Справа № 812/1189/18
Суддя: І.О. Свергун
Дата ухвалення: 2018-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

20 червня 2018 рокуСєвєродонецькСправа № 812/1189/18

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Свергун І.О.,

за участі секретаря - Моспанюк Є.С.,

представника відповідача - Колупаєвої В.А. (довіреність від 19.02.2018 № 145),

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об'єднання» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені в сумі 510247,83 грн,

ВСТАНОВИВ:

23.04.2018 до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі - позивач, ЛОВ ФСЗІ) до товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об'єднання» (далі - відповідач, ТОВ «ЛЕО») про стягнення адміністративно-господарських санкцій за 2017 рік у сумі 508259,36 грн та пені за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій за період з 17.04.2018 по 23.04.2018 у розмірі 1988,48 грн, разом 510247,83 грн. Позов обґрунтовано таким.

Відповідно до Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість та працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 № 70 «Про реалізацію статей 19, 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», відповідач надав Звіт про зайнятість та працевлаштування за 2017 рік за формою 10-ПІ від 13.02.2018 вх. № 723.

29.03.2018 позивач отримав від державної служби зайнятості відповідь на свій запит від 27.02.2018, з якої вбачається, що відповідач у 2017 році щомісяця подавав до служби зайнятості інформацію про наявність вільних робочих місць для осіб з інвалідністю, відмов підприємства у працевлаштування осіб з обмеженими фізичними можливостями за направленням центру зайнятості не було, але замовлень щодо професійного навчання або підготовки від роботодавця не надходило.

Позивач вважає, що відповідач здійснив не всі можливі заходи для працевлаштування осіб з інвалідністю, оскільки для виконання нормативу робочих місць для осіб з інвалідністю роботодавець має брати активну участь у заходах, що проводить державна служба зайнятості для працевлаштування осіб з інвалідністю (обов'язкові заходи для роботодавців при виконанні нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю наведені в листі Державної служби зайнятості від 14.09.2016 № ДЦ-01-6415/0/616 «Щодо обов'язковості подання форми № 3-ПН та заходів з працевлаштування інвалідів»).

Враховуючи інформацію за звітом про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2017 рік за формою 10-ПІ, згідно з якою у 2017 році відповідач не виконав норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів, встановлений статтею 19 Закону України від 21.03.1991 № 875-XII «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» (далі - Закон № 875), ТОВ «ЛЕО» нарахована адміністративно-господарська санкція у розмірі 508259,34 грн, яку відповідач згідно з частиною четвертою статті 20 Закону № 875 мав сплатити до 15.04.2018, про що був повідомлений позивачем листом від 14.02.2018 № 03-10/167. Оскільки адміністративно-господарські санкції у встановлений законом строк відповідачем не сплачені, позивач просить стягнути їх з відповідача разом із нарахованою пенею з 17.04.2018 по 23.04.2018 в розмірі 1988,48 грн.

18.05.2018 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити в задоволенні позову з таких підстав.

На виконання вимог закону відповідач створив з дотриманням 4% нормативу відповідну кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів. Факт створення робочих місць підтверджується тим, що згідно зі штатним розкладом відповідача станом на 31.12.2017 у відповідача працювало 140 осіб з інвалідністю, а згідно зі звітом за формою № 3-ПН станом на 31.12.2017 відповідач пропонував для працевлаштування інвалідів 17 вакантних робочих місць. Отже, загальна кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів становила 157 одиниць, тоді як встановлений статтею 19 Закону 4% норматив становив для відповідача у 2017 році 108 осіб.

Вимоги статті 18 Закону № 875 до підприємства в частині працевлаштування інвалідів на створені робочі місця зводяться до надання державній службі зайнятості інформації, необхідної для організації працевлаштування інвалідів та звітування Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначені вимоги Закону відповідач виконав у повному обсязі, протягом 2017 року інформував державну службу зайнятості за формою № 3-ПН щодо всіх наявних у нього вакансій для працевлаштування інвалідів, що підтверджується листом Луганського обласного центру зайнятості від 23.03.2018 № 28/4-514. Також відповідач звітував за 2017 рік Луганському обласному відділенню Фонду соціального захисту інвалідів, в якому зареєстрований, шляхом надання 07.02.2017 вх. № 01-24/2/409 звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2017 рік за формою № 10-ПІ від 07.02.2018, затвердженого наказом Мінпраці України від 10.02.2007 № 42.

Окрім цього ТОВ «ЛЕО» за власною ініціативою вживало інших заходів для забезпечення працевлаштування інвалідів на створені робочі місця, а саме: за місцезнаходженням та за місцем розташування структурних підрозділів інформувало про наявність вакансій для працевлаштування інвалідів з проханням направляти інвалідів до відповідача управління праці та соціального захисту населення та центри зайнятості в містах і селищах міського типу Луганської області, де знаходяться структурні підрозділи відповідача, публікувало оголошення у засобах масової інформації про наявність вакансій для працевлаштування інвалідів, брало участь у ярмарках вакансій з питань працевлаштування громадян з обмеженими фізичними можливостями.

Відтак, відповідач вважає, що він ужив належних заходів для виконання встановленого Законом нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю (том 1 арк. спр. 35-40).

В ході судового розгляду справи представник позивача підтримав позовні вимоги в позовному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеному у позовній заяві. У судове засідання 20.06.2018 представник позивача не прибув, надав до суду клопотання про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені у відзиві на позовну заяву, просив відмовити в задоволенні позову.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77 Кодексу адміністративного судочинства України, суд встановив таке.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об'єднання» зареєстровано в якості юридичної особи у встановленому законом порядку, перебуває на обліку у позивача.

На виконання вимог Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 № 70, ТОВ «ЛЕО» 07.02.2018 за вих. № 01-24/2/409 до ЛОВ ФСЗІ подано звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2017 рік, у якому зазначено, що середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу (осіб) становить 2704 особи, з них: середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність (осіб) - 99; кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (осіб) - 108; фонд оплати праці штатних працівників (тис. грн) - 152703,70; середньорічна заробітна плата штатного працівника (грн) - 56473,26; сума адміністративно - господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів (грн) - 508259,34 грн (том 1 арк. спр. 12).

14.02.2018 за вих. № 03-10/167 позивачем на адресу ТОВ «ЛЕО» направлено лист з проханням своєчасно здійснити сплату адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю у 2017 році до 15 квітня 2018 року, не допускаючи нарахування пені та додаткових витрат, пов'язаних зі зверненням до суду за примусовим стягненням боргу (том 1 арк. спр. 13).

27.02.2018 позивач направив на адресу Старобільського районного центру зайнятості населення запит № 04-02/224 про надання інформації, чи надавалися ТОВ «ЛЕО» до Старобільського міського центру зайнятості відомості про вільні робочі місця (вакансії), на які можливе працевлаштування осіб з інвалідністю, а також про випадки відмови роботодавцем у працевлаштуванні осіб з інвалідністю, які направлялися центром зайнятості, протягом 2017 року; чи здійснювалося ТОВ «ЛЕО» замовлення до Старобільського міського центру зайнятості на професійне навчання або підготовку особи з інвалідністю у разі відсутності фахівців з потрібними професіями серед зареєстрованих у державній службі зайнятості осіб з інвалідністю (том 1 арк. спр. 15).

23.03.2017 Старобільським районним центром зайнятості надано ЛОВ ФСЗІ відповідь за № 28/4-514 з інформацією про надання ТОВ «ЛЕО» протягом 2017 року звітності за формою 3-ПН, зазначенням того, що випадків відмови роботодавцем у працевлаштуванні осіб з інвалідністю, які направлялися центром зайнятості на заявлені вакансії, не було, також повідомлено, що ТОВ «ЛЕО» не здійснювало до Старобільського РЦЗ замовлення на професійне навчання або підготовку осіб з інвалідністю (том 1 арк. спр. 17).

За несвоєчасну сплату ТОВ «ЛЕО» адміністративно-господарських санкцій за 2017 рік ЛОВ ФСЗІ нараховано підприємству пеню в сумі 1988,48 грн, про що зазначено у розрахунку суми позову, пред'явленого щодо стягнення заборгованості по сплаті адміністративно-господарських санкцій за незайняті робочі місця для працевлаштування інвалідів (том 1 арк. спр. 18).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, оцінюючи обґрунтованість заперечень відповідача, суд виходить з такого.

Основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами визначає Закон України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» від 21.03.1991 № 875-XII (далі - Закон № 875-XII).

Відповідно до статті 7 Закону № 875-XII законодавство про соціальну захищеність інвалідів в Україні складається з цього Закону та інших актів законодавства, що видаються відповідно до нього.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 875-XII забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Частиною третьою цієї статті визначено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі статтею 18-1 Закону № 875-XII особа з інвалідністю, яка не досягла пенсійного віку, не працює, але бажає працювати, має право бути зареєстрованою у державній службі зайнятості як безробітна.

Рішення про визнання особи з інвалідністю безробітною і взяття її на облік для працевлаштування приймається центром зайнятості за місцем проживання особи з інвалідністю на підставі поданих нею рекомендації МСЕК та інших передбачених законодавством документів.

Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у особи з інвалідністю кваліфікації та знань, з урахуванням її побажань.

Державна служба зайнятості може за рахунок Фонду соціального захисту інвалідів надавати дотацію роботодавцям на створення спеціальних робочих місць для осіб з інвалідністю, зареєстрованих у державній службі зайнятості, а також проводити професійну підготовку, підвищення кваліфікації і перепідготовку цієї категорії осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до вимог статті 19 Закону № 875-XII для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування осіб з інвалідністю у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Аналіз зазначених положень Закону дає підстави для висновку про те, що обов'язки роботодавців стосовно забезпечення прав інвалідів на працевлаштування полягають у:

а) виділенні та створенні робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальних робочих місць;

б) створенні для осіб з інвалідністю умов праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації;

в) забезпеченні інших соціально-економічних гарантії, передбачених чинним законодавством;

г) наданні державній службі зайнятості інформації, необхідної для організації працевлаштування інвалідів;

д) звітуванні Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною першою статті 20 Закону № 875-XII підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк (частина друга статті 20 Закону № 875-XII).

Відповідно до частини четвертої статті 20 Закону № 875-XII адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, ТОВ «ЛЕО» своєчасно подало до ЛОВ ФСЗІ звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2017 рік.

Згідно з Порядком подання форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», затвердженим наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 № 316 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.06.2013 за № 988/23520, ТОВ «ЛЕО» протягом 2017 року подавало до Старобільського районного центру зайнятості звітність форми № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» від 27.01.2017 вих. № 01-34/2/93 про наявність 12 вакансій (том 2 арк. спр. 74-84), від 13.02.2017 вих. № 01-34/2/195 про наявність 1 вакансії (том 2 арк. спр. 85-87), від 15.02.2017 вих. № 01-34/2/216 про наявність 1 вакансії (том 2 арк. спр. 88-90), від 27.02.2017 вих. № 01-34/2/326 про наявність 1 вакансії (том 2 арк. спр. 91-92), від 28.02.2017 вих. № 01-34/2/345 про наявність 15 вакансій (том 2 арк. спр. 93-105), від 28.03.2017 вих. № 01-34/2/524 про наявність 15 вакансій (том 2 арк. спр. 106-118), від 26.04.2017 вих. № 01-24/2/773 про наявність 13 вакансій (том 2 арк. спр. 119-130), від 29.05.2017 вих. № 01-24/2/1097 про наявність 12 вакансій (том 2 арк. спр. 131-141), від 14.06.2017 вих. № 01-24/2/1177 про наявність 1 вакансії (том 2 арк. спр. 142-144), від 21.06.2017 вих. № 01-24/2/1201 про наявність 1 вакансії (том 2 арк. спр. 145-147), від 27.06.2017 вих. № 01-24/2/1236 про наявність 14 вакансій (том 2 арк. спр. 148-159), від 03.07.2017 вих. № 01-24/2/1286 про наявність 1 вакансії (том 2 арк. спр. 160-162), від 06.07.2017 вих. № 01-24/2/1315 про наявність 1 вакансії (том 2 арк. спр. 163-165), від 26.07.2017 вих. № 01-24/2/1406 про наявність 15 вакансій (том 2 арк. спр. 166-178), від 28.08.2017 вих. № 01-24/2/1687 про наявність 14 вакансій (том 2 арк. спр. 179-189), від 06.09.2017 вих. № 01-24/2/1818 про наявність 1 вакансії (том 2 арк. спр. 190-192), від 13.09.2017 вих. № 01-24/2/1879 про наявність 1 вакансії (том 2 арк. спр. 193-195), від 20.09.2017 вих. № 01-24/2/1963 про наявність 1 вакансії (том 2 арк. спр. 196-198), від 27.09.2017 вих. № 01-24/2/2054 про наявність 17 вакансій (том 2 арк. спр. 199-211), від 04.10.2017 вих. № 01-24/2/2137 про наявність 1 вакансії (том 2 арк. спр. 212-214), від 18.10.2017 вих. № 01-24/2/2273 про наявність 1 вакансії (том 2 арк. спр. 215-217), від 30.10.2017 вих. № 01-24/2/2391 про наявність 34 вакансій (том 2 арк. спр. 218-231), від 28.11.2017 вих. № 01-24/2/2748 про наявність 32 вакансій (том 2 арк. спр. 232-243), від 06.12.2017 вих. № 01-24/2/2841 про наявність 1 вакансії (том 2 арк. спр. 245-247), від 27.12.2017 вих. № 01-24/2/3094 про наявність 30 вакансі1 (том 2 арк. спр. 248-250, том 3 арк. спр. 1-9), у якій зазначало інформацію про вільні робочі місця для працевлаштування інвалідів.

Витягом зі штатного розпису ТОВ «ЛЕО» станом на 31.12.2016 підтверджується, що на підприємстві відповідача створені робочі місця (контролер енергонагляду), про можливість працевлаштування інвалідів на які повідомлявся Старобільський районний центр зайнятості (том 1 арк. спр. 42).

Також судом установлено, що ТОВ «ЛЕО» вживалися інші заходи щодо працевлаштування інвалідів, а саме:

- направлялися запити з проханням інформувати осіб з інвалідністю (ІІ, ІІІ груп), які не мають протипоказань для виконання робіт, пов'язаних з тривалою ходою і перебуванням на відкритих майданчиках при підвищених і знижених температурах, про наявність вакантних місць контролерів енергонагляду у структурних підрозділах ТОВ «ЛЕО», до управлінь соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради, Новоайдарської райдержадміністрації, Міловської райдержадміністрації, Біловодської райдержадміністрації, Марківської райдержадміністрації, Лисичанської міської ради, Сватівської райдержадміністрації, Станично-Луганської райдержадміністрації, Рубіжанської міської ради, Кремінської райдержадміністрації, Попаснянської райдержадміністрації, Троїцької райдержадміністрації, Новопсковської райдержадміністрації, Старобільської райдержадміністрації Луганської області (том 1 арк. спр. 57-168);

- розміщувалися оголошення про наявні вакансії для працевлаштування осіб з інвалідністю у засобах масової інформації (том 1 арк. спр. 209-250, том 2 арк. спр. 1-69);

- ТОВ «ЛЕО» брало участь у ярмарках вакансій, що влаштовувалися Старобільським районним центром зайнятості, що підтверджується листами Старобільського районного центру зайнятості від 29.03.2017 № 28/4-708, від 04.07.2017 № 28/4-1371, від 28.09.2017 № 28/4-2130, від 07.12.2017 № 28/4-2656(том 2 арк. спр. 70-73).

У матеріалах справи містяться листи Сватівського районного центру зайнятості від 14.03.2018 № 25/4-634, Старобільського районного центру зайнятості від 15.03.2018 № 28/3-470, Попаснянського районного центру зайнятості від 15.03.2018 № 24-06/304, Троїцького районного центру зайнятості від 13.03.2018 № 29/2-187, Кремінського районного центру зайнятості від 07.03.2018 № 17/02-426, Лисичанського міського центру зайнятості від 12.03.2018 № 8/02-385, Біловодського районного центру зайнятості від 15.03.2018 № 15/2-227, зокрема, про те, що відмови у працевлаштуванні інвалідів від ТОВ «ЛЕО» протягом 2016 року не було (том 1 арк. спр. 186, 188, 190, 192, 193, 194, 197), а також листи Сєвєродонецького міського центру зайнятості від 19.03.2018 № 13/02-792, Міловського районного центру зайнятості від 14.03.2018 № 20/2-95, Рубіжанського міського центру зайнятості від 16.03.2018 № 11/04-261, Марківського районного центру зайнятості від 06.03.2018 № 19/02-172 про те, що особи з інвалідністю для працевлаштування до ТОВ «ЛЕО» не направлялися (том 1 арк. спр. 187, 189, 191, 195).

Вищезазначене свідчить, що відповідачем вживалися залежні від нього заходи щодо працевлаштування осіб з інвалідністю на вакантні посади у підприємстві. Фактів відмови у працевлаштуванні інвалідів при розгляді справи судом не встановлено.

На підтвердження працевлаштування осіб з інвалідністю протягом 2017 року у структурних підрозділах ТОВ «ЛЕО» відповідачем надано перелік осіб з інвалідністю - штатних працівників, які були зайняті на підприємстві в період з 01.01.2017 по 31.12.2017 (том 1 арк. спр. 43-56), копії звітів за формою № Д4 «Звіт про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до фіскальних органів» за 2017 рік (том 3 арк. спр. 10-250, том 4 арк. спр. 1-250, том 5 арк. спр. 1-133), витяги з книг обліку трудових книжок і вкладишів до них ТОВ «ЛЕО» (том 5 арк. спр. 134-250, том 6 арк. спр. 1-31), копії наказів (розпоряджень) про прийняття на роботу, наказів про припинення трудового договору (том 6 арк. спр. 32-215), копії довідок до актів огляду МСЕК, копії пенсійних посвідчень (том 6 арк. спр. 216-250, том 7 арк. спр. 1-111). Частину документів, що стосуються працівників ТОВ «ЛЕО», відповідач не має змоги надати через знаходження зазначеної документації на тимчасово неконтрольованій українською владою території, про що надано довідку ТОВ «ЛЕО» від 14.05.2018 № 01-27/2/205 (том 7 арк. спр. 112).

Твердження представника позивача про невжиття відповідачем протягом 2017 року всіх обов'язкових заходів для роботодавців при виконанні нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю, наведених в листі Державної служби зайнятості від 14.09.2016 № ДЦ-01-6415/0/616 «Щодо обов'язковості подання форми № 3-ПН та заходів з працевлаштування інвалідів», суд не бере до уваги, оскільки відповідальність, визначена статтею 20 Закону № 875-ХІІ, настає для роботодавців за нестворення у необхідній кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів, а не за невжиття заходів по пошуку інвалідів для працевлаштування, про які йдеться у зазначеному листі.

Адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням правопорушення.

Згідно із статтею 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Отже, для стягнення адміністративно-господарських санкцій слід виходити із загальних норм права відносно відповідальності за порушення зобов'язань та встановлення в діях або бездіяльності підприємства складу правопорушення з метою застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій.

Зважаючи на вжиття ТОВ «ЛЕО» усіх залежних від нього заходів щодо створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, суд вважає, що позивач намагається покласти на відповідача відповідальність у вигляді фінансових санкцій та пені за відсутність у населеному пункті за місцем знаходження підприємства осіб з інвалідністю, які бажають працевлаштуватись, що є неприпустимим.

Підсумовуючи викладене, суд робить висновок, що обов'язок підприємства зі створення робочих місць для осіб з інвалідністю не супроводжується його обов'язком займатися пошуком таких осіб для працевлаштування. Тобто працевлаштування осіб з інвалідністю залежить від їх волевиявлення при зверненні до підприємства чи служби зайнятості, обов'язок підприємства зі створення робочих місць для осіб з інвалідністю не супроводжується його обов'язком займатися пошуком осіб з інвалідністю для працевлаштування. Такий обов'язок покладений на державну службу зайнятості.

Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом України у постановах від 20 червня 2011 року у справі № 21-60а11 за позовом Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Приватного підприємства «Продекспорт» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та від 26 червня 2012 року у справі № 21-105а12 за позовом Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Одеської залізниці про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені.

Верховний Суд України дійшов висновку, що на підприємство не може бути покладена відповідальність за ненаправлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування, відсутність у населеному пункті за місцем знаходження підприємства інвалідів, які бажають працевлаштуватись.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Позивачем не доведено правомірності заявленого позову. На підставі викладеного у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Підстави для відшкодування позивачеві судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 2, 9, 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об'єднання» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені в сумі 510247,83 грн відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складено 25 червня 2018 року.

Суддя І.О. Свергун