Справа № 826/13312/17
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2018-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 червня 2018 року № 826/13312/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Маруліної Л.О., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Енергія»

до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 20.09.2017

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Енергія» (далі також - позивач, ТОВ «ТД «Енергія» ) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі також - відповідач, ГУ ДФС у м. Києві), в якій просить:

- скасувати податкове повідомлення-рішення від 20.09.2017 № на суму 87066,00 грн., з яких, за податковим зобов'язанням 69 653,00 грн. та штрафних (фінансових) санкцій 17 413,00 грн.;

- визнати протиправними дії відповідача в частині визнання порушень ТОВ «ТД «Енергія» пп. 198.1, пп. 198.2, п. 198.6 ст. 198, п. 26-1 підрозділу 2 розділу ХХ ПК України, в результаті чого призвело до заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 407 516,00 грн., в тому числі:

- за січень 2014 року на суму 84 988,00 грн.;

- за лютий 2014 на суму 349 323,00 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.10.2017 позовну заяву залишено без руху, після виправлення недоліків клопотанням позивача з додатками, ухвалою від 16.11.2017 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 27.12.2017 року.

Разом з тим, 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

В призначене судове засідання з'явились уповноважені представники сторін.

У зв'язку з наданням сторонам терміну для подачі: позивачу - додаткових пояснень та доказів, а відповідачу - відзиву на позовну заяву, головуючим відкладено судовий розгляд до 07.03.2018 року.

У вказане судове засідання з'явились уповноважені представники сторін.

Позивачем підтримано позовні вимоги. Просив їх задовольнити в повному обсязі, зазначаючи, що всі необхідні документи надавались під час перевірки та наявні в матеріалах справи, а висновки посадових осіб контролюючого органу про фіктивність усіх угод позивача з контрагентами, що призвело до завищення суми податкового кредиту є надуманими та не мають під собою правової основи для винесення відповідно до них оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, яке й підлягає скасуванню.

Відповідач заперечив проти позову. Просив відмовити в його задоволенні з підстав викладених в письмовому Відзиві на позовну заяву та зазначив, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесене на підставі складеного посадовими особами відповідача Акту перевірки, відповідно до якого, в первинних документах позивача з контрагентами знайдено ряд недоліків, товари, щодо яких здійснювались господарські операції між позивачем та його контрагентами, не простежуються по ланцюгу постачання, що свідчить про нереальність продажу ідентифікованого товару за відсутності реального придбання цього ж товару та нереальності продажу ідентифікованого товару за номенклатурою, відмінною від номенклатури попередньо придбаних товарів.

Судом зобов'язано позивача надати до матеріалів справи належним чином оформлені первинні документи по взаємовідносинах з контрагентами та Специфікації до Договорів, у зв'язку з чим відкладено розгляд справи до 25.04.2018 року.

В судове засідання з'явились уповноважені представники сторін. Від представника позивача через канцелярію суду надійшли додаткові пояснення з доказами. Суд надав термін сторонам для надання пояснень та заперечень. Від представників сторін надійшло письмове клопотання про перехід в письмове провадження у розгляді адміністративної справи.

Відповідно до частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Судом задоволено клопотання та ухвалено продовжити розгляд справи в письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали справи, Окружним адміністративним судом міста Києва встановлено, що ГУ ДФС у м. Києві проведено документальну позапланову перевірку ТОВ «ТД «Енергія» ( код 31628650), з питань податкового законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.12.2015 року.

За наслідками перевірки відповідачем складено акт від 08.08.2017 року № 125/26-15-14-07-01-10/31628650 (надалі - Акт перевірки), відповідно до якого встановлено порушення, в частині оскарженій позивачем, а саме:

п. 138.1 п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України № 2755-VI від 02.12.2010, зі змінами та доповненнями, в результаті чого призвело до заниження податку на прибуток, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 69 653,00 грн. в тому числі за 2014 рік на суму 69 653, 00 грн.;

пп. 198.1, пп. 198.2, п. 198.6 ст. 198, п. 26-1 підрозділу 2 розділу ХХ ПУ України, в результаті чого призвело до заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 507 516,00 грн., у тому числі:

за січень 2014 в сумі 58 193,00 грн.;

за лютий 2014 в сумі 349 323, 00 грн.

На підставі вищевказаного Акту перевірки відповідачем винесено оскаржуване позивачем податкове повідомлення - рішення № від 20.09.2017 року (надалі - ППР № ), яким встановлено порушення з боку платника податків вимог пункту 138.1 п.138.2 ст. 138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст. 139 ПК України, у зв'язку з чим позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток підприємств у розмірі 87 066,00 грн. за податковими зобов'язаннями збільшення + 69 653, 00 грн. та за штрафними санкціями 17 413,00 грн.

Вважаючи висновки в Акті перевірки такими, що не відповідають дійсності та порушують права позивача, а вказане податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування позивача та заперечення відповідача, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Підпунктом 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VІ із змінами та доповненнями (далі - ПКУ) визначено, що грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені ПКУ. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою (п. 54.1 ст. 54 ПКУ).

Грошове зобов'язання щодо суми податкових зобов'язань з податку, що підлягає утриманню та сплаті (перерахуванню) до бюджету в разі нарахування/виплати доходу на користь платника податку - фізичної особи, вважається узгодженим податковим агентом або платником податку, який отримує доходи не від податкового агента, в момент виникнення податкового зобов'язання, який визначається за календарною датою, встановленою розд. IV «Податок на доходи фізичних осіб» ПКУ для граничного строку сплати податку до відповідного бюджету (п. 54.2 ст. 52 ПКУ).

Відповідно до пп. 133.1.1. п. 133.1 ст. 133 ПКУ суб'єкти господарювання - юридичні особи, які провадять господарську діяльність як на території України, так і за її межами. Об'єкт оподаткування 134.1. У цьому розділі об'єктом оподаткування є:

Згідно з пп. 134.1.1. п. 134.1 ст. 134 прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу;

Доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. (п. 135.1-п.135.2 ст. 135 ПКУ).

Згідно з п. 44.1 ст.44 для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів в разі фактичного здійснення господарської операції. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Аналізуючи норми податкового законодавства України, ознайомившись з позицією позивача та доводами контролюючого органу, на підставі яких здійснено висновки акту перевірки та запереченнями представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до матеріалів справи, на підтвердження дійсності господарських операцій з ТОВ «Торговий Дім Ветек», позивачем надано Договір від 30.12.2013 року № 270-30/12/13.

Згідно предмету вказаного Договору ТОВ «ТД Ветек» здійснює поставку нафтопродуктів Позивачу на умовах поставки: залізничним або автомобільним транспортом відповідно до Специфікації.

На підтвердження виконання цього Договору позивачем надано Рахунок на оплату № 88 від 14.01.2014 року, видаткову накладну № 277 від 15.01.2014 року, № 278 від 15.01.2014 року, № 279 від 15.01.2014 року, № 280 від 15.01.2014 року, товарно-транспортну накладну № 07282 від 15.01.2014 року, податкові накладні, картку рахунку 631 за 15.01.2014 року та банківську виписку, яка підтверджує рух грошових коштів з розрахункового рахунку позивача на рахунок контрагента ТОВ «Торговий Дім Ветек».

Щодо відсутності в матеріалах справи Специфікації до вказаного Договору, суд зазначає, що Специфікація як первинний документ не є обов'язковим, документом, що підтверджує взаємовідносини між контрагентами в проведених ними господарських відносинах, а лише одним з документів, який може бути складено за бажанням сторін.

Позивачем натомість надано суду копії Видаткових накладних від 15.01.2014 року, які містять назви сторін, їх адреси, посилання на номер та дату Договору, описання товару, кількість, ціну без ПДВ, ціну з ПДВ та суму з ПДВ та без ПДВ, місце складання документу, підписи, які закріплені штампами та розшифровка посади та прізвища осіб, які підписали вказані Видаткові накладні, а тому суд вважає, що Специфікація до Договору не обов'язковий документ, його цілком замінюють Видаткові накладні, які складено вірно та мають усі необхідні реквізити.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Також слід зазначити, що сторонами не надано доказів того, що Договір № 270-30/12/13 від 30.12.2013 року був оскаржений сторонами або визнано недійсним в судовому порядку, також відсутній в матеріалах справи Акт незгоди сторін зі Договором або ж Акт порушення даного Договору, а тому судом вважається цей Договір чинним та таким, що виконаний сторонами за відсутності їхніх претензій один до одного або ж незгоди з його виконанням.

Доречно зазначити, що зміну майнового стану позивача підтверджують рух грошових коштів відповідно до банківської виписки, яка засвідчена штемпелем банку та підписом працівника банку, яку також суд приймає як документ, що підтверджує проведення господарських операцій між ТОВ ТД «Енергія» та ТОВ «ТД Ветек».

Твердження посадових осіб в Акті перевірки та представника відповідача про нереальність продажу ідентифікованого товару за відсутності реального придбання цього ж товару та нереальність продажу ідентифікованого товару за номенклатурою, відмінною від номенклатури попереднього придбання товарів, які відповідач зробив враховуючи об'єми задекларованих операцій, різноплановість проданих товарів, відсутність основних засобів та достатньої кількості трудових ресурсів, судом не приймаються, адже відповідачем не надано належних та достатніх доказів своїх припущень, не надавши до матеріалів справи, ані доказів того, що і коли задекларував ТОВ «ТД Ветек», ані відомостей про його трудові ресурси, лише посилаючись на трьох працюючих осіб та на обставину анулювання свідоцтва, що відбулось 01.06.2014 року.

Зважаючи на вказане, суд зазначає, що господарські відносини між позивачем відбувались в січні 2014 року, ТОВ «ТД Ветек» мав можливість заключати інші Договори з контрагентами для виконання умов Договору від 30.12.2013 року № 270-30/12/13, а Специфікацію замінили Видаткові накладні, в яких зазначено всі необхідні реквізити та відомості про товар, з його вартістю.

Відповідач простеживши ланцюг взаємовідносин ТОВ «ТД Ветек», посилаючись на Вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова у справі № 641/898/17 від 16.03.2017 року, в якому зазначено наступне:

«Для утворення матеріальної основи злочинної організації і накопичення капіталу, необхідного для успішної злочинної діяльності, Особа 5, досудове розслідування стосовно якої здійснюється в іншому кримінальному провадженні, за попередньою змовою з іншими керівниками злочинної організації розробив план вчинення фіктивного підприємництва з метою отримання незаконного доходу від надання суб'єктам підприємницької діяльності реального сектору економіки послуг з мінімізації та ухилення від сплати податків.

Учасниками підконтрольного Особі 5, досудове розслідування стосовно якої здійснюється в іншому кримінальному провадженні, структурного підрозділу злочинної організації Особи 1, досудове розслідування стосовно якої здійснюється в іншому кримінальному провадженні, в період з 2009 року по 2014 рік створено та придбано понад 400 підприємств, як резидентів так і не резидентів, для здійснення фіктивного підприємництва.

У період з березня 2010 року по лютий 2014 року Особа 5, досудове розслідування стосовно якої здійснюється в іншому кримінальному провадженні, спільно з іншими керівниками злочинної організації Особи 1, досудове розслідування стосовно якої здійснюється в іншому кримінальному провадженні, спланував та організував вчинення низки тяжких та особливо тяжких злочинів у паливно-енергетичному комплексі та банківській сфері, а саме:

- незаконне заволодіння чужим майном - видобутим ПАТ «Укргазвидобування» та ПАТ «Укpнaфта» скрапленим газом в особливо великих розмірах на загальну суму 2 196 176 418,64 грн.;

- незаконне заволодіння чужим майном - грошовими коштами публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» в сумі 449 963 820 грн…»

Слід зазначити, що відповідно до наступних встановлених обставин у вказаному Вироку:

«Продовжуючи діяти за попередньою змовою з іншими членами структурного підрозділу злочинної організації під керівництвом Особи 5, Особа 17, досудове розслідування стосовно якої здійснюється в іншому кримінальному провадженні, передала вищевказані складені та підписані від імені Ветек і ОСОБА_4 документи до виконавчого комітету Сімферопольської міської ради, у зв'язку з чим рішенням державного реєстратора юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Реєстраційної служби Сімферопольського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим Ветек1 від 08.07.2013 №1017704 внесено відповідні відомості до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, про що видано довідку АА №854573.

Крім цього, Особа 17, досудове розслідування стосовно якої здійснюється в іншому кримінальному провадженні, від імені Ветек передав до ДПІ у м. Сімферополі підписані ним та нотаріально засвідчені екземпляр статуту ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020», протокол №4/1 загальних зборів учасників ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020» від 05.07.2013 про придбання ним частки у товаристві в обсязі 100% та призначення його на посаду директора

ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020», а також копію свідоцтва про державну реєстрацію цього товариства та заяву для юридичних осіб про взяття ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020» на облік платника податку.

На підставі вищевказаних документів Державною податковою інспекцією в м. Сімферополь ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020» взято на податковий облік, про що видано довідку (форма №4-ОПП) про взяття на облік платника податків.

Крім цього, Ветек оформив на себе поточні та розрахункові рахунки в банківських установах на території України, зокрема: рахунок в ПАТ «Банк Перший», рахунок НОМЕР_2 в ПАТ «ВТБ Банк», рахунок НОМЕР_3 в ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень», рахунок НОМЕР_4 в ПАТ «Реал Банк», зокрема підписав картки зі зразками підписів та відбитків печатки ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020», надавши їх разом з іншими необхідними документами у вказані банківські установи.

Реалізуючи свій намір на вчинення фіктивного підприємництва Дім іншим членам структурного підрозділу злочинної організації під керівництвом Особи 5, досудове розслідування стосовно якої здійснюється в іншому кримінальному провадженні, передані отримані реєстраційні документи ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020», статут, печатку, факсиміле особистого підпису та ключі електронного цифрового підпису до програми «Клієнт-банк» цього товариства для прикриття незаконної діяльності.

Надалі, використовуючи поточні банківські рахунки, установчі документи, печатку придбаного Дім фіктивного підприємства ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020», а також передане останнім факсиміле його особистого підпису, члени структурного підрозділу злочинної організації під керівництвом Особи 5, досудове розслідування стосовно якої здійснюється в іншому кримінальному провадженні, діючи за попередньою змовою з останнім та Особою 3 та Особою 4, досудове розслідування стосовно яких здійснюється в іншому кримінальному провадженні, не ставлячи до відома ОСОБА_2 виготовили від його імені низку підроблених фінансово-господарських документів, зокрема: додаткові угоди №3 від 24.04.2013 і №4 від 24.10.2013 до договору поставки нафтопродуктів між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» та ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020» № 14/4260/12 від 22.08.2012, угоди про захист конфіденційної інформації № 4260/13КТ від 25.12.2013, акти інвентаризації нафтопродуктів, що належать ПАТ «HAK «Нафтогаз України» згідно договору № 14/4260/12 та нібито перебували на відповідальному зберіганні TOB «ГАЗУКРАЇНА-2020» (форми 30-нп) за місцем зберігання на нафтобазах, які знаходились в Кіровоградській, Черкаській, Харківській, Одеській та Київській областях, та передали такі підроблені документи до ПАТ «НАК «Нафтогаз України» з метою прикриття привласнення грошових коштів цієї компанії у розмірі 449 963 820 гривень.»

Судом вбачаються протиправні дії вказаних осіб, але встановлене не дає змоги впевнитись, що відносини, які відбувались між позивачем та ТОВ «ТД ОСОБА_2» є фіктивними, адже у Вироку йдеться про контрагентів ТОВ «ТД ОСОБА_2» та про особу, яка здійснювала злочинним шляхом перереєстрацію одного з контрагентів ТОВ «ТД ОСОБА_2».

Відповідно до Рішення Вищого адміністративного суду України розглядаючи справу № К/9991/79840/12 , в якому суд вказує, що незважаючи на «фіктивність» контрагента (заперечення директором своє участі у створенні та діяльності підприємства) все одно необхідно проводити сукупний аналіз всіх наявних доказів та документів для встановлення правомірності формування платником податку даних свого податкового обліку, так як згідно зі ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

При цьому, також необхідно враховувати, що статтею 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що рішення Європейського суду з прав людини(надалі - також «ЄСПЛ») є обов'язковими для виконання Україною. У статті 16вказаного Закону прямо закріплюється, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі також -«Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до Рішення ВАСУ від 06 вересня 2016 році у справі № 826/23325/15, в якому зазначено, що «чинне законодавство не ставить умову виникнення податкових зобов'язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов'язань, адже поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов'язань. А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу. Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського Суду з прав людини.»

Також слід зазначити, що позивач на підтвердження того, що Договір № 270-30/12/13 від 30.12.2013 року виконано та він отримав нафтопродукти, які в подальшому згідно з Договором (річний) № 29-ПО-тр на перевезення вантажів автомобільним транспортом у місцевому та міжміському сполученні, надав суду Акт прийому-передачі робіт, відповідно до якого Перевізник надав послуги перевезення нафтопродуктів 17.01.2014 року, що також підтверджується Сертифікатом відповідності, Актами приймання нафтопродуктів за кількістю від 24.02.2014 року, відповідними розрахунками вартості та банківську виписку, яка підтверджує реальну зміну майнового становища позивача. Також інші первинні документи, які підтверджують дійсність господарських відносин між позивачем та контрагентами, а саме: Договори № 239-12 від 23.12.2013 року, № 240-12 від 23.12.2013 року, Специфікації, видаткові накладні, Довіреності, паспорта якості товарів, товарно-транспортні накладні від 16.01.2014 року № 16012014-2, від 16.01.2014 року № 16012014, від 16.01.2014 року № 16012014-1, ліцензії, акти приймання-передачі та інші, що свідчать про продаж придбаних нафтопродуктів в ТОВ «ТД ОСОБА_2».

Зважаючи на вказане, суд дійшов висновку, що в матеріалах справи в повному об'ємі наявні первинні документи бухгалтерського та податкового обліку, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій між позивачем та вказаним контрагентом. Зазначені документи складені за результатами проведених операцій та з дотриманням вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», статті 44, статті 201 Податкового кодексу України, пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. за № 168/704) і містять у собі відомості щодо змісту та обсягу проведених операцій, які узгоджуються між собою.

Відповідачем не доведено доказовою базою своїх висновків, викладених у Акті перевірки, а твердження не підкріплені належними та достовірними доказами, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням частини першої ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України та зважаючи на наявність в матеріалах справи платіжного доручення № 4128 від 31.10.2017 року на суму 1600,00 та платіжного доручення № 4005 від 26.09.2017 року на суму 1600,00 грн., суд присуджує на користь позивача здійснені ним документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 200,00 грн. з бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 9, 11, 44, 72-78, 79,139, 194, 241-246, 250, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Енергія» задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії відповідача в частині визнання порушень ТОВ «ТД» Енергія» пп. 198.1, пп. 198.2, п. 198.6 ст. 198, п. 26-1 підрозділу 2 розділу ХХ ПК України, в результаті чого призвело до заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 407 516,00 грн., в тому числі:

- за січень 2014 року на суму 84 988,00 грн.;

- за лютий 2014 на суму 349 323,00 грн.

3. Скасувати податкове повідомлення-рішення від 20.09.2017 року № НОМЕР_1.

4. Присудити з бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий ОСОБА_2 Енергія» () понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 3200 (три тисячі двісті гривень) 00 коп.

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч. 1 ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України. апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги

Відповідно до пункту 4 частини п'ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України:

Позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий ОСОБА_2 Енергія», 04071, м. Київ, вул. Щекавицька, 37/48, кв.1, ;

Відповідач: Головне управління ДФС у м. Києві, 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, .

Суддя Л.О. Маруліна