Справа № 812/1093/18
Суддя: Є.О. Кисельова
Дата ухвалення: 2018-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

14 червня 2018 рокуСєвєродонецькСправа № 812/1093/18

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Кисельової Є.О.,

при секретарі судового засідання: Лященка А.Ю.,

без участю представників сторін:

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Приватного акціонерного товариства Хімпроект (93400, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, пр-т. Космонавтів, 15-А) до Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області (93400, Луганська область, м.Сєвєродонецьк, вул. Енергетиків, 72) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 10.04.2018,-

ВСТАНОВИВ:

17 квітня 2018 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов приватного акціонерного товариства Хімпроект (93400, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, пр-т. Космонавтів, 15-А) до Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області (93400, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Енергетиків, 72) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 10.04.2018.

Ухвалою суду про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 20 квітня 2018 року справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження в підготовчому судовому засіданні (а.с. 1-2).

Ухвалою суду від 14 червня 2018 року за клопотанням сторін закрито підготовче провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 14 червня 2018 року на 16 год. 30хв. (а.с. 134).

Позовну заяву обґрунтовано тим, що позивачем було отримано податкове повідомлення-рішення форми Р № НОМЕР_1 від 10 квітня 2018 року видане Головним управлінням ДФС у Луганській області, щодо збільшення суми грошового зобовязання з орендної плати з юридичних осіб за земельні ділянки державної та комунальної власності згідно підпункту 54.3.1 пункту 54.3 статті 54, пункту 58.1 статті 58 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2756-VІ та на підставі акту перевірки від 16.03.2018 р. № 606/12-32-12-06/23487660 приватного акціонерного товариства Хімпроект (далі - Позивач). Даним податковим повідомлення-рішенням відповідачем збільшено податкові зобовязання по орендній платі за земельні ділянки державної або комунальної власності за 2015р., 2016 р. на загальну суму 690 885,57 грн (з них 552 708,46 грн. власне податкові зобовязання по орендній платі за земельні ділянки державної або комунальної власності та 138 177,11 грн. штрафних санкцій).

Позивач зазначає, що в оренді ПРАТ «ХІМПРОЕКТ» перебувають наступні земельні ділянки: площею 0,0024 га на підставі договору оренди землі №555 від 08.01.2003р., знаходиться за адресою: Луганська обл.,м. Сєвєродонецьк, мікрорайон №72; площею 0,0047 га на підставі договору оренди землі №394 від 26.12.2002р., знаходиться за адресою: Луганська обл.,м. Сєвєродонецьк, пр..Хіміків, б.34-а, квартал №42; площею 0,0016 га на підставі договору оренди землі №25 від 04.11.2010р., знаходиться за адресою: Луганська обл.,м. Сєвєродонецьк, вул..Новікова, б.13-а; площею 1,0924 га на підставі договору оренди землі №б/н від 13.12.2012р., знаходиться за адресою: Луганська обл.,м. Сєвєродонецьк, пр..Космонавтів, б.15-а, і вони включені до вказаного Переліку.

Вважає, що він, як субєкт господарювання здійснював свою діяльність у м.Сєвєродонецьк Луганської області, в період з 14 квітня 2014 року і до 7 червня 2016 року звільнений від обовязків платника орендної плати за земельну ділянку державної або комунальної власності щодо сплати за користування земельною ділянкою державної та комунальної власності, та, як наслідок, відповідальність, штрафні та фінансові санкції до нього, як платника орендної плати та земельного податку не застосовуються.

Оскільки товариство зареєстроване та здійснює свою господарську діяльність на адміністративній території м. Сєвєродонецьк Луганської області у населеному пункті, на території якого здійснювалась та здійснюється антитерористична операція, земельна ділянка також розташована в м. Сєвєродонецьк, період проведення антитерористичної операції триває, пільги, встановлені статтею 6 Закону № 1669-VII, поширюються на ПРАТ «ХІМПРОЕКТ» платника орендної плати за землю, який перебував та перебуває на території проведення антитерористичної операції.

Просив задовольнити позовні вимоги та скасувати податкове повідомлення-рішення форми Р № НОМЕР_1 від 10 квітня 2018 року видане Головним управлінням ДФС у Луганській області в повному обсязі.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, надав суду письмовий відзив (а.с. 46-47), в обґрунтування якого зазначив, що Головним управлінням ДФС у Луганській області, на підставі акту перевірки від 16.03.2018 р. № 606/12-32-12-06/23487660 прийнято податкове повідомлення-рішення форми Р № НОМЕР_1 від 10 квітня 2018 року про донарахування податкового зобовязання з орендної плати за землю за 2015 та 2016 роки на загальну суму 552708,46 грн та визначено штрафні (фінансові) санкції в сумі 138177,11 грн.

Відповідач зазначив, що позивач не надав до податкового органу сертифікат Торгово-промислової палати України, а статтею 6 Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції не визначено порядок звільнення від сплати за використання земельними ділянками.

В якості нормативного обгрунтування своєї позиції послався на статтю 10 Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669 Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції, вважає, що єдиним належним та достатнім документом, який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобовязань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

На думку Відповідача, стаття 6 Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669 Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції звільняє від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності та в свою чергу Законом № 1669 передбачено, що єдиним та належним доказом, який дозволяє не виконувати обовязки є сертифікат Торгово-промислової палати. Зазначає, що Позивачем не надавалося до податкового органу сертифікату Торгово-промислової палати.

Крім того, порядок звільнення від сплати за використання земельними ділянками наведеною нормою Закону № 1669 не визначений.

У звязку з наведеним просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Позивач 17 травня 2018 року подав до суду відповідь на відзив (а.с. 93).

Представники сторін в судове засідання не прибули, про дату, та місце судового засідання повідомлені належним чином, надали клопотання про розгляд справи без їх участі (а.с. 132, 133).

З урахуванням вимог статті 205 КАС України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не прибули, на підставі наявних доказів.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статті 90 КАС України, судом встановлено таке.

Судом встановлено, що приватне акціонерне товариство Хімпроект з 10 січня 1996 року зареєстровано в якості юридичної особи та перебуває на податковому обліку у Державній податковій інспекції у м. Сєвєродонецьку Головного управління ДФС у Луганській області як платник податку з орендної плати за землю (а.с. 97-98).

Матеріалами справи підтверджено, що 08 січня 2003 року між Сєвєродонецькою міською радою (орендодавець) та акціонерним товариством закритого типу Хімпроект (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки № 555, відповідно до якого в оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,0024 га, цільове призначення землі транспорту, на земельній ділянці знаходиться: існуючий гараж, земельна ділянка знаходиться за адресою м. Сєверодонецьк, мікрорайон № 72 (а.с. 10-11). До вказаного договору укладені додаткові угоди № 1 від 16.03.2006, № 2 від 12.10.2006, № 3 від 19.03.2008, № 4 від 23.03.2009 (а. с. 12-15).

26 грудня 2002 року між Сєвєродонецькою міською радою (орендодавець) та акціонерним товариством закритого типу Хімпроект (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки № 394, відповідно до якого в оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,0047 га, цільове призначення землі змішеного типу, на земельній ділянці знаходиться: вбудоване приміщення магазину, на земельній ділянці прокладені такі інженерні комунікації: каналізація, тепломережі, водопровід, електричні кабелі, кабелі звязку, земельна ділянка знаходиться за адресою м. Сєверодонецьк, пр. Хіміків, 34-а, квартал № 42 (а.с. 16-11). До вказаного договору додано додаткову угоду № 4 від 23.03.2009 (а. с. 17).

04 листопада 2010 року між Сєвєродонецькою міською радою (орендодавець) та акціонерним товариством закритого типу Хімпроект (орендар) укладено договір оренди землі № 25, відповідно до якого в оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,0004 га, на земельній ділянці не знаходяться обєкти нерухомого майна, земельна ділянка знаходиться за адресою м. Сєверодонецьк, вул. Новікова, 13-а (а.с. 18-19).

13 грудня 2012 року між Сєвєродонецькою міською радою (орендодавець) та приватним акціонерним товариством Хімпроект (орендар) укладено договір оренди землі, відповідно до якого в оренду передається земельна ділянка загальною площею 1,0924 га, на земельній ділянці знаходяться обєкти нерухомого майна, земельна ділянка знаходиться за адресою м. Сєверодонецьк, просп. Космонавтів, буд. 15-а (а.с. 22-23).

Позивачем подано до Державної податкової інспекції у м. Сєвєродонецьку податкові декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендній платі за земельні ділянки державної або комунальної власності):

- звітна декларація за 2015 рік від 10.02.2015 (а.с. 75-76 (зворотній бік).

- звітна декларація за 2016 рік від 18.02.2016 (звітна) (а. с.78-80),

- уточнююча декларація за 2015 рік № НОМЕР_2 від 14.02.2018, відповідно до якої зменшено податкове зобов'язання до 0 (а. с. 81-82).

- уточнююча декларація за 2016 рік № НОМЕР_3 від 15.02.2018, відповідно до якої зменшено податкове зобов'язання до 272986,88 грн. (січень - 0 грн., лютий - 0 грн., березень - 0 грн., квітень - 0 грн., травень - 0 грн., червень 30929,55 грн., липень 40342,89 грн., серпень 40342,89 грн., вересень - 40342,89 грн., жовтень - 40342,89 грн., листопад - 40342,89 грн., грудень 40342,89 грн.) (а.с. 83-84).

Податковим органом на підставі п.п. 19№.1.1, 19№.1.2 п. 19№.1 ст. 19№, п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. 75.1 статті 75 у порядку статті 76 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI (зі змінами та доповненнями) проведено камеральну перевірку даних, задекларованих у деклараціях по орендній платі за земельні ділянки державної або комунальної власності за 2015-2016 рр. та встановлено заниження позивачем податкових зобовязань з орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності на загальну суму 552708,46 грн, про що складено акт від 16.03.2018 № 606/12-32-12-06/23487660 (а.с. 69-72 зворотній бік).

На підставі акту перевірки прийнято податкове повідомлення - рішення форми "Р" від 10.04.2018 р. № НОМЕР_1 на загальну суму 690885,57 грн, з яких сума основного грошового зобов'язання з орендної плати з юридичних осіб складає 552708,46 грн. та 138177,11 грн фінансових санкцій. (а.с. 74).

Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених позовних вимог та оцінюючи обґрунтованість заперечень відповідача, суд виходить з такого.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Згідно пунктом 288.1 статті 288 Податкового кодексу України, в редакції станом до 30 вересня 2015 року, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, оформлений та зареєстрований відповідно до законодавства.

Таким чином, Податковий кодекс України вказував на необхідність державної реєстрації договору оренди землі.

Відповідно до статті 2 Закону України від 01 липня 2004 № 1952-IV Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі Закон № 1952-IV) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття. зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Пунктом 2 частини 1 статті 3 Закону № 1952-IV однією із загальних засад державної реєстрації прав є обовязковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав.

Частиною третьою цієї ж статті визначено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:

1)реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;

2)на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації.

Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, роли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 28 цього Закону.

Статтею 4 цього ж Закону чітко визначено, що право оренди (суборенди) земельної ділянки підлягає державній реєстрації.

Пунктом 14 частини 1 статті 27 Закону № 1952-IV передбачено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Згідно статті 20 Закону України від 06 жовтня 1998 року № 161-XIV Про оренду землі (далі Закон № 161-XIV) (в редакції до 31.12.2011, тобто, в редакції, що діяла на момент укладення додаткової угоди № 2) укладений договір оренди підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом.

Згідно з частиною 1 статті 210 Цивільного кодексу України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Частиною 1 статті 654 Цивільного кодексу України передбачено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідно до норми, що передбачена частини 2 статті 203 Цивільного кодексу України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Із системного аналізу пункту 288.1 статті 288 ПК України, частини 5 статті 6 Закону України Про оренду землі, стаття 654 Цивільного кодексу України та статті 2, 3,4, 27 Закону № 1952-ІV слідує, що станом на момент складання податковим органом спірного податкового повідомлення-рішення, підлягало державній реєстрації як право оренди земельної ділянки, так і внесення змін до договору, на підставі якого виникло дане право.

Таким чином, як цивільне та земельне законодавство України, так і спеціальне законодавство, що регулює державну реєстрацію права власності та інших речових прав, зокрема, оренди землі, однозначно вимагало та вимагає обовязковості державної реєстрації правочинів, що встановлюють, змінюють або припиняють істотні умови права оренди земельної ділянки.

Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 введено в дію рішення РНБО України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України" та розпочато проведення Антитерористичної операції (далі - АТО) на території Донецької і Луганської областей.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" від 02 вересня 2014 року № 1669-VII (далі - Закон №1669) період проведення антитерористичної операції це час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Виходячи з наведених приписів, датою початку періоду проведення антитерористичної операції є 14 квітня 2014 року.

Згідно з частиною 3 статті 11 "Прикінцеві та перехідні положення" наведеного Закону, закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

За результатами аналізу вказаних норм суд дійшов висновку, що Закон № 1669 є спеціальним законом у спірних правовідносинах, а тому його застосування не ставиться у залежність від внесення відповідних змін до Податкового кодексу України.

Крім того, Закон № 1669 прийнято у часі пізніше ніж Податковий кодекс України.

Статтею 6 Закону № 1669 (в редакції чинній до 08.06.2016) встановлено, що під час проведення антитерористичної операції звільнено суб'єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

Відповідно до пункту 5 статті 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1669, Кабінету Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону зобов'язаний, зокрема: затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" № 405/2014 від 14 квітня 2014 року, у період з 14.04.2014 до її закінчення.

Розпорядженням КМУ від 30 жовтня 2014 року № 1053-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція" на виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" (Закон №1669-VII) був затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком. Відповідно до вказаного Додатку в розділі "Луганська область" зокрема, зазначено: м. Сєвєродонецьк.

Розпорядженням КМУ від 05 листопада 2014 року № 1079-р "Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053" зупинена дія розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 р. № 1053 "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція".

Розпорядженням КМУ від 2 грудня 2015 року № 1275-р, "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України" на виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" був затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком. Відповідно до Додатку в розділі "Луганська область", зокрема, зазначено: м. Сєвєродонецьк.

Пунктом 3 визнано такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053 "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція" та розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079 "Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053".

Таким чином, м. Сєвєродонецьк є населеним пунктом, на території якого здійснювалась антитерористична операція, а відтак, позивач користується правом, встановленим статтею 6 Закону № 1669, щодо звільнення від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

За приписами статті 10 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Однак, статтею 6 Закону № 1669, не вимагається отримання сертифіката про засвідчення форс-мажорних обставин для звільнення від плати за землю.

Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" щодо безперешкодної діяльності органів місцевого самоврядування" (набув чинності 08.06.2016) внесено зміни до статті 6 Закону №1669, а саме текст статті 6 викладено в такій редакції: "Звільнити суб'єктів господарювання від плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності в населених пунктах згідно з переліками, передбаченими частиною четвертою статті 4 цього Закону".

Отже, статтею 6 Закону № 1669 (в редакції від 08.06.2016) звільнено суб'єктів господарювання від плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності в населених пунктах згідно з переліками, передбаченими частиною четвертою статті 4 цього Закону, де зазначено, що Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затверджуються Кабінетом Міністрів України, який забезпечує своєчасну їх актуалізацію.

Відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення м. Сєвєродонецьк не зазначено.

Таким чином, відповідно до положень Закону № 1669 достатньою підставою для звільнення від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності та скасування орендної плати за користування державним та комунальним майном стосовно конкретних суб'єктів господарювання є встановлення факту здійснення ними діяльності на території проведення антитерористичної операції за період з 14 квітня 2014 року по 07 червня 2016 року.

Зважаючи на вищевикладене, враховуючи, що норми Закону № 1669-VII та Податкового кодексу України є суперечливими, податковий орган, отримавши від позивача уточнені податкові декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2015 та 2016 роки, керуючись пунктом 56.21 статті 56 Податкового кодексу України, мав застосувати законодавство, більш сприятливе для платника податків, та погодитися з тим, що платник податків у період часу з 14 квітня 2014 року по 07 червня 2016 року був звільнений від плати за земельні ділянки, розташовані на території проведення АТО, тобто застосувати положення статті 6 Закону №1669-VII.

На користь такої позиції свідчить й судова практика Європейського Суду з прав людини, якою згідно з частинами першою та другою статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України має керуватися суд при вирішенні справи, застосовуючи принцип верховенства права.

Так, Європейський Суд з прав людини у справі Сєрков проти України, заява №39766/05, пар. 33, 41, 42, 43, 44 рішення від 07.07.2011 зазначив, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання державного органу в мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення пункту 1 передбачає, що позбавлення власності можливе тільки на умовах, передбачених законом, а пункт 2 визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення в дію законів. Більше того, верховенство права, один з основоположних принципів демократичного суспільства, притаманне всім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності та не було свавільним (див. рішення у справі Ятрідіс проти Греції (Iatridis v.) [ВП], заява №31107/96, п. 58, ECHR 1999).

Суд також зазначає, що можливість таких різних тлумачень одних і тих самих положень законодавства головним чином була спричинена неналежним станом національного законодавства з цього питання. Правила, які було закріплено в Указі Президента та в Законі про ПДВ, надавали необґрунтовану свободу вибору щодо тлумачення того, яким чином вони можуть співвідноситись, а також розуміння чіткої сфери їх застосування та значення їх вимог.

Відповідно, на думку Суду, відсутність необхідної передбачуваності та чіткості національного законодавства з такого важливого фіскального питання, яка призводила до його суперечливого тлумачення судом, порушує вимоги Конвенції щодо якості закону.

У цьому контексті Суд не може не брати до уваги вимоги статті 4.4.1 Закону про погашення зобовязань платників податків, який передбачає, що у разі якщо норма закону або іншого нормативного акта, виданого на основі закону, або якщо норми різних законів або нормативних актів дозволяють неоднозначне або множинне тлумачення прав та обовязків платників податків і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків. Проте у цій справі державні органи обрали тлумачення національного законодавства, менш сприятливе для платників податків, що призвело до стягнення ПДВ із заявника (див. також рішення у справі Щокін проти України (Shchokin v.), заяви №23759/03 та № 37943/06, п. 57, від 14 жовтня 2010 року).

Вищезазначені міркування є достатніми, щоб надати Суду можливість дійти висновку, що втручання у майнові права заявника було незаконним у контексті статті 1 Першого протоколу. Відповідно, Суд постановляє, що було порушення цього положення.

Отже, задекларовані в уточнюючих деклараціях позивача нульові показники зобовязання з плати за землю протягом періоду з 01 січня 2015 року по 07 червня 2016 відповідають вимогам Закону № 1669 і свідчать про реалізацію позивачем зазначеного права.

Відповідно до пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Посилаючись на вказану норму, Відповідач нарахував позивачу штрафні (фінансові) санкції.

Однак, з огляду на те, що за результатами розгляду справи суд дійшов висновку про безпідставність визначення податковим органом Позивачу податкового зобов'язання з орендної плати за земельні ділянки комунальної власності за період з 01 січня 2015 року по 07 червня 2016 року, підстави для застосування до підприємства Відповідачем штрафних (фінансових) санкцій, що передбачені статтею 123 Податкового кодексу України, у вказаний період відсутні.

За таких обставин судом встановлено, що форми Р № НОМЕР_1 від 10 квітня 2018 року видане Головним управлінням ДФС у Луганській області в частині збільшення приватному акціонерному товариству Хімпроект суми грошового зобовязання за платежем орендна плата з юридичних осіб, розташованими на території проведення АТО, за період з 01 січня 2015 року по 07 червня 2016 року включно є протиправним та підлягає скасуванню.

З огляду на те, що позовні вимоги позивача, який не є субєктом владних повноважень, задоволено в повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути з Головного управління ДФС у Луганській області судові витрати зі сплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень на користь приватного акціонерного товариства Хімпроект у сумі 10363,28 грн.

Керуючись статтями 2, 5, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги приватного акціонерного товариства Хімпроект (93400, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, пр-т. Космонавтів, 15-А) до Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області (93400, Луганська область, м.Сєвєродонецьк, вул. Енергетиків, 72) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 10.04.2018 - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення форма Р Головного управління ДФС у Луганській області від 10 квітня 2018 року № НОМЕР_1, яким збільшено приватному акціонерному товариству Хімпроект суму грошового зобовязання за платежем орендна плата з юридичних осіб, код платежу 18010600, на суму 690885,57 грн, в тому числі за податковим зобовязанням - на суму 552708,46 грн за штрафними (фінансовими) санкціями - на суму 138177,11 грн.

Стягнути на користь приватного акціонерного товариства Хімпроект (93400, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, пр-т. Космонавтів, 15-А, ідентифікаційний код юридичної особи 23487660) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Луганськійобласті (93401, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Енергетиків, 72, ідентифікаційний код юридичної особи 39591445) витрати зі сплати судового збору у розмірі 10363,28 (десять тисяч триста шістдесят три) гривні 28 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Донецького апеляційного адміністративного суду або через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 18 червня 2018 року.

Суддя ОСОБА_1