Справа № 522/10368/16-а
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2018-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

19 червня 2018 року

м. Київ

справа №522/10368/16-а

адміністративне провадження №К/9901/34733/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Гімона М.М. (суддя-доповідач),

суддів: Мороз Л.Л., Бучик А.Ю.,

розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за касаційною скаргою Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі на ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2017 року (суддя Лук'янчук О.В.) про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі на постанову Приморського районного суду м.Одеси від 27 вересня 2016 року у справі №522/10368/16-а за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м.Одеси про зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Приморського районного суду м.Одеси від 27 вересня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано неправомірним та скасовано рішення управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси №107 від 12 травня 2016 року щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку пенсії за вислугу років у розмірі 90% виходячи з розміру місячного заробітку за посадою прокурора відділу прокуратури Одеської області на підставі постанови КМУ №505 від 31 травня 2012 року «Про упорядкування структури та умов праці працівників органів прокуратури» у зв'язку зі збільшенням посадового окладу відповідно до Постанови КМУ №1013 від 09 грудня 2015 року «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів». Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії на підставі довідки №116 прокуратури Одеської області від 28 березня 2016 року відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції від 11.07.2003 року, виходячи з розрахунку 90 % від середньої заробітної плати, та провести відповідні виплати з 14 грудня 2015 року.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу у цій справі.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2017 року апеляційну скаргу відповідача залишено без руху та надано тридцятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків, а саме: надати клопотання про поновлення строків апеляційного оскарження з наведенням підстав для такого поновлення. Підставою для залишення апеляційної скарги без руху стало те, що повторну подачу апеляційної скарги більш як через 3 місяці після її повернення Одеським апеляційним адміністративним судом не можна визнати своєчасною та обґрунтованою, оскільки відсутність фінансування для усунення недоліку апеляційної скарги в частині сплати судового збору не може бути належним доказом поважності причин пропуску строку на рішення суду. Зазначений період часу, протягом якого відповідач усував недолік апеляційної скарги, є явно перебільшеним для вчинення такої дії і неспіврозмірним із процесуальним строком, встановленим для апеляційного оскарження судового рішення. Вчасна первинна подача апеляційної скарги не означає, що після її повернення повторне звернення до суду можливе у будь-який довільний строк, без дотримання часових рамок, встановлених процесуальним законом, оскільки в такому разі порушуватиметься принцип юридичної визначеності. У зв'язку з цим, суд дійшов висновку, що зазначена причина пропуску строку не може бути визнана поважною, а отже, заявнику апеляційної скарги необхідно довести наявність об'єктивних перешкод, які не дозволили подати апеляційної скаргу в розумний строк без невиправданих зволікань.

На виконання вказаної ухвали суду відповідач 15 травня 2017 року подав заяву про усунення недоліків апеляційної скарги, в якій просив поновити строк на апеляційне оскарження.

В обґрунтування клопотання апелянт зазначив, що кошторисом на 2016 рік не було передбачено коштів на таку статтю витрат як сплата судового збору та зазначає, що з 1 січня 2017 року звільнено Пенсійний фонд України та його органи від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2017 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження з тих підстав, що оцінка підставам, вказаним у заяві про усунення недоліків апеляційної скарги вже була надана в ухвалі суду про залишення апеляційної скарги без руху. Кодекс адміністративного судочинства України передбачає можливість поновлення пропущеного строку лише у разі його пропуску з поважних причин. Натомість, відсутність бюджетного фінансування не надає суб'єкту владних повноважень право у будь-який необмежений час після спливу строку апеляційного оскарження реалізовувати право на апеляційне оскарження судового рішення.

Не погодившись з ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2017 року, відповідач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і постановити нову ухвалу про відкриття апеляційного провадження у справі.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суд апеляційної інстанції не прийняв до уваги, що згідно Положення про юридичний сектор Управління, яке затверджено наказом управління №193 від 10 вересня 2015 року на юридичну особу покладені функції згідно переліку. Оскільки органи пенсійного фонду є органами державної виконавчої влади, які у своїй діяльності керуються нормативно-правовими актами, просив скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції.

У запереченнях на касаційну скаргу позивач, посилаючись на законність і обґрунтованість ухвали апеляційного суду, просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а ухвалу апеляційного суду - без змін

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанцій норм процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст.189 Кодексу адміністративного судочинства, в редакції діючій на час постановлення оскарженої ухвали суду, апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 186 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали про залишення апеляційної скарги без руху особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Незалежно від поважності причини пропуску строку апеляційного оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга прокурора, органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб'єкта владних повноважень подана після спливу одного року з моменту оголошення оскаржуваного судового рішення.

Отже, законодавством передбачено, як дії суду при подачі апеляційної скарги після закінчення строків, установлених статтею 186 Кодексу, так і дії суду у разі неподання у встановлений судом строк заяви про поновлення цього строку або визнання судом підстав для поновлення строку, вказаних у заяві, неповажними.

Судом апеляційної інстанції виконано вимоги статті 189 КАС України, і доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судом неправильно застосовано вказану норму процесуального права.

Посилаючись на те, що суд апеляційної інстанції не прийняв до уваги, які функції покладені на юридичний сектор Управління, тобто на внутрішню організацію роботи Управління, скаржник не зазначає, яким чином це спростовує висновки апеляційного суду про пропуск відповідачем строку апеляційного оскарження і відсутність поважних причин для його поновлення.

При цьому, відповідно до ст.341 КАС України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, колегія суддів вважає, що такі обставини мають бути встановлені судом апеляційної інстанції з посиланням на належні та допустимі докази.

Таким чином, з огляду на те, що касаційна скарга не містить обґрунтування в чому полягає порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права, а ті обставини, які зазначені в касаційній скарзі не спростовують висновків апеляційного суду, касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Слід зазначити, що вимоги скаржника щодо постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження колегія суддів вважає недоречними, оскільки вони виходять за межі повноважень касаційного суду за наслідками розгляду касаційної скарги на ухвалу суду.

Відповідно до частини першої статті 350 КАС суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом апеляційної інстанції виконано всі вимоги процесуального законодавства, у зв'язку з чим касаційна скарга, в межах її доводів, не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 345, 349, 353, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2017 року про відмову у відкритті апеляційного провадження у справі №522/10368/16-а залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.М. Гімон

Л.Л. Мороз

А.Ю. Бучик ,

Судді Верховного Суду