Справа № 2-а-5165/11
Суддя: Литвиненко Н. В.
Дата ухвалення: 2011-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-5165/11
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" листопада 2011 р. м. Маріуполь

Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі судді Литвиненко Н. В. , при секретарі Степаненко Є. О., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Іллічівському районі м.Маріуполя Донецької області про визнання дій неправомірними та зобов`язання призначити та виплатити державну та додаткову пенсію, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Іллічівському районі м.Маріуполя Донецької області (далі УПФУ в Іллічівському районі м.Маріуполя Донецької області), в обґрунтування якого зазначила, що вона має статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи 2 категорії, у зв`язку з тим, що на підставі наказу № 25 від 11.05.1986 р. була командирована до Полеського району Київської області з 08.05.1986 р., де відпрацювала 98 годин з 9 по 15 травня 1986 року, виїжджала до с. Воровичи, де проводила радіаційну розвідку. 10.07.2009 р. вона звернулась до УПФУ в Іллічівському районі м. Маріуполя із заявою про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 10 років відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (надалі Закон № 796- XII), однак їй було відмовлено через недоведеність власного статуту учасника ліквідації наслідків аварії на чорнобильській АЕС, що повністю підтверджується Рішенням № 12 від 08.10.2009 р. про відмову в призначенні пенсії. У подальшому вона неодноразово зверталась до відповідача з відповідною заявою про призначення їй пенсії, до якої додавався повний пакет документів, передбачений чинним в Україні законодавством, однак Відповідач відмовився навіть прийняти її заяву, усно пояснюючи про необхідність зачекати незрозумілий термін, після чого Відповідач ще раз розгляне документи Позивача, які підтверджують статус учасника ліквідації наслідків аварії на чорнобильській АЕС, та надасть позитивну відповідь. Останньою дією Відповідача, яка вказала на те, що Відповідач протиправно порушує її права та охоронювані законом інтереси, стало те, що Відповідач відмовився повторно розглянути її заяву та додані документи та видав копію відмови в призначенні пенсії. На підставі викладеного просить суд визнати незаконною відмову відповідача в призначені та виплаті їй державної пенсії відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" зі зменшенням пенсійного віку на 10 років, зобов`язати відповідача призначити та виплатити їй як учаснику ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" зі зменшенням пенсійного віку на 10 років з 10.07.2009 р., зобов`язати відповідача призначити та виплатити їй як учаснику ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС додаткову пенсію в розмірі 30 відсотків від мінімального розміру пенсії за віком, що визначається на момент виплати додаткової пенсії згідно із законом про Державний бюджет України. Просила поновити строк для подання даного позову та вказала, що була позбавлена можливості своєчасно звернутись до суду за захистом своїх порушених прав, оскільки дізналася про порушення відповідачем своїх прав лише, коли отримала відмову відповідача від 08.10.2009р., а саме 10.10.2011р.

Представник відповідача Управління Пенсійного фонду України в Іллічівському районі м.Маріуполя в судове засідання не з`явилася, надала суду письмові заперечення, в яких вказала, що 10.07.2009р. позивачка звернулася до УПФУ в Іллічівському районі м.Маріуполя для призначення пенсії за віком зі зниженням віку відповідно ст.55 п 1 абзац 1 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали наслідок чорнобильської катастрофи". З метою підтвердження факту роботи та отримання підвищеної оплати праці в зоні відчуження за час перебування у відрядженні спеціалістами відділу пенсійного забезпечення УПФУ була проведена перевірка в Маріупольській міській лікарні № 1, у якій працювала заявниця з 23.08.1982р. по 04.11.2003 р. за посадою фельдшера-лаборанта. Відповідно до наданих для перевірки особових рахунків, картки форми Т-2 на ОСОБА_1 вирішено відмовити їй в призначенні пенсії відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у зв`язку з відсутністю повного пакету документів, які підтверджують роботу в зоні відчуження. Вважає, що відсутні підстави для встановлення позивачці основного розміру пенсії та додаткової пенсії. Просила у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі наказу № 25 від 11.05.1986 р. була командирована до Полеського району Київської області з 08.05.1986 р., де відпрацювала 98 годин з 9 по 15 травня 1986 року, виїжджала до с. Воровичи, де проводила радіаційну розвідку, що підтверджується довідкою Медсанчастини ордена Леніна та ордена Жовтневої революції їм. Ілліча Маріупольського відділу охорони здоров`я № 312/11 від 30.11.1992 р., у зв`язку з чим має статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи 2 категорії, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 26.01.1993 року,

Відповідно до ст. 26 ч. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення чоловіками 60 років, жінками - 55 років та наявності страхового стажу не менше 5 років.

В силу частини 1 статті 55 Закону № 796-ХІІ учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, на 10 років.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року № 106 затверджено Перелік населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи. Згідно цього Переліку до зони відчуження віднесені ряд населених пунктів Поліського району Київської області, у тому числі с. Воровичи.

Пунктом 7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додається посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09.03.88 N 122, або довідка військової частини, в складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою проводились роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС: посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на цих територіях, видана органами місцевого самоврядування.

Суд вважає, що факт участі позивача в ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС в період з 9 по 15 травня 1986 року повністю підтверджується первинними документами.

Крім того, за змістом частини 2 статті 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» категорія 2 особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи, встановлюється учасникам ліквідації аварії при їх роботі з моменту аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження: з моменту аварії до 1 липня 1986 року - незалежно від кількості робочих днів.

Єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи та надає право на користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у тому числі призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС».

Суд приймає до уваги те, що посвідчення учасника ліквідації наслідків на Чорнобильній АЕС 2 категорії позивачці ОСОБА_1 видано 26 січня1993 року, перереєстроване 13.03.1999 року і є чинним.

Відповідно до Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 р. N 51, пунктів 2,3 - посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", іншими актами законодавства. Учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 р. - незалежно від кількості робочих днів, з 1 липня 1986 р. до 31 грудня 1986 р. - не менше 5, а у 1987 році - не менше 14 календарних днів, віднесеним до категорії 2, видаються посвідчення синього кольору, серія А.

Отже, в даному випадку Управління Пенсійного фонду України в Іллічівському районі м.Маріуполя Донецької області безпідставно відмовило позивачці у призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку на 10 років, що свідчить про незаконність таких дій відповідача.

Крім того, статтею 49 Закону № 796-ХІІ передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно із ст. 51 Закону № 796-ХІІ особам, віднесеним до категорії 2. щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, призначається в розмірі 15 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначається на момент виплати додаткової пенсії згідно із законом про Державний бюджет України і не може коригуватися іншими нормативно-правовими актами.

Як передбачено ст. 53 Закону № 796-ХІІ, виплата додаткової пенсії здійснюється повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Таким чином, вихідним критерієм розрахунку державної та додаткової пенсій є мінімальна пенсія за віком, розмір якої згідно зі ст. 28 Закону від 9 липня 2003 р. № 1058-ІУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІУ) встановлюється в розмірі визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, установлений у законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

Статтею 8 Конституції України встановлено, що в Україні визначається і діє верховенство Права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правових актів приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції У країни є нормами прямої дії. Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в України ґрунтується на принципах, згідно з якими ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи повинні діяти у відповідності та в межах повноважень, передбачених конституцією і Законами України.

Статтею 22 Конституції України передбачено, що Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути відмінені. При прийнятті нових Законів або внесенні змін до чинних Законів не допускається звуження обсягу та об`єму прав і свобод. Стаття 46 Основного Закону закріплює право громадян на соціальне забезпечення, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з не залежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом. Гарантії реалізації права на соціальний захист встановлені і в частині третій статті 46 Конституції України, відповідно до якої пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Визначений у статті 46 Конституції України зміст гарантій не є абсолютним та вичерпним - адже спеціальними законами, в яких закріплене право на соціальний захист, нерідко передбачені різні, більш широкі, заходи соціального захисту.

Слід зазначити, що текст ст. 51 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції Закону N 107-УІ від 28.12. 2007 р. визнано неконституційним згідно з Рішенням Конституційного Суду N 10- рп/2008 від 22.05.2008 р.

Відповідно до ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Згідно ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції, яка має застосовуватись відповідно до Рішення Конституційного Суду N 10-рп/2008 від 22.05.2008 р., особам, віднесеним до категорії 2 щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, призначається у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

З огляду на зазначені обставини та правові положення суд вважає, що позивачка ОСОБА_1 має право на призначення їй, як учаснику ліквідації Чорнобильської катастрофи, крім державної, додаткової пенсії в розмірі 30 відсотків від мінімального розміру пенсії за віком.

Відповідно до ст. 18 Кодексу адміністративного судочинства місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб`єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Згідно з п. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. При цьому суб`єктом владних повноважень - є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень з огляду на п. 7 ст. З КАС.

У відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - громадяни, віднесені до 1 та 2 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи.

При цьому згідно ст. ст. 9, 10 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків. Учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що дії відповідача щодо відмови в призначені та виплаті ОСОБА_1 державної та додаткової пенсії відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" зі зменшенням пенсійного віку на 10 років є неправомірними.

Керуючись ст.ст. 11, 5-12, 17, 18, 19, 41, 42, 69-71, 79, 86, 159, 160, 163, 167 КАС України, Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХП від 28.02.1991 року, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування № 1058 1У від 09.07.2003 року, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Іллічівському районі м.Маріуполя Донецької області про визнання дій неправомірними та зобов`язання призначити та виплатити державну та додаткову пенсію - задовольнити.

Визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Іллічівському районі м.Маріуполя Донецької області щодо відмови в призначені та виплаті ОСОБА_1 державної пенсії відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" зі зменшенням пенсійного віку на 10 років.

Зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в Іллічівському районі м.Маріуполя Донецької області призначити та виплатити ОСОБА_1 як учаснику ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС державну пенсію відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" зі зменшенням пенсійного віку на 10 років з 10.07.2009 р.

Зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в Іллічівському районі м.Маріуполя Донецької області призначити та виплатити ОСОБА_1 як учаснику ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС додаткову пенсію в розмірі 30 відсотків від мінімального розміру пенсії за віком, що визначається на момент виплати додаткової пенсії згідно із законом про Державний бюджет України.

На постанову може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня проголошення постанови до Апеляційного адміністративного суду Донецької області через Іллічівський райсуд м. Маріуполя з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Суддя: Н. В. Литвиненко