Справа № 821/778/18
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2018-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2018 р.м. ХерсонСправа № 821/778/18
09год. 29 хвил.

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Хом'якової В.В.,

при секретарі: Перебийніс Н.Ю., за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення від 08.02.2018 року № 9121-13 та визнання протиправною та скасування податкової вимоги від 14.02.2018 року № 1869/17,

встановив:

ОСОБА_3 (позивач) звернулась до суду з позовною заявою до Головного управління Державної фіскальної служби України у Херсонській області (відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 08.02.2018 №9121-13, яким визначено податкове зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016 рік в розмірі 39310,53 грн., та податкову вимогу 14.02.2018 №1869-17 на суму податкового боргу з податку на нерухоме майно станом на 13.02.2018, відмінне від земельної ділянки, в розмірі 39307,77 грн. ОСОБА_3 не заперечує, що є власником житлового будинку, розташованого за адресою: Херсонська область, Голопристанський район, с. Залізний Порт, вул. Шкільна, буд. 18/39, загальна площа якого становить 1038,3 кв. м. Рішенням Новофедорівської сільської ради Голопристанського району Херсонської області №614 від 30.01.2015 року затверджене Положення про податок на майно, пунктом 6.1 розділу II "Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки" даного Положення встановлена ставка податку за 1 кв.м. бази оподаткування для об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб - у розмірі 1 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року. Розмір мінімальної зарплати станом на 01.01.2016 року становив 1378 грн. Виходячи із зазначеної ставки, сума податку становить: 1378 грн х 1% х 1038,3 кв.м. =14 307,77 грн. Враховуючи суму податкового боргу з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, яка зазначена в податковому повідомленні-рішенні №9121-13 від 08.02.2018 та податковій вимозі №1869-17 від 14.02.2018 відповідачем необґрунтовано збільшена сума податку на 25000 грн. (14 307,77 грн. + 25 000 грн. = 39 707,77 грн). Включення до розміру податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016 рік суми 25000 грн. здійснено відповідачем неправомірно, оскільки вказана сума 25 000 гривень була включена до податкового зобов'язання податковим органом на підставі п.п. "ґ" п.п.266.7.1 п.266.7 ст.266 Податкового кодексу України (далі - ПКУ), згідно якого за наявності у платника податку об'єкта (об'єктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 300 квадратних метрів (для квартири) та/або 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів "а" - "г" цього пункту, збільшується на 25 000 гривень на рік за кожен такий об 'єкт житлової нерухомості (його частку). Зазначений підпункт "ґ" був включений до підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПКУ Законом України № 909-19 від 24.12.2015 року "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році". А згідно з підпунктом 4.1.9 пункту 4.1 ст.4 ПК України податкове законодавство ґрунтується на принципі стабільності, відповідно до якого зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року. При цьому, відповідно до ст.3 Бюджетного кодексу України, бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становлять один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року. Отже, положення пункту 72 розділу І Закону України № 909-19 (яким п.п.266.7.1 пункту 266.7 ст.266 ПКУ доповнено підпунктом "ґ"), не можуть застосовуватися при встановленні податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на 2016 рік, оскільки не можуть мати зворотної дії в часі.

Також позивач вказує на порушення порядку формування та надсилання податкового повідомлення-рішення. Згідно п.п.266.7.2 пункту 266.7 ст.266 Податкового кодексу України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком). Відповідачем податкове повідомлення-рішення про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 р. було прийнято лише 08.02.2018 (через 7 місяців після встановленого строку) і вручено ОСОБА_3 05 квітня 2018 року (через 9 місяців після встановленого строку), що є підставою для визнання його незаконним. Позивач зазначає про порушення приписів п. 59.1 ст. 59 ПКУ при надсиланні йому податкової вимоги.

Ухвалою від 26.04.2018 відкрито провадження у справі.

18.05.18 відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що ставки податків для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням селищної ради залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року, за 1 квадратний метр бази оподаткування. Обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об'єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку. Оскільки рішенням Новофедорівської сільської ради ставка податку на нерухоме майно була встановлена в розмірі 1 % від мінімальної заробітної плати за 1 кв.м. бази оподаткування, а згідно даних ІС "Податковий блок", за громадянкою ОСОБА_3 у власності знаходиться житловий будинок загальною площею 1038,3 кв. м., то сума до сплати за 2016 рік становила 39310,53 гривень. Розрахунок проведено за наступним алгоритмом: (1038,3 кв.м х 13,78 грн.) + 25000 гривень . Відповідач зазначає, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом. Верховна рада України визначає елементи місцевого податку: платників цього податку, об'єкт і базу оподаткування, ставку такого податку, порядок обчислення такого податку, його податковий період, строк та порядок сплати цього місцевого податку.

Згідно Прикінцевих положень Закону України від 24.12.2015 №909-УІП "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році" в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності", якою зазначено, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає плановим періодом.

12.06.2018 позивач надав суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що згідно з підпунктом 4.1.9 пункту 4.1 ст.4 ПК України податкове законодавство ґрунтується на принципі стабільності, відповідно до якого зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року. При цьому, відповідно до ст. 3 Бюджетного кодексу України, бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становлять один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року. Отже, положення пункту 72 розділу 1 Закону України №909-19 (яким п.п.266.7.1 пункту 266.7 ст.266 ПКУ доповнено підпунктом "ґ"), не можуть застосовуватися при встановленні податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на 2016 рік, оскільки не можуть мати зворотної дії в часі. В іншому випадку таке застосування не відповідало б положенням статті 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Положення п.п. 12.3.4 пункту. 12.3 ст. 12 ПКУ та Прикінцеві положення Закону України від 24.12.2015 р. №909-УІІІ, на які посилається відповідач у своєму відзиві, регулюють порядок оприлюднення рішення органу місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів, та не стосуються щодо оспорювання позивачем збільшення суми податку у 2016 році на 25000 гривень згідно п.п. "ґ" п.п.266,7.1 п.266.7 ст.266 ПКУ. У рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 року №1-рп/99 акцентується увага на тому, що вищевказана норма Конституції допускає зворотну дію в часі лише нормативно-правових актів, які стосуються скасування чи пом'якшення відповідальності за правопорушення фізичних осіб. Рішеннями Європейського суду з прав людини у справах "ОСОБА_1 проти України" , "Щокін проти України" встановлено порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки органи державної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобов'язань зі сплати податку. Податкове повідомлення-рішення про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 р. було прийнято відповідачем лише 08.02.2018 року (через 7 місяців після встановленого строку) і вручено ОСОБА_3 через 9 місяців після встановленого строку - 05 квітня 2018 року. Зазначена обставина також є підставою для визнання недійсним даного повідомлення-рішення. На час надсилання відповідачем податкової вимоги №1869-17 від 14.02.2018 , позивачу ще навіть не було вручено податкового повідомлення-рішення №9121-13 від 08.02.2018 року, що свідчить про її протиправність.

Представник позивача прибув в судове засідання, просить задовольнити позов.

Представник відповідача прибув в судове засідання, просить замінити найменування фіскального органу - на Головне управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній республіці Крим та м. Севастополі. З урахуванням думки представника позивача суд задовольняє клопотання представника відповідача протокольною ухвалою.

В судовому засідання 13.06.18 оголошено перерву до 20.06.2018.

Вступна та резолютивна частини судового рішення оголошено 20.06.2018.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є власником житлового будинку за адресою Херсонська область, Голопристанський район, с. Залізний порт, вул. Шкільна, буд.81/39, загальною площею 1038,3 кв.м.

Рішенням Новофедорівської сільської ради Голопристанського району Херсонської області №614 від 30.01.2015 року затверджене Положення про податок на майно. Пунктом 6.1 розділу II Положення "Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки" встановлена ставка податку за 1 кв.м. бази оподаткування для об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб - у розмірі 1 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року.

Головним управлінням ДФС у Херсонській області проведено розрахунок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та винесено податкове повідомлення рішення №9121-13 від 08.02.2018, в якому згідно з пп.54.3.3 п.54.3 ст.54 ПКУ та відповідно до пп.266.7.2 п.266.7 ст.266 ПКУ визначено ОСОБА_3 суму податкового зобов'язання: податок на нерухоме майно, відмінне під земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об'єктів житлової та нежитлової нерухомості за 2016 рік в розмірі 39310,53 грн. Згідно поданого відповідачем розрахунку податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, визначеного позивачці, при визначення сум в розмірі 39310 грн. 53 коп. було прийнято до уваги те, що загальна площа будинку позивачки складає 1038,3 кв.м, ставка податку 1% від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) за 1 кв. метр, це 13,78 грн. , збільшена на 25000 грн. Як стверджує позивач, податкове повідомлення-рішення отримано ним 05.04.2018.

Раніш 27.02.2018 позивачем отримана податкова вимога від 14.02.2018 №1869-17 на суму податкового боргу з податку на нерухоме майно станом на 13.02.2018, відмінне від земельної ділянки, в розмірі 39 307,77 грн.

Не погоджуючись із діями контролюючого органу, позивач звернувся до суду.

Статтею 67 Конституції України встановлено обов'язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Частиною другою статті 19 Основного Закону визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом з питань оподаткування, який встановлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплату пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків і визначає заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу є Податковий кодекс України від 02.12.2010 року №2755-VI (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - ПК України). У відповідності до п. 6.1 ст. 6 ПК України податком є обов'язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу. Елементи податку на майно визначені розділом XII Податкового кодексу України.

Законом №71-VIII з 2016 року розширено базу оподаткування для податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, шляхом оподаткування як житлової, так і нежитлової нерухомості. Відповідно п.п. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно з п.п. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПКУ об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка. Також, у п.п. 266.3.1 п. 266.3 ст. 266 ПКУ визначено, що базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. Відповідно до п.п. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПКУ база оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема, документів на право власності.

Відповідно до п.п. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла в 2016 році) ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 3 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Згідно статті 265 ПК України (у редакції Закону України №71-VIII від 28 грудня 2014 року, що діє з 01 січня 2015 року) податок на майно є місцевим податком. Особливість місцевих податків полягає в тому, що вони за законом не можуть бути встановлені безпосередньо рішенням Верховної ОСОБА_4 України. Верховна ОСОБА_4 України встановлює тільки перелік дозволених до впровадження місцевими радами місцевих податків і дозволених граничних параметрів таких податків, а власне встановлення місцевих податків, із дотриманням встановлених Верховною ОСОБА_4 критеріїв, - є компетенцією відповідних місцевих рад. Так, відповідно до підпункту 8.3 статті 8 ПК України до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад. Згідно пункту 12.3 статті 12 ПК України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Рішенням Новофедорівської сільської ради Голопристанського району Херсонської області №614 від 30.01.2015 року затверджене Положення про порядок на майно. Пунктом 6.1 розділу II Положення "Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки" встановлена ставка податку за 1 кв.м. бази оподаткування для об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб - у розмірі 1 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року.

Отже, житловий будинок, що належать позивачу на праві власності, в розумінні вищенаведених норм є об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Оскільки рішенням сільської ради на початку 2015 року були встановлені об'єкт оподаткування, база оподаткування, ставки податку, то позивач є платником даного податку за ставкою 1 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 01.01.2016 за один квадратний метр загальної площі житлового будинку.

Щодо включення до розміру податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік, додаткової суми податку 25000 грн., то відповідно до пп. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 ПКУ обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку: а) за наявності у власності платника податку одного об'єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;

б) за наявності у власності платника податку більше одного об'єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об'єктів, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;

в) за наявності у власності платника податку об'єктів житлової нерухомості різних видів, у тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об'єктів, зменшеної відповідно до підпункту "в" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;

г) сума податку, обчислена з урахуванням підпунктів "б" і "в" цього підпункту, розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об'єктів житлової нерухомості;

ґ) за наявності у власності платника податку об'єкта (об'єктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 300 квадратних метрів (для квартири) та/або 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів "а"-"г" цього підпункту, збільшується на 25000 гривень на рік за кожен такий об'єкт житлової нерухомості (його частку).

Обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об'єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Отже, сума 25 000 гривень була включена до податкового зобов'язання податковим органом на підставі п.п. "ґ" п.п.266,7.1 п.266.7 ст.266 Податкового кодексу України, зазначена норма була включена до підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПКУ Законом України №909- VIII від 24.12.2015 року "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році".

Згідно приписів пункту 4 розділу II " "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році" № 909-VIII від 24.12.2015 року, установлено, що в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності". У підпункті 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України передбачено, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Та обставина, що пп."г" був добавлений тільки 24.12.2015 не є підставою вважати, що він буде застосовуватись не раніше початку бюджетного періоду, що на стає за плановим періодом, тобто з 2017 року, оскільки збільшення суми податку на 25000 грн. відбувається в 2016 році в силу дії норм Податкового кодексу незалежно від прийняття рішення місцевими радами.

Що стосується посилань позивача на приписи підпункту 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України (принцип стабільності), то, зазначеною нормою передбачено, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року. Аналіз змісту цієї норми засвідчує, що її приписи стосуються внесення змін до елементів податків і зборів. У свою чергу, виключною компетенцією на встановлення податків має лише Верховна ОСОБА_4 України. Отже, фактично приписи підпункту 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 адресовані органу, який є компетентним установлювати податки, тобто ОСОБА_4 України. Жодних правових приписів щодо інших учасників податкових правовідносин розглядувана норма не містить. Водночас, ОСОБА_4 Рада України шляхом прийняття законів може в будь-який час відступити від раніше затверджених норм, у тому числі від змісту норми підпункту 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України. Саме це відбулось, коли Верховна ОСОБА_4 України прийняла Закон України № 909-VIII від 24.12.2015 року. Відповідні норми п.п. "ґ" п.п.266,7.1 п.266.7 ст.266 Податкового кодексу є спеціальними та пізнішими щодо підпункту 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України. Отже, застосуванню підлягають саме ці норми, а не закріплений у Податковому кодексі України принцип.

До того ж положеннями п. 4.1.9 ст. 4 ПКУ визначено, що стабільність - зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року. В даному випадку Верховна рада при введені п.п. "ґ" п.п.266.7.1 п.266.7 ст.266 Податкового кодексу не встановила та не змінила обов'язкові елементи даного виду податку, а змінила порядок обчислення суми податку з об'єкта житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб. Ставка податку для об для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості в 2016 році не збільшувалися у зв'язку з прийняттям Закону України № 909-VIII, а навпаки зменшені для об'єктів житлової нерухомості.

Згідно п.п.266.7.2 пункту 266.7 ст.266 Податкового кодексу України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Та обставина, що податкове повідомлення-рішення було вручено позивачу тільки в квітні 2018 року не є достатньою підставою визнання нечинним податкового повідомлення-рішення. Довід позивача про винесення оскарженого рішення поза межами передбаченого закону строку є неспроможним, адже строк надсилання податкового повідомлення-рішення не можна кваліфікувати як пресікательний. Відтак, сплив цього строку не звільняє платника від виконання податкового обов'язку (адже відповідна норма у національному законодавстві України відсутня) і не припиняє повноважень контролюючих органів на винесення податкових повідомлень рішень (адже відповідне застереження також відсутнє). На спірні правовідносини за своєю правовою суттю та призначенням не можуть бути поширені наслідки спливу строку у 1095 днів, зазначені ст. 102 Податкового кодексу України, адже фізична особа-громадянин не подає податкової декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Разом із тим, незважаючи на це, законодавець у п. 266.10.3 ст. 266 Податкового кодексу України запровадив спеціальне правило, за яким податкове зобов'язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу.

Таким чином, довід платника про збіг визначеного п. 266.7.2 ст. 266 Податкового кодексу України строку не сприймається судом як підстава для скасування оскарженого податкового повідомлення-рішення, позаяк законом прямо передбачено інший строк, протягом якого контролюючі органи мають повноваження на визначення платнику податків податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а саме: протягом 1095 днів від 30 червня року, наступного за тим, стосовно якого обчислюється податок.

Підсумовуючи викладене вище, суд відмічає, що позивач є власником об'єкта нерухомого майна, яке підпадає під визначення об'єкта справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, спору відносно площі цього об'єкту або місця дислокації не існує, рішення органу місцевого самоврядування, котрим у спірних правовідносинах керувався контролюючий орган, може бути застосовано до правовідносин 2016 року.

Разом з тим, суд вважає, що податкова вимога №1869-17 від 14.02.2018 була сформована та надіслана передчасно. Відповідно до п.59.1 ст.59 Податкового кодексу України у разі, якщо платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. А відповідно до пп. 266.10.1 п. 266.10 ст. 266 ПКУ податкове зобов'язання за звітний рік з податку сплачується: а) фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення. Оскільки податкове повідомлення-рішення датоване 08.02.2018, твердження позивача про його отримання поштою 05.04.2018 відповідачем не спростовано, то формування податкової вимоги має відбуватися не раніш 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення, а не 14.02.2018. Пояснень щодо передчасного формування податкової вимоги представник відповідача не надав.

Згідно до ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням з'ясованих обставин, досліджених матеріалів справи суд дійшов висновку про безпідставність заявлених позовних вимог та правомірність дій відповідача при винесенні податкового повідомлення-рішення № 9121-13 від 08.02.2018, та про наявність підстав для визнання протиправною та скасування податкової вимоги від 14.02.2018 № 1869-17.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені також у постановах Верховного Суду від 08.05.2018 року у справі № 825/1403/17, від 03.04.2018 року у справі №802/1757/16-а, від 02.03.2018 по справі № 820/2895/17, які в силу приписів ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" враховуються судом при застосуванні таких норм права.

Розподіл судових витрат належить провести за правилами ст.ст. 139, 143 КАС України та Закону України "Про судовий збір", порівну на сторони по 393 грн. 08 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 139, 143, 243-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Задовольнити позову ОСОБА_3 частково.

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області від 14.02.2018 № 1869/17.

В решти позову відмовити.

Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (пр. Ушакова, 75, м. Херсон, 73000, код ) на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, 73000, код НОМЕР_1) витрати по сплаті судового збору в сумі 393 грн. 08 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції,який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 23 червня 2018 р.

Суддя Хом'якова В.В.

кат. 8.3.11