу на предмет їх відповідності наведеним ознакам не залежить від реакції платника на такі дії, від передбачених законодавством способів захисту платником своїх прав, а також від того, чи фактично використав платник оперативні заходи правового захисту.

Саме такий підхід забезпечує дотримання балансу приватних і публічних інтересів в податкових правовідносинах, які характеризуються нерівністю сторін в силу наявності у податкової інспекції як суб'єкта владних повноважень компетенції застосовувати, зокрема, заходи примусового впливу щодо платника.

Таким чином, лише за умови дотримання податковим органом визначених Податковим кодексом України порядку та умов прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірки, в даному випадку документальної планової виїзної, може бути належною підставою для її проведення.

При цьому, суд зауважує, що Податковим кодексом України не передбачено право посадових осіб контролюючого органу на проведення документальної позапланової виїзної перевірки в приміщенні податкового органу у разі відмови платника податків від допуску посадових осіб до проведення перевірки чи відмови від підпису у направленні на перевірку.

Натомість, здійснивши у період з 22.08.2017р. по 06.09.2017р. документальну планову виїзну перевірку фактично без відома позивача у приміщенні Головного управління ДФС у Дніпропетровській області із наступним складення акта за №11630/04-36-13-05/НОМЕР_1 від 13.09.2017р. відповідач діяв поза межами визначених Податковим кодексом України повноважень для даного контролюючого органу.

Отже, враховуючи, що необхідною передумовою для прийняття податкового повідомлення-рішення (або іншого акта індивідуальної дії) у разі встановлення контролюючим органом порушень платником податкового та іншого законодавства є саме проведення перевірки, то в силу відсутності такої перевірки як юридичного факту (зокрема, у зв'язку з її незаконністю) податкове повідомлення-рішення, рішення та/або податкова вимога винесені за результатами її проведення підлягають скасуванню як протиправні.

Зазначена позиція узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 27.01.2015 року у справі №21-425а14 та, у свою чергу, спростовує припущення про те, що рішення, дії та бездіяльність контролюючих органів щодо призначення та/або проведення перевірок можуть бути задоволені лише в тому разі, якщо до моменту винесення судового рішення не відбулося допуску посадових осіб контролюючого органу до спірної перевірки.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) за №Ф- від 05.10.2017р., рішень про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску за № від 05.10.2017р., за № від 05.10.2017р., за № від 05.10.2017р., податкових повідомлень-рішень за № від 05.10.2017р. та за № від 05.10.2017р., винесених Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області на підставі акта перевірки, дії щодо складання якого вчиненні не на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначені нормативно-правовими актами.

Аналогічна позиція вказана в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 02.12.2015 № К/800/15421/14, від 21.04.2016 № К/9991/77893/12, від 31.03.2016 № К/800/66468/13, та постанові Верховного Суду України від 09.12.2014 у справі №21-511а14.

Стосовно посилань позивача щодо прийняття Дніпропетровським окружним адміністративним судом постанови від 04.10.2017р. по справі №804/5492/17, якою визнано протиправним та скасовано наказ «Про проведення документальної планової виїзної перевірки фізичної особи, яка займається незалежною професійною діяльністю ОСОБА_2П.» за №4085-п від 01.08.2017р. із подальшими змінами, внесеними наказом від 21.08.2017р. №4507-п, слід зазначити, що дане рішення станом на момент розгляду справи є скасованим згідно постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22.03.2018р. та не має преюдиційного значення для вирішення даного спору.

Підсумовуючи вищенаведене, надаючи оцінку оскаржуваному рішенню, суд зазначає, що в силу положень п.п. 21.1.1 п. 21.1 ст. 21 Податкового кодексу України, які кореспондуються із приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України, посадові особи контролюючих органів зобовязані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, безсторонньо, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення неупереджено, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із ст.ст. 73-76 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов'язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку, що відповідачем, як субєктом владних повноважень, не доведено правомірність оскаржуваних вимоги, рішень про застосування штрафних санкцій та податкових повідомлень-рішень.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням відсутності відзиву або заперечень на позов відповідача (субєкт владних повноважень), з огляду на положення ч. 4 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, суд доходить висновку, що позов арбітражного керуючого ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу, рішень про застосування штрафних санкцій, податкових повідомлень-рішень - підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат в порядку ст.ст. 143 та 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 4 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно ч. 1 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що повязані із прибуттям до суду; 3) повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) повязані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) повязані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні до суду були понесені судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову із позовними вимогами немайнового характеру до суду у загальному розмірі 6040, 41 грн., що документально підтверджується квитанцією №429056 від 22.12.2017р. на суму 5693, 32 грн. та квитанцією №436506 від 11.01.2018р. на суму 347, 09 грн., оригінали яких наявні у матеріалах справи.

Щодо заявленого у прохальній частині позовної заяви клопотання арбітражного керуючого ОСОБА_2 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн., суд звертає увагу на таке.

Згідно із приписами статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України - витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат субєкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини пятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Європейський суд з прав людини при розгляді справ "Баришевський проти України" від 26.02.2015, "Пмайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, "Двойних проти України" від 12.10.2006,"Меріт проти України" від 30.03.2004 зазначав, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" зазначає, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При цьому слід зауважити, що на підтвердження цих обставин суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо).

Так, на виконання вимог частини 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України представник позивач подав до суду: договір про надання правової допомоги від 01.09.2014р. (із додатковою угодою №1 до нього від 12.12.2017р.), квитанція до прибуткового касового ордеру №1 від 12.12.2017р. на суму 7000, 00 грн.

З огляду на наявність у матеріалах справи належних та допустимих доказів, які свідчать про надання юридичної (адвокатської) допомоги, оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги та які відповідають вище встановленим вимогам, суд доходить до висновку про наявність підстав для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на користь позивача, понесених ним судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7000, 00 грн.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов арбітражного керуючого ОСОБА_2 (зазначене позивачем у позовній заяві місце проживання/перебування: 49000, м.Дніпро, вул. Старокозацька, 29/13; РНОКПП НОМЕР_1) до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (місцезнаходження: 49000, м.Дніпро, вул. Сімферопольська, 17-А; ) про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу, рішень про застосування штрафних санкцій, податкових повідомлень-рішень задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) за №Ф- від 05.10.2017р.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску за № від 05.10.2017р.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області . про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" за № від 05.10.2017р.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" за № від 05.10.2017р.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про застосування до платника податків штрафних санкцій за № від 05.10.2017р.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про застосування до платника податків штрафних санкцій за № від 05.10.2017р.

Стягнути на користь арбітражного керуючого ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровській області () судові витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 6040, 41 грн. (шість тисяч сорок гривень сорок одна копійка).

Стягнути на користь арбітражного керуючого ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровській області () понесені позивачем судові витрати позивача, понесені ним витрати на правову допомогу, відповідно до Договору про надання правової допомоги від 01.09.2014р. (згідно додаткової угоди до договору від 12.12.2017р.) у розмірі 7000, 00 грн. (сім тисяч гривень).

Копію рішення суду направити учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_1