Справа № 241/630/17
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2018-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

19 червня 2018 року

Київ

справа №241/630/17

адміністративне провадження №К/9901/1477/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Мороз Л.Л.,

суддів: Бучик А.Ю., Гімона М.М.,

розглянувши у порядку попереднього розгляду у касаційній інстанції адміністративну справу №241/630/17

за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Першотравневому районі Донецької області про визнання дій та бездіяльності неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Першотравневому районі Донецької області на постанову Першотравневого районного суду Донецької області, ухвалену 3 серпня 2017 року суддею Демочко Д.О., та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду, постановлену 19 вересня 2017 року у складі колегії суддів: головуючого судді Шишова О.О., суддів СіваченкаІ.В., Чебанова О.О.,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Першотравневому районі Донецької області, у якому просив визнати дії відповідача протиправними та зобов'язати його здійснити перерахунок та виплату пенсії відповідно до вимог статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, починаючи з 15.03.2017.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що отримуючи пенсію відповідно до Закону №2262-ХІІ, котрий передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, за призначенням пенсії відповідно до Закону № 1058-ІV він вперше звернувся у березні 2017 року, а тому відповідач зобов'язаний призначити пенсію із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Постановою Першотравневого районного суду Донецької області від 3 серпня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2017 року, позов задоволено. Суди мотивували свої рішення тим, що в даному випадку мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом (Законом №2262-ХІІ), а не переведення з одного на інший вид пенсії в межах одного закону, що свідчить про неправомірність дій відповідача щодо застосування показника середньої заробітної плати за 2007 рік під час обчислення нового виду пенсії.

Суди встановили, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Першотравневому районі Донецької області.

З червня 1993 року йому було призначено пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з урахуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2009 рік.

Починаючи з 15.03.2017 позивачеві, на підставі його заяви, було призначено пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», при цьому застосовано показник середньої заробітної плати по Україні за 2007рік.

28.03.2017 позивач звернувся до управління ПФУ із заявою про перерахунок пенсії відповідно до вимог ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за останні три роки, які передують зверненню за пенсією.

Листом від 17.04.2017 №3/Г-01-01-03 Управління повідомило позивача про відсутність правових підстав для застосування показника середньої заробітної плати по Україні за останні три роки, які передують зверненню за пенсією з тих підстав, що при переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», із застосуванням середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Отже, відповідач вказав на відсутність правових підстав для застосування показника середньої заробітної плати по Україні за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії з огляду на положення ч. 3 ст. 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", за змістом яких при переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Управління Пенсійного фонду України в Першотравневому районі Донецької області подало касаційну скаргу, у якій просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Суд, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, дійшов висновку про залишення скарги без задоволення, а ухвалених у справі судових рішень - без змін, оскільки відсутні підстави для їх скасування.

Суд вважає правильними висновки судів про наявність підстав для врахування при обчисленні позивачу пенсії середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Статтею 1 Закону № 2262-ХІІ встановлено, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Військовослужбовці, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, які стали інвалідами за умов, передбачених цим Законом, набувають право на пенсію по інвалідності.

Члени сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти, мають право на пенсію в разі втрати годувальника.

Відповідно до статті 1-1 Закону № 2262-ХІІ законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону № 1058-ІV та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Право пенсійного забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту (пункт «б» статті 1-2 Закону № 2262-ХІІ).

Згідно зі статтею 7 Закону № 2262-ХІІ військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором.

У частині першій статті 9 Закону № 1058-ІV передбачено, що за рахунок коштів ПФУ в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Частиною третьою статті 45 цього Закону встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 Закону № 1058-IV, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною третьою статті 45 Закону № 1058-ІV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом № 1058-ІV.

Однак ОСОБА_1. призначено іншу пенсію за іншим законом.

Так, позивачу було призначено пенсію відповідно до Закону № 2262-ХІІ, котрий передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до Закону № 1058-ІV він звернувся у березні 2017 року вперше, а тому при обчисленні пенсії за віком вперше відповідно до Закону № 1058 слід застосувати показник середньої заробітної плати (доходу) в середньому на одну застраховану особу в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Аналогічний підхід застосування зазначених норм права висловлений Верховним Судом України у постанові від 2 грудня 2015 року у справі № 193/1029/14-а.

Водночас, відповідач в касаційній скарзі стверджує, що при зверненні із заявою до Управління позивач набув право на переведення з одного виду пенсії на інший на підставі статті 45 Закону № 1058-IV, а на нове призначення пенсії за віком на загальних підставах із її новим обчисленням у відповідності до приписів статті 40 Закону № 1058-IV.

Вказані доводи суд вважає необґрунтованими з огляду на те, що позивачу було призначено пенсію відповідно до Закону № 2262-ХІІ, котрий передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до Закону № 1058-ІV він звернувся вперше у березні 2017 року.

Вказаний висновок не суперечить правовим висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду України від 31 березня 2015 року у справі № 21-612а14 та від 29 листопада 2016 року у справі № 21-6331а15, які полягають в тому, що особі, якій до досягнення загального пенсійного віку була призначена та виплачувалась пенсія іншого виду і на підставі іншого Закону, при зверненні із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-ІV у зв'язку із досягненням такого віку вона (пенсія) має обраховуватися на підставі положень статті 40 Закону № 1058-ІV як вперше.

Оцінюючи наведені сторонами аргументи, Суд виходить з такого, що всі доводи скаржника, наведені в касаційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судами першої та апеляційної інстанції, та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права, у касаційній скарзі не зазначено.

За змістом частини першої статті 350 КАС суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій не допущено неправильного застосування норм матеріального права, у зв'язку з чим касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 343, 350, 356 КАС України суд, -

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Першотравневому районі Донецької області залишити без задоволення.

Постанову Першотравневого районного суду Донецької області від 3 серпня 2017 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2017 року у справі №241/630/17 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

Л.Л. Мороз

А.Ю. Бучик

М.М. Гімон ,

Судді Верховного Суду