Справа № 815/1581/18
Суддя: Кравченко М.М.
Дата ухвалення: 2018-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1581/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2018 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Кравченка М.М.;

за участі:

секретаря судового засідання Кушкань Т.В.;

позивача ОСОБА_1;

представника позивача ОСОБА_2;

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправною бездіяльність, стягнення грошового забезпечення та грошової компенсації, -

СУТЬ СПОРУ:

ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Одеській області, в якій просив: визнати протиправною бездіяльність щодо невиконання вимог законодавства про нарахування та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 23.09.2016 року по 15.11.2016 року в сумі 11381,58 грн. та грошової компенсації за невикористану відпустку за 2016 рік тривалістю 43 календарних дні в сумі 17006,50 грн.; стягнути грошове забезпечення за період з 23.09.2016 року по 15.11.2016 року в сумі 11381,58 грн. та грошову компенсацію за невикористану відпустку за 2016 рік тривалістю 43 календарних дні в сумі 17006,50 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив наступне.

Наказом відповідача від 07.11.2015 року за № 69 о/с позивача з 07.11.2015 року було призначено інспектором-черговим Овідіопольського відділу поліції ГУНП в області з присвоєнням спеціального звання майор поліції. Наказом відповідача від 19.04.2016 року № 228 о/с позивач був звільнений зі служби в поліції за п.5 ч.1 ст.77 (через службову невідповідність) із займаної посади інспектора-чергового Овідіопольського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області. Передбачено виплатити грошову компенсацію за 13 днів невикористаної відпустки за період з 1 січня по день звільнення. Вислуга років на день звільнення у календарному обчисленні визначена у 22 роки 02 місяці 03 дні. Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 22.09.2016 року у справі № 815/2456/16 визнано протиправним та скасовано рішення (висновок) атестаційної комісії, визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області від 19.04.2016 року № 228 о/с про звільнення, поновлено позивача на посаді інспектора-чергового Овідіопольського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області з 19.04.2016 року та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19.04.2016 року по 22.09.2016 року в розмірі 33090,89 грн. з вирахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів. Поновлення на посаді здійснено за наказом відповідача № 1428 о/с від 15.11.2016 року, а наказом відповідача № 1523 о/с від 16.11.2016 року у звязку з організаційно-штатними змінами позивача з дня видання наказу призначено інспектором сектору реагування патрульної поліції № 2 Овідіопольського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області, звільнивши з посади інспектора-чергового. Наказом відповідача № 1784 о/с від 31.12.2016 року позивачу було надано 2 доби відпустки за 2016 рік з 24 по 25 грудня 2016 року і визначено, що невикористана частина відпустки за 2016 рік складає 30 діб. Наказом відповідача № 608 о/с від 30.03.2017 року наказ № 1428 о/с від 15.11.2016 року було доповнено словами «відрахувавши з грошового забезпечення компенсацію за 13 діб невикористаної чергової відпустки за 2016 рік». Наказом відповідача № 200 о/с від 06.02.2017 року позивачу надавалась щорічна відпустка за 2017 рік тривалістю 45 діб, з 15 січня по 28 лютого 2017 року. Наказом відповідача № 632 о/с від 31.03.2017 року позивача з дня видання наказу було звільнено зі служби в поліції за п.7 ч.1 ст.77 (за власним бажанням), відраховано з грошового забезпечення за 34 доби надмірно нарахованої частини чергової відпустки за 2017 рік. Після звільнення зі служби в поліції та призначення пенсії за вислугу років з метою перевірки правильності визначення розміру пенсії і врахування при цьому всіх належних виплат грошового забезпечення представник позивача звертався до відповідача для зясування складу виплат, які позивач отримував за період з грудня 2016 року по березень 2017 року. На вказані адвокатські запити були отримані відповіді відповідача № 14/1-К-89/аз від 13.07.2017 року, № 14/1-К-287/аз від 22.11.2017 року, № 14/1-К-961/аз від 25.12.2017 року. До листа відповідача від 13.07.2017 року були додані довідки про розмір грошового забезпечення та про щомісячні додаткові види грошового забезпечення, а до листа від 25.12.2017 року був доданий розрахунковий лист за грудень 2016 року, за яким позивач дізнався, що після поновлення на посаді грошове забезпечення почали нараховувати тільки з 16.11.2016 року. У листі від 22.11.2017 року № 14/1-К-287/аз відповідач також стверджував, що виплата грошової компенсації за невикористану відпустку у 2016 році не передбачена законодавством і виплачується тільки за відпустку невикористану у році звільнення.

Позивач не погоджується з бездіяльністю відповідача щодо невиконання вимог законодавства про нарахування та виплату грошового забезпечення за період з 23.09.2016 року по 15.11.2016 року в сумі 11381,58 грн. та грошової компенсації за невикористану відпустку за 2016 рік тривалістю 43 календарних дні в сумі 17006,50 грн.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 02.05.2018 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправною бездіяльність, стягнення грошового забезпечення та грошової компенсації було прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказує, що 31.10.2016 року надійшла постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 52725858 від 24.10.2016 року щодо виконання виконавчого листа № 815/2456/16 виданий 10.10.2016 року Одеським окружним адміністративним судом. Постановою державного виконавця ВП № 52725858 зобовязано поновити ОСОБА_1 на посаду інспектора-чергового Овідіопольського відділу поліції ГУНП в Одеській області з 19.04.2016 року. 15.11.2016 року на виконання зазначеної постанови Одеського окружного адміністративного суду від 22.09.2016 року по справі № 815/2456/16 та постанови про відкриття виконавчого провадження від 24.10.2016 року № 52725858 наказом ГУНП в Одеській області № 1428 о/с від 15.11.2016 року поновлено майора поліції ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді інспектора-чергового Овідіопольського відділу поліції ГУНП в Одеській області. З 16.11.2016 року наказом ГУНП в Одеській області № 1523 о/с призначено майора поліції ОСОБА_1 на посаду інспектора сектору реагування патрульної поліції № 2 Овідіопольського відділу поліції ГУНП в Одеській області. З цієї посади в подальшому позивача було звільнено. Фактично рішення суду про поновлення на роботі позивача почало виконуватися з 24.10.2016 року з вини самого позивача так, як він після прийняття постанови Одеського окружного адміністративного суду від 22.09.2016 року по справі № 815/2456/16 одразу не звернувся до виконавчої служби. В свою чергу ГУНП в Одеській області виконало усі заходи щодо вчасного виконання рішення суду та 15.11.2016 року наказом ГУНП в Одеській області № 1428 о/с від 15.11.2016 року поновлено майора поліції ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді інспектора-чергового Овідіопольського відділу поліції ГУНП в Одеській області. В звязку з тим, що 15.11.2016 року наказом ГУНП в Одеській області № 1428 о/с позивача поновлено на посаду інспектора-чергового Овідіопольського відділу поліції ГУНП в Одеській області, яка скорочена з 16.09.2016 року наказом ГУНП в Одеській області № 2244 дск від 16.09.2016 року «Про організаційно-штатні зміни в Головному управлінні Національної поліції в Одеській області», унеможливлювало будь які виплати з 22.09.2016 року по 15.11.2016 року. Як вбачається з наказу ГУНП в Одеській області від 31.12.2016 року № 1784 о/с, відповідно до ст.ст.92, 93 Закону України «Про Національну поліцію» майору поліції ОСОБА_1 надано частину щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2016 рік, тривалістю 2 доби, з 24 по 25 грудня 2016 року, з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу. Невикористана частина відпустки за 2016 рік складає 30 діб. Відповідно до розрахункового листа за грудень 2016 року табельний номер НОМЕР_1 ОСОБА_1 вбачається, що йому виплачено матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі посадового окладу 2400,00 грн. (наказ ГУНП № 1784 о/с від 31.12.2016 року). Позивач додав зазначений розрахунок до позову. Оскільки ОСОБА_1 звільнений з поліції 31.03.2017 року наказом ГУНП в Одеській області від 31.03.2017 року № 632 о/с, тому виплата грошової компенсації за невикористану відпустку у 2016 році не передбачена законодавством.

У відповіді на відзив позивач вказує, що тривалість вимушеного прогулу позивача з 23 вересня по 15 листопада 2016 року становить 54 календарних дні (вересень 8 днів, жовтень 31 день, листопад 15 днів), а розмір належного позивачу грошового забезпечення за вимушений прогул становить 11381,58 грн. (210,77 грн. х 54 дні). Відповідач не врахував, що фактично позивач не використав ще 13 днів відпустки за 2016 рік, оскільки за наказом відповідача від 19.04.2016 року № 228 о/с було передбачено виплатити йому грошову компенсацію за 13 днів невикористаної відпустки за період з 1 січня по день звільнення, проте за наказом відповідача № 608 о/с від 30.03.2017 року з грошового забезпечення позивача було відраховано компенсацію за 13 діб невикористаної чергової відпустки за 2016 рік. Наказом відповідача № 228 о/с від 19.04.2016 року визначено наявність у позивача вислуги років у 22 повних календарних роки служби - то у 2016 році позивач мав право на щорічну основну оплачувану відпустку тривалістю 45 діб (22 роки - 5 років = 17 років), з яких використав тільки 2 дні, невикористана частина відпустки за 2016 рік становить 43 календарних дні, а розмір грошової компенсації за неї буде становити 17006,50 грн. (11865 грн. : 30 кал. днів х 43 кал. дні).

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та заперечував проти його задоволення.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити. Свій висновок суд вмотивовує наступним чином. Так, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 відповідно до положень п.9, п.12 Перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію», в звязку із припиненням виконання функцій Головним управлінням МВС України в Одеській області та створенням Головного управління Національної поліції в Одеській області, на підставі поданих рапорту та заяви, наказом ГУНП в Одеській області № 69 о/с від 07.11.2015 року з 07.11.2015 року був призначений на посаду інспектора-чергового Овідіопольського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області з присвоєнням йому спеціального звання «майор поліції».

03.03.2016 року атестаційною комісією Головного управління Національної поліції України в Одеській області була проведена атестація позивача, за результатами якої було прийняте рішення, яке міститься в протоколі, в якому зазначено в розділі ІV «Результати атестування (висновок атестаційної комісії)» атестаційного листа, а саме: « 4 займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність».

19.04.2016 року за результатами проведеної атестації позивача наказом Головного управління Національної поліції України в Одеській області № 228 о/с його було звільнено зі служби в поліції за п.5 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (через службову невідповідність). Передбачено виплатити грошову компенсацію за 13 днів невикористаної відпустки за період з 1 січня по день звільнення. Вислуга років на день звільнення у календарному обчисленні для виплати надбавки за вислугу років складає 22 роки 02 місяці 03 дні.

ОСОБА_1 не погодився з висновком атестаційної комісії Головного управління Національної поліції України в Одеській області та з наказом Головного управління Національної поліції України в Одеській області про звільнення та звернувся до суду за захистом.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 22.09.2016 року у справі № 815/2456/16 адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено повністю, рішення (висновок) Атестаційної комісії № 6 Головного управління Національної поліції в Одеській області, що оформлене протоколом від 03.03.2016 року та зазначене у розділі IV «Результати атестування (висновок атестаційної комісії)» атестаційного листа, а саме: «4 - займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність», який прийнятий стосовно ОСОБА_1 визнано протиправним та скасовано, визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області від 19.04.2016 року № 228 о/с про звільнення на підставі п.5 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» майора поліції ОСОБА_1 з посади інспектора-чергового Овідіопольського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області, поновлено ОСОБА_1 на посаді інспектора-чергового Овідіопольського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області з 19.04.2016 року, стягнуто з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19.04.2016 року по 22.09.2016 року в розмірі 33090,89 грн. з вирахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів, а також допущено негайне виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді інспектора-чергового Овідіопольського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць 6323,10 грн. з вирахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів.

На виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 22.09.2016 року у справі № 815/2456/16 наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області від 15.11.2016 року № 1428 о/с було скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області від 19.04.2016 року № 228 о/с в частині звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1, а також було поновлено майора поліції ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді інспектора-чергового Овідіопольського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області.

Наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області від 16.11.2016 року № 1523 о/с у звязку з організаційно-штатними змінами в ГУНП в Одеській області з 16.11.2016 року ОСОБА_1 було призначено на посаду інспектора сектору реагування патрульної поліції № 2 Овідіопольського відділу поліції ГУНП в Одеській області.

Постанова Одеського окружного адміністративного суду від 22.09.2016 року у справі № 815/2456/16 набрала законної сили 21.11.2016 року.

На виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 22.09.2016 року у справі № 815/2456/16, що набрала законної сили, Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області перерахувало ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 19.04.2016 року по 22.09.2016 року в розмірі 33090,89 грн.

Наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області від 31.12.2016 року № 1784 о/с ОСОБА_1 було надано частину щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2016 рік тривалістю 2 доби з 24 по 25 грудня 2016 року з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу та визначено, що невикористана частина відпустки за 2016 рік складає 30 діб.

Наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області від 06.02.2017 року № 200 о/с ОСОБА_1 було надано щорічну чергову оплачувану відпустку за 2017 рік тривалістю 45 діб з 15.01.2017 року по 28.02.2017 року з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу.

Наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області від 30.03.2017 року № 608 о/с у доповнення до пунктів наказів Головного управління Національної поліції в Одеській області від 15.11.2016 року № 1428 о/с в частині поновлення майора поліції ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді інспектора-чергового Овідіопольського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області, доповнивши словами «відрахувавши з грошового забезпечення компенсацію за 13 діб невикористаної чергової відпустки за 2016 рік».

Наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області від 31.03.2017 року № 632 о/с майора поліції ОСОБА_1 інспектора сектору реагування патрульної поліції № 2 Овідіопольського відділу поліції ГУНП в Одеській області з 31.30.2017 року було звільнено зі служби в поліції за п.7 ч.1 ст.77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію», відрахувавши з грошового забезпечення за 34 доби надмірно нарахованої частини відпустки за 2017 рік.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши законність дій та рішень відповідача, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до п.4 ч.10 ст.62 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський своєчасно і в повному обсязі отримує грошове забезпечення та інші компенсаційні виплати відповідно до закону та інших нормативно-правових актів України.

Згідно з ст.43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч.1 ст.94 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затверджені Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 року № 260 та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 року за № 669/28799, визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських.

Згідно з п.4 Розділу 1 Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 року № 260 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 року за № 669/28799, грошове забезпечення виплачується поліцейським, які призначені на штатні посади в Національній поліції, та курсантам ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання.

Відповідно до п.15 Розділу 1 зазначених Порядку та умов при прийнятті на службу до Національної поліції грошове забезпечення поліцейським нараховується з дня призначення на посаду.

Згідно з п.6 Розділу 3 вказаних Порядку та умов поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у звязку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення. Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.

Постановою Верховного Суду України від 05.03.2012 року по справі № 21-42а-12 (номер рішення у ЄДРСР - 24068075) встановлено, що питання, пов'язані із прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням із неї (її припиненням), урегульовані спеціальним законодавством, зокрема, Законом України від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ «Про міліцію», Законом України від 2 грудня 1990 року № 509-XII «Про державну податкову службу», Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР. Тому, за загальним правилом, під час вирішення справ цієї категорії пріоритетними є норми спеціальних законів. Трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин, або коли про це йдеться у спеціальному законі. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у своїй постанові від 17.02.2015 року по справі № 21-8а15 (номер рішення у ЄДРСР - 42946756).

Відповідно до ч.1 ст.235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у звязку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Одеський окружний адміністративний суд в своїй постанові від 22.09.2016 року у справі № 815/2456/16, яка набрала законної сили 21.11.2016 року, встановив факт незаконного звільнення позивача з займаної посади, що стало підставою для скасування наказу про звільнення та поновлення на посаді.

Згідно з ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Крім того, Одеський окружний адміністративний суд в своїй постанові від 22.09.2016 року у справі № 815/2456/16 допустив негайне виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді інспектора-чергового Овідіопольського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.255 КАС України (в редакції, що діяла станом на 22.09.2016 року) постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

Згідно з ч.2 ст.257 КАС України (в редакції, що діяла станом на 22.09.2016 року) судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Таким чином, з урахуванням зазначеного, суд прийшов до висновку, що з моменту прийняття постанови Одеського окружного адміністративного суду від 22.09.2016 року у справі № 815/2456/16 ОСОБА_1 вважається таким, що поновлений на попередній роботі, а тому Головне управління Національної поліції в Одеській області зобовязане нараховувати та сплачувати йому грошове забезпечення.

При цьому, з 23.09.2016 року по 15.11.2016 року Головне управління Національної поліції в Одеській області не сплачувало ОСОБА_1 грошове забезпечення.

Посилання відповідача на проведені організаційно-штатні зміни в Головному управлінні Національної поліції в Одеській області, що унеможливило будь які виплати з 22.09.2016 року по 15.11.2016 року, оскільки посада, на яку було поновлено позивача, скорочена з 16.09.2016 року, суд вважає необґрунтованими та, як вони порушують встановлені Конституцією України гарантії щодо незаконного звільнення та своєчасного одержання винагороди за працю.

Суд зазначає, що внутрішня реорганізація Головного управління Національної поліції в Одеській області не є підставою для невиплати позивачу грошового забезпечення, як незаконно звільненого працівника, з моменту прийняття рішення суду про його поновлення, яке належить до негайного виконання.

З урахуванням зазначеного, відповідач повинен був за період з 23.09.2016 року по 15.11.2016 року нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення.

Відповідно до ч.1 ст.92 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.93 Закону України «Про Національну поліцію» тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення пятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як пятнадцять календарних днів.

Відповідно до ч.ч.9-10 ст.93 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Згідно з п.8 Розділу 3 Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 року № 260 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 року за № 669/28799, за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи.

Тобто, суд погоджується з позивачем, що у 2016 році він мав право на 45 календарних дні оплачуваної відпустки, виходячи з наявної вислуги років у 22 повних календарних роки служби.

З огляду на зміст наказу Головного управління Національної поліції в Одеській області від 31.03.2017 року № 632 о/с про звільнення ОСОБА_1 суд встановив, що в ньому взагалі не зазначено кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку. При цьому, в наказі вказано про необхідність відрахування з грошового забезпечення 34 доби надмірно нарахованої частини чергової відпустки за 2017 рік, оскільки наказом від 06.02.2017 року № 200 о/с ОСОБА_1 було надано щорічну чергову оплачувану відпустку за 2017 рік тривалістю 45 діб з 15.01.2017 року по 28.02.2017 року з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу.

Разом з цим, зі змісту матеріалів справи вбачається, що відповідно до наказів від 31.12.2016 року № 1784 о/с (щодо надання частини щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2016 рік тривалістю 2 доби з 24 по 25 грудня 2016 року та зазначення невикористаної частини відпустки за 2016 рік у кількості 30 діб) та від 30.03.2017 року № 608 о/с (щодо внесення змін до наказу від 15.11.2016 року № 1428 о/с в частині відрахування з грошового забезпечення компенсації за 13 діб невикористаної чергової відпустки за 2016 рік у звязку з скасуванням Одеським окружним адміністративним судом наказу від 19.04.2016 року № 228 о/с, на підставі якого позивачу було виплачено грошову компенсацію за 13 днів невикористаної відпустки за період з 1 січня по день звільнення) у позивача залишилося невикористаними в 2016 році 43 календарних дні відпустки.

З урахуванням зазначеного, відповідач 31.03.2017 року повинен був нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористану відпустку за 2016 рік тривалістю 43 календарних дні.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що бездіяльність Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо невиконання вимог законодавства про нарахування та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 23.09.2016 року по 15.11.2016 року та грошової компенсації за невикористану відпустку за 2016 рік тривалістю 43 календарних дні є протиправною.

Середній заробіток працівника згідно з ч.1 ст.27 Закону України «Про оплату праці» визначається за правилами, закріпленими у порядку.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому, враховується положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок), який застосовується у випадку виплати середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Відповідно до абз.3 п.2 Порядку у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Згідно з абз.4 п.2 Порядку якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Абзацом 3 пункту 3 Порядку визначено, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Згідно з п.5 Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Із п.5 Порядку вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абз.1 п.8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Відповідно до абз.1 п.8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати, як розрахункової величини для нарахування виплат, працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз.2 п.8 порядку).

Одеський окружний адміністративний суд в своїй постанові від 22.09.2016 року у справі № 815/2456/16, яка набрала законної сили 22.11.2016 року, встановив, що середньоденне грошове забезпечення позивача складає 210,77 грн. (лютий 29 днів - 6266,20 грн. та березень 31 день - 6380 грн. 2016 року, всього 60 днів - 12646,20 грн.).

У період з 23.09.2016 року по 15.11.2016 року загальна кількість днів складає 54 дні.

Таким чином, суд прийшов до висновку про необхідність стягнення з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 23.09.2016 року по 15.11.2016 року в сумі 11381,58 грн.

Згідно з розрахунковим листом за грудень 2016 року ОСОБА_1 отримав грошове забезпечення в сумі 11865,00 грн., з якого розраховується сума відпускних.

Тобто, належна позивачу сума грошової компенсації за невикористану відпустку за 2016 рік тривалістю 43 календарних дні складає 17006,50 грн. (11865,00 / 30 * 43).

Таким чином, суд прийшов до висновку про необхідність стягнення з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану відпустку за 2016 рік тривалістю 43 календарних дні в сумі 17006,50 грн.

Згідно з ч.1 та ч.2 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Європейський Суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000, «Онерїлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обовязок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах.

Крім того, ЄСПЛ у своєму рішення по справі Yvonne van Duyn v.Home Office зазначив, що «принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться в законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії». З огляду на принцип юридичної визначеності, держава не може посилатись на відсутність певного нормативного акта, який би визначав механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституції чи інших актах. Така дія названого принципу пов'язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності. Захист принципу обґрунтованих сподівань та юридичної визначеності є досить важливим у сфері державного управління та соціального захисту. Так, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію своєї політики чи поведінки, така держава чи такий орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки щодо фізичних та юридичних осіб на власний розсуд та без завчасного повідомлення про зміни у такій політиці чи поведінці, позаяк схвалення названої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у названих осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Під час розгляду справи відповідач не надав доказів, які спростовують встановлені вище факти.

Згідно з ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Відповідно до п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року, заява 4909/04, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно з вимогами ст.139 КАС України судові витрати не стягуються.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, ст.ст.2, 77, 90, 139, 242-246, 250 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 65078, РНОКПП НОМЕР_1) до Головного управління Національної поліції в Одеській області (вул. Єврейська, 12, м. Одеса, 65014, ідентифікаційний код 40108740) про визнання протиправною бездіяльність, стягнення грошового забезпечення та грошової компенсації - задовольнити.

2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо невиконання вимог законодавства про нарахування та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 23.09.2016 року по 15.11.2016 року в сумі 11381,58 грн. та грошової компенсації за невикористану відпустку за 2016 рік тривалістю 43 календарних дні в сумі 17006,50 грн.

3. Стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 23.09.2016 року по 15.11.2016 року в сумі 11381,58 грн.

4. Стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану відпустку за 2016 рік тривалістю 43 календарних дні в сумі 17006,50 грн.

Порядок і строки оскарження рішення визначаються ст.ст.293, 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.255 КАС України.

Повний текст рішення складено 22 червня 2018 року.

Суддя М.М. Кравченко