Справа № 346/5546/16-а (2-а/3461/123/16)
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2018-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

19 червня 2018 року

Київ

справа №346/5546/16-а (2-а/3461/123/16)

адміністративне провадження №К/9901/21652/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Мороз Л.Л.,

суддів: Бучик А.Ю., Гімона М.М.,

розглянувши у порядку попереднього розгляду у касаційній інстанції адміністративну справу №346/5546/16-а

за позовом ОСОБА_1 до Коломийського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання незаконною відмови, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою Коломийського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду, постановлену 6 грудня 2016 року суддею Хобор Р.Б.,

в с т а н о в и в :

Постановою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17 листопада 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено; визнано неправомірною відмову Коломийського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області у призначенні ОСОБА_1 пенсії зі зниженням пенсійного віку; зобов'язано відповідача призначити та виплачувати позивачу пенсію на підставі ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" із зменшенням пенсійного віку, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з дня виникнення права на пенсію.

Не погодившись із даною постановою, Коломийське об'єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області подало апеляційну скаргу.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 6 грудня 2016 року апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків шляхом направлення на адресу суду оригіналу документа про сплату судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 606,32 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, Коломийське об'єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області подало касаційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу апеляційного суду, звільнивши Управління від сплати судового збору через відсутність коштів.

На думку відповідача, суд, ураховуючи майновий стан сторони, а також неможливість використання Пенсійним органом коштів у інший спосіб, ніж визначено статтею 73 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», мав усі підстави для звільнення відповідача від сплати судового збору за подачу апеляційної скарги.

Суд, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, дійшов висновку про залишення скарги без задоволення, а ухвали суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки відсутні підстави для її скасування.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 КАС України (у редакції, що діяла на час звернення до апеляційного суду) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Статтею 187 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали) встановлені вимоги до апеляційної скарги, частиною шостою якої передбачено додання до апеляційної скарги документа про сплату судового збору.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору врегульовані Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції чинній на час розгляду справи судом апеляційної інстанції), судовий збір справляється, зокрема, за подання апеляційної скарги на рішення суду, заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду, заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами у розмірі - 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про судовий збір» у вказаній редакції закріплено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

За змістом частини другої цієї ж статті суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Комплексний аналіз указаних законодавчих положень дає підстави для таких висновків.

Положення наведених правових норм покликані забезпечити безперешкодний доступ особи до правосуддя, незважаючи на її майновий стан, а також гарантувати право на судовий захист усіх осіб, які такого потребують, але через певні фінансові (матеріальні) фактори, складнощі постійного або тимчасового характеру не можуть оплатити судові витрати повністю або частково у строк та в обсязі, встановлених законодавством.

Разом з тим, названі правові норми Закону України «Про судовий збір» і Кодексу адміністративного судочинства України не мають безумовного, абсолютного характеру і встановлюють певні умови, за наявності яких особа, яка звертається до суду з відповідною заявою чи скаргою, може скористатись можливостями, встановленими цими статтями в частині сплати судового збору.

Звільнення від сплати судового збору (відстрочення, розстрочення його сплати або зменшення його розміру) з підстав, передбачених статтею 88 Кодексу адміністративного судочинства України, та статтею 8 Закону України «Про судовий збір», є прерогативою суду, який вирішує питання відкриття провадження (прийняття заяви, скарги тощо).

Зазначені норми є диспозитивними і встановлюють не обов'язок, а право суду на власний розсуд звільнити особу від сплати судового збору (відстрочити, розстрочити його сплату або зменшити його розмір).

Суд звертає увагу, що відсутність коштів у державного органу не є достатньою та беззаперечною підставою для звільнення його від виконання обов'язку щодо сплати судового збору.

За вказаних обставин, суд апеляційної інстанції обґрунтовано залишив скаргу без руху та надав відповідачу строк для усунення її недоліків шляхом надання документа про сплату судового збору.

Таким чином, доводи касаційної скарги не спростовують зазначених висновків суду апеляційної інстанції та не дають підстав вважати, що цим судом невірно застосовано норми процесуального права.

За змістом частини першої статті 350 КАС суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що апеляційним судом не допущено порушень норм процесуального права, у зв'язку з чим касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 343, 350, 356 КАС України суд, -

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу Коломийського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області залишити без задоволення.

Ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 6 грудня 2016 року у справі №346/5546/16-а залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

Л.Л. Мороз

А.Ю. Бучик

М.М. Гімон ,

Судді Верховного Суду