Справа № 814/1140/17
Суддя: Косцова І.П.
Дата ухвалення: 2018-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2018 р. м.ОдесаСправа № 814/1140/17

Категорія: 12.2 Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.
Одеський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді доповідача Косцової І.П.
суддів Стас Л.В.
Турецької І.О.
за участю: секретаряСтефанцевої Ю.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Військової частини НОМЕР_1 та ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Миколаївького окружного адміністративного суду від 16 січня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_1 про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив стягнути з Військової частини НОМЕР_1 добові витрати на відрядження в зону проведення АТО на загальну суму 1140 грн. та винагороду за участь у терористичній операції на загальну суму 9 000 грн. за період серпень-жовтень 2014 року.

В обґрунтування позову зазначив, що відповідач не погасив заборгованість із виплати добових витрат на відрядження та винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 № 98 «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів» та п.1.25 Інструкції про порядок відшкодування військовослужбовцям Збройних Сил України витрат на службові відрядження в межах України, затвердженою наказом Міністра оборони України від 29.08.2011 № 530, постанови Кабінету Міністрів України № 158 від 04.06.2014, Кодексу законів про працю.

Рішенням Миколаївького окружного адміністративного суду від 16 січня 2018 року позов задоволено частково. Суд стягнув з військової частини НОМЕР_1 на користь позивача добові витрати на відрядження в зону проведення АТО на загальну суму 1140 грн. та зобов`язав ІНФОРМАЦІЯ_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 винагороду за участь в АТО за період з 29.08.2014 року по 02.10.2014 року. В решті позову відмовив.

В апеляційних скаргах Військова частина НОМЕР_1 та ІНФОРМАЦІЯ_3 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просять скасувати судове рішення та прийняти нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування своїх доводів апелянт - Військова частина НОМЕР_1 , з посиланням на положення Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 11.06.2008 року №260, за приписами якої військовослужбовція, тимчасово прикомандированим до інших військових частин, грошове забезпечення в цих військових частинах виплачується лише в тому випадку, якщо прикомандирування дозволено Миністром оборони України, його першим заступником та заступниками, Начальником Генерального штабу - Главнокомандувачем Збройних сил України, командувачами видів Збройних сил України відповідно до повноважень, зазначила, що військова частина не є належним відповідачем у даній справі, адже ОСОБА_1 зарахований до списків особового складу військової частини з 08.10.2014 року, а відтак, за період серпень-вересень 2014 року винагороду за участь в антитерористичній операції військова частина виплачувати не повинна.

Крім цього, апелянт зазначив, що за приписами Інструкції про порядок відшкодування військовослужбовцям Збройних сил України витрат на службові відрядження в межах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29.08.2011 року №530 військовослужбовцям, направленим для участі в антитерористичних операціях, за дні, коли вони забезпечуються харчуванням за рахунок держави, добові не виплачуються. Оскільки за весь час знаходження позивача в зоні проведення антитерористичної операції останній забезпечувався харчуванням за рахунок держави, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення на користь позивача цього виду виплат.

В свою чергу другий апелянт - ІНФОРМАЦІЯ_3 , обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, зазначив, що оскільки ОСОБА_1 направлявся у відрядження з Миколаївського обласного військового комісаріату на підставі розпорядження штабу командування сухопутних військ Збройних сил України, з урахуванням положень Інструкції №530, підстави для виплати добових відсутні. Крім цього апелянт зазначив, що у зв`язку з тим, що в період перебування у відрядженні ОСОБА_1 перебував на забезпеченні в Миколаївському обласному військовому комісаріаті, оплата винагороди за участь в антитерористичній операції покладалась саме на військовий комісаріат. Оскільки під час перебування позивача у відрядженні військова частина НОМЕР_1 до комісаріату витягів з наказів керівника Антитерористичного центру при СБУ про прибуття, вибуття чи перебування в зоні проведення АТО не надавала, так само як і сам ОСОБА_1 після прибуття з відрядження, військовий комісаріат не мав підстав для нарахування та виплати винагороди за участь в АТО.

У відзивах на апеляційні скарги представник позивача зазначив, що наведені апелянтами доводи не ґрунтуються на законі, а відтак, підстави для задоволення апеляційних скарг відсутні. В свою чергу зазначив, що судове рішення має бути змінено в частині стягнення винагороди за участь в АТО із зазначенням конкретної суми, що підлягає стягненню.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах заявлених вимог і доводів апелянтів, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 19.03.2014 позивача було призвано для проходження військової служби.

Згідно наказів військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 06.06.2014 року № 14 та від 24.06.14 року №142 ОСОБА_1 призначено оператором центру автоматизованих засобів управління ІНФОРМАЦІЯ_1 та зараховано до списків особового складу військового комісаріату та на всі види забезпечення (а.с.97 т.1).

Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 №188 від 19.08.2014 ОСОБА_1 відряджено у військову частину - польова пошта НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) на 30 діб з 19.08.2014 по 17.09.2014 року в розпорядження командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 (а.с.123 т.1).

Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 № 213 від 16.09.2014 продовжено термін відрядження ОСОБА_1 у в/ч НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) на 30 діб з 17.09.2014 року по 16.10.2014 року в розпорядження командира військової частини (а.с.124 т.1).

Як свідчать матеріали справи, 29.08.2014 року ОСОБА_1 , на підставі Наказу першого заступника Антитерористичного центру при СБУ №105 від 29.08.2014 року, як військовослужбовець, що виконує обов`язки у складі 79 окремої аеромобільної бригади, прибув до складу сил та засобів, які залучаються та беруть участь в АТО на території Донецької та Луганської областей, з метою виконання службових завдань (а.с.46-49 т.1).

Згідно наказів командира в/ч - польова пошта НОМЕР_2 від 11.09.14 року №239, від 24.09.2014 року №251 термін перебування ОСОБА_1 в районі виконання завдань для участі в АТО продовжувався з 11.09.14 року по 23.09.14 року та з24.09.14 по 03.10.14 року (а.с.140, 141 т.1).

На підставі наказу першого заступника АТЦ при СБУ №24 від 02.10.2014 року ОСОБА_1 вибув до пункту постійної дислокації (а.с.50 т.1).

З 06.10.2014 року ОСОБА_1 прибув з відрядження з в/ч польова пошта НОМЕР_2 та приступив до виконання службових обов`язків у ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що свідчить наказ військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 №233 від 06.10.14 року (а.с.125-126 т.1).

Підставою для звернення позивача з даним позовом стала та обставина, що за період перебування у відрядженні відповідачі не виплатили йому добові витрати на відрядження та винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач, перебуваючи у розпорядженні в/ч НОМЕР_1 , був направлений в зону АТО, йому повинні були виплачувати добові на загальних підставах з військовослужбовцями тієї військової частини, до якої він був прикомандирований (перебував у розпорядженні). Також суд погодився з доводами позивача щодо наявності законних підстав для виплати останньому винагороди за безпосередню участь в антитерористичних операціях, втім зазначив, що оскільки у серпні 2014 року ОСОБА_1 перебував у зоні АТО 3 дні (з 29.08. по 31.08.), а у жовтні цього ж року - 2 дні (з 01.10. по 02.10.), розмір винагороди повинен бути обчислений пропорційно дням безпосередньої участі у зазначених операціях і заходах.

У зв`язку з цим суд першої інстанції дійшов висновку, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 зазначену винагороду за спірний період.

Судова колегія вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог в частині нарахування та виплати винагороди за участь в АТО, проте не може погодитись з судовим рішенням в частині задоволення позову про стягнення добових за відрядження.

Позиція суду апеляційної інстанції ґрунтується на наступному.

Наказом Міністра оборони України від 29.08.2011 року№530, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22.09.2011 року за №1115/19853 (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин) затверджено Інструкцію про порядок відшкодування військовослужбовцям Збройних Сил України витрат на службові відрядження в межах України (далі -Інструкція № 530).

За приписами п.1.1 Інструкції №530 службовим відрядженням (далі - відрядження) вважається поїздка військовослужбовця за розпорядженням командира або начальника на певний строк в іншу місцевість для виконання службового завдання поза пунктом постійного або тимчасового розквартирування військової частини (підрозділу), у якій військовослужбовець проходить службу.

Позиція позивача та його представника, з якою погодився суд першої інстанції, ґрунтується на тому, що оскільки позивач для безпосередньої участі в антитерористичних операціях направлявся з в/ч НОМЕР_1 , тобто перебував в іншій місцевості поза пунктом постійного або тимчасового розквартирування військової частини, в якій він проходив службу, остання має виплатити позивачеві добові витрати.

Однак судова колегія таку позицію вважає помилковою та зазначає, що згідно абзацу другого п.1.1 Інструкції №530 виплата військовослужбовцям добових, так само як і відшкодування витрат на наймання житлового приміщення, а також на проїзд до місця відрядження та назад здійснюється виключно для покриття особистих витрат під час відрядження.

Матеріали справи не містять будь-яких доказів, що ОСОБА_1 під час перебування в районі виконання завдань для участі в АТО мав потребу та необхідність здійснення будь-яких особистих витрат, адже, як встановлено судом апеляційної інстанції, весь час перебування в зоні АТО ОСОБА_1 знаходився на повному державному забезпеченні.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до п.1.16 Інструкції №530 військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), направленим у відрядження одиночним порядком, крім відряджень, зазначених у пунктах 1.23 і 1.24 цієї Інструкції, за кожний день перебування у відрядженні в межах строків, передбачених пунктом 1.5 цієї Інструкції, і за час перебування в дорозі виплачуються добові в розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України.

Виплата добових у розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України, також провадиться військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), направленим у відрядження в складі підрозділів, а у випадках, зазначених у підпунктах 1.19.1 і 1.19.2 пункту 1.19 цієї Інструкції, - у складі військової частини для виконання певного переліку завдань. При цьому наведений перелік не містить такого виду відряження, як відрядження в район виконання завдань для участі в АТО.

Натомість пунктом 1.23 Інструкції №530 наведено перелік видів відряджень, виплата добових по яких не провадиться, серед яких зазначені відрядження (поїздки) у складі військових частин, крім відряджень, зазначених у підпунктах 1.19.1 і 1.19.2 пункту 1.19 цієї Інструкції та у складі підрозділів військових частин, крім випадків, передбачених у пунктах 1.19 і 1.20 цієї Інструкції.

За приписами абзацу першого п.1.25 Інструкції №530 військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), тимчасово прикомандированим з дозволу Міністра оборони України, першого заступника Міністра оборони України, начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України, командувачів видів Збройних Сил України до інших військових частин, або тим, які перебувають у розпорядженні відповідних командирів (начальників), оплата добових за період перебування в пунктах прикомандирування або в розпорядженні не провадиться.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що військовослужбовці, які на підставі відповідних наказів військової частини вибувають в район виконання завдань для участі в АТО, не можуть вважатися такими, що перебувають у відрядженні, а відтак, посилання суду першої інстанції на абзац другий п.1.25 Інструкції є помилковим.

До того ж, як вбачається зі змісту наказів командира в/ч НОМЕР_1 від 27.08.14 року №222, від 11.09.14 №239, від 24.09.14 року №251, про які зазначалось вище, позивач не направлявся та не перебував у відрядженні, в цих наказах лише зафіксовано, що солдат ОСОБА_1 вибув в район виконання завдань для участі в АТО та йому продовжувався термін такого перебування.

Зазначені обставини, на переконання судової колегії, виключають обов`язок військової частни виплачувати ОСОБА_1 добові за період перебування в зоні проведення антитерористичних операцій, а доводи позивача ґрунтуються на невірному тлумаченні наведених правових норм.

Що стосується доводів апелянтів про відсутність підстав для виплати винагороди за безпосередню участь в антитерористичних операціях, судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п.2 постанови КМ України № 158 від 04.06.2014 "Про перерозподіл деяких видатків державного бюджету, передбачених Міністерству фінансів на 2014 рік, та виділення коштів з резервного фонду державного бюджету» (в редакції, яка діяла на час перебування позивача в районі виконання завдань для участі в АТО) за безпосередню участь в антитерористичних операціях, здійснення заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбиття збройного нападу на обєкти, що охороняються військовослужбовцями, звільнення цих обєктів у разі захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою військовослужбовцям, починаючи з 1 травня 2014 р. виплачується винагорода в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення та заробітної плати, але не менш ніж 3000 гривень, у розрахунку на місяць.

Згідно з п.п.1,2 Наказу Міністерства оборони України від 12.06.2014 № 383 "Про виплату винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України" (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин) наказано виплачувати військовослужбовцям Збройних Сил України за безпосередню участь в антитерористичних операціях, починаючи з 01 травня 2014 року винагороду в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення, але не менш ніж 3000 гривень, у розрахунку на місяць. Винагороду виплачувати за час, обрахований із дня фактичного початку участі в операціях і заходах, зазначених у пункті 1 цього наказу, до дня завершення такої участі, в поточному місяці за минулий на підставі наказів командирів (начальників) органів військового управління (військових частин, закладів, установ, організацій) (командирам (начальникам) - наказів вищих командирів (начальників)).

Як вірно зазначено судом першої інстанції, позивач перебував у АТО з 29.08.2014 по 02.10.2014 року, грошове забезпечення позивача, згідно довідки Миколаївського ОВС, за серпень 2014 складало 2 584,61 грн., вересень 2014 - 2 558 грн., тому за повний місяць вересня 2014 року Миколаївський ОВК повинен виплатити позивачу - 3000 грн., а за 3 дня серпня та 2 дня жовтня 2014 відповідач повинен перерахувати зазначену винагороду відповідно до фактичних днів знаходження позивача у зоні АТО.

Судова колегія вважає правильним висновок суду першої інстанції, що за 3 дня серпня та 2 дня жовтня 2014 року неможливо сплатити винагороду, як за місяць в сумі 3000 грн.

Водночас,колегія суддів не може визнати обґрунтованими доводи апелянта - ІНФОРМАЦІЯ_1 з приводу того, що оскільки до комісаріату в/ч НОМЕР_1 не надала витягів з наказів керівника АТЦ при СБУ про прибуття, убуття чи перебування в зоні проведення АТО, та сам позивач також цих наказів не надав, підстави для виплати винагороди відсутні, адже невиконання суб`єктом владних повноважень свого прямого обов`язку в жодному разі не може вважатися законною підставою для порушення прав військовослужбовця та невиконання закріплених законодавством гарантій.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції повною мірою досліджено всі обставини справи, проте їм надано невірну правову оцінку, у зв`язку з чим ухвалене у справі рішення підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог про стягнення на користь позивача добових на період відрядження в зону проведення АТО.

В іншій частині висновки суду є обґрунтованими, а доводи апеляційних скарг їх не спростовують.

Керуючись ст.ст. 308, 315, 316, 321, 322, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги Військової частини НОМЕР_1 та ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити частково.

Рішення Миколаївького окружного адміністративного суду від 16 січня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_1 про стягнення - скасувати в частині стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 добових витрат на відрядження в зону АТО на загальну суму 1140 грн.

В задоволенні цієї частини позовних вимог - відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання судового рішення в повному обсязі.

Повний текст судового рішення складено 18.06.2018 року.

Суддя-доповідач: І.П. Косцова

Судді: Л.В. Стас

І.О. Турецька.

Головуючий суддя Косцова І.П.
Судді Турецька І.О. Стас Л.В.