Справа № 815/1198/18
Суддя: Бжассо Н. В.
Дата ухвалення: 2018-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1198/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 червня 2018 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Бжассо Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про зобов`язання провести поновлення пенсії шляхом її призначення на загальних підставах

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за результатом розгляду якого позивач просить суд: зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести поновлення пенсії позивачу за вислугу років з 07.10.2009 року з її одночасним перерахунком, відповідно до норм Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», на підставі документів, що знаходяться в його пенсійній справі з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

На обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що є громадянином України, який постійно проживає в країні Ізраїль з 1999 року, саме з цього часу йому перестали виплачувати пенсію, на яку він має право як громадянин України. Своє право на отримання пенсії з 07 жовтня 2009 року, позивач пов`язує з Рішенням Конституційного суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 року, відповідно до якого були виключені дискримінаційні норми, які забороняли виплату пенсій особам, що виїхали на місце постійного проживання за кордон. Представник позивача зазначає, що позивач, з метою реалізувати своє право на поновлення пенсії, через своїх представників звернувся до відповідача із заявою про поновлення пенсії. Проте, відповідач, відмовив позивачу у поновленні виплати пенсії у зв`язку з тим, що пенсійна справа не була передана до УПФУ і її відсутність унеможливлює поновлення пенсії. На думку представника позивача, така відмова є незаконною. Крім цього, позивач в адміністративному позові вказує на те, що поновлення пенсії має відбутися з її одночасним перерахунком у відповідності до ч. 4 ст. 63 Закону про військові пенсії, п. 2,3 Постанови КМУ № 45 від 13.02.2008 року.

Ухвалою суду від 29.03.2018 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначене перше судове засідання для розгляду справи по суті на 23 квітня 2018 року о 10 годині 15 хвилин.

10.04.2018 року від представника відповідача надійшов відзив на адміністративний позов, з огляду на який, відповідач зазначив, що позовні вимоги з 07.09.2009 року по 26.08.2017 року мають бути залишені без розгляду. Позивачу пенсія на призначалась та не припинялась на підставі ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Пенсійна справа позивача закрита ООВК у 1999 році та до головного управління у 2007 році не передавалась та на даний час знаходиться в ООВК. Також представник відповідача зазначає, що для призначення головним управлінням пенсії за вислугу років, позивачу необхідно подати заяву до ООВК. Крім цього, представник відповідача зазначає, що перерахунок пенсії проводиться лише на підставі довідки про розмір грошового забезпечення, яка надається уповноваженим структурним підрозділом (Одеським обласним військовим комісаріатом). Також, відповідач вважає, що законних підстав для проведення індексації пенсії і відшкодування компенсації втрати частини доходів не існує.

Ухвалою суду від 23.04.2018 року суд відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовних вимог з 07.09.2009 року по 26.08 2017 року без розгляду в зв`язку із пропуском строків.

Також, ухвалою суду від 23.04.2018 року суд перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

24.04.2018 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив на адміністративний позов.

18.05.2018 року від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

12.06.2018 року від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

12.06.2018 року ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання, суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті у порядку письмового провадження в межах строку, визначеного ч. 2 ст. 193 КАС України, у зв`язку із неявкою учасників процесу у судове засідання та надходженням клопотань про розгляд справи за відсутності позивача та представника відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд робить наступні висновки.

Відповідно до пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , 1925 року народження, є пенсіонером Міністерства оборони та йому призначена пенсія за вислугу років з 01.02.1968 року.

Відповідно до пенсійного посвідчення серії НОМЕР_2 пенсія позивачу за вислугу років призначена з 12.05.1999 року.

Також, суд встановив, що позивач є особою з інвалідністю 2 групи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 .

Суд встановив, що у 1999 році позивач виїхав на постійне місце проживання до держави Ізраїль, де 21.07.2003 року прийнятий на консульський облік в консульському відділі посольства України в державі Ізраїль.

26.07.2017 року позивач, через уповноваженого представника, звернувся до відповідача із заявою про поновлення з 09.06.1999 року виплати пенсії за вислугу років.

10.11.2017 року представник позивача звернувся до відповідача із вимогою надати відповідь на заяву від 26.07.2017 року.

Відповідно до листа ГУ ПФУ в Одеській області від 09.08.2017 року № 909/С-11, відповідач повідомив представника позивача, що ОСОБА_1 на обліку в управлінні пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області не перебував і пенсія відповідно до Закону України від 09.04.1992 року № 2262 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» головним управлінням не виплачувалась. Пенсійна справа ОСОБА_1 в головному управлінні відсутня. У зв`язку з чим заява про поновлення виплати пенсії позивачу повернута без розгляду.

Відповідно до листа ГУ ПФУ в Одеській області від 30.11.2017 року № 22545/03, відповідач повторно повідомив позивача, що головне управління немає можливості розглянути питання поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 , тому йому необхідно звертатись до органу, де знаходиться пенсійна справа.

Згідно з частинами третьою та четвертою статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсійне забезпечення громадян України, що проживають за її межами, провадиться на основі договорів (угод) з іншими державами.

Так, ст.92 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що громадянам, які виїхали на постійне проживання за кордон, пенсії не призначаються.

У тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачено інші правила, ніж ті, що містяться у цьому Законі, то застосовуються правила, встановлені цими договорами (угодами).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплата пенсії припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 51 Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Міжнародні договори між Україною та Ізраїлем стосовно призначення та виплати пенсії не укладалися.

Пенсії, призначені в Україні до виїзду на постійне проживання за кордон, виплачуються за 6 місяців наперед перед від`їздом за кордон.

Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 року №25-рп/2009 положення п.2 ч.1 ст.49, другого речення ст.51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення і якщо згода на обов`язковість такого міжнародного договору не надана Верховною Радою України, визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Як зазначено в Рішенні Конституційного Суду України №25-рп/2009, оспорюваними нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України, закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Отже, з 07.10.2009 року порядок виплати пенсій громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон регулюється нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням рішення Конституційного суду України №25-рп/2009, тобто виплата пенсії повинна проводитися незалежно від місця проживання пенсіонера.

Відсутність законодавчо встановленого механізму поновлення виплати пенсії, припиненої у зв`язку з виїздом громадянина України на постійне місце проживання за кордон, або переведення з одного виду пенсії на інший, не може бути підставою для позбавлення таких осіб права на соціальний захист, що встановлений статтею 46 Конституції України.

Також, як зазначив Європейський суд з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у рішенні по справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07.02.2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (п.51 цього рішення).

У п.54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною, відповідно до ст.46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов`язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й у рішенні у справі «Пічкур проти України», як джерело права відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Таким чином, суд дійшов висновку, що з дня набрання чинності Рішенням Конституційного Суду України №25-рп/2009 щодо неконституційності положень п.2 ч.1 ст.49, другого речення ст.51 Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону. З цього часу УПФ має право відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадян на одержання призначеної пенсії не може пов`язуватись з такою умовою, як постійне проживання в Україні. Держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постановах від 19.05.2015 по справі № 21-168а15, від 06.10.2015 року по справі № 608/1189/14-а.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивач за своєю трудовою діяльністю отримав право на призначення пенсії за вислугу років в Україні, а тому має право на пенсію, виплату якої було припинено, в зв`язку з чим зобов`язаний відновити виплату пенсії як громадянці України, яка виїхала на постійне місце проживання за кордон.

Відповідно до положень п. п. 14, 17, 18 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України № 3-1 від 30.01.2007 року, орган, що призначає пенсії, розглядає питання про призначення пенсії або про відновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший і поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсії, при поданні заявником всіх необхідних документів.

Заяви осіб про призначення, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі обліку заяв про призначення пенсії згідно із Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Заявнику або посадовій особі уповноваженого структурного підрозділу органом, що призначає пенсії, видається розписка - повідомлення із зазначенням дати приймання заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати в тримісячний термін з дня прийняття заяви.

Не пізніше 10 днів після надходження заяви з необхідними для призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії документами орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та

відновлення раніше призначеної пенсії або про відмову в призначенні, переведенні з одного виду пенсії на інший та відновленні раніше призначеної пенсії.

Рішення щодо призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії оформляється розпорядженням органу, що призначає пенсії.

З огляду на п. 1 Порядку, органами, що призначають пенсії є відповідні управління Пенсійного фонду.

Порядком передачі органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 2 листопада 2006 р. N 1522, визначено механізм передачі органам Пенсійного фонду України від Міноборони, МВС, МНС, СБУ, Державної податкової адміністрації, Державного департаменту з питань виконання покарань та інших органів, що здійснюють призначення пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" ( 2262-12 ), функцій з призначення і виплати пенсій (далі - передача функцій з призначення і виплати пенсій).

Відповідно до пп. 1, 2 п. 2 зазначеного Порядку, органи, що здійснюють призначення пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" передають за формою, що затверджується Пенсійним фондом України: інформаційно-довідкову базу даних, систематизовану базу даних законодавчих, інших нормативно-правових актів та документацію, необхідні для забезпечення виконання функцій з призначення і виплати пенсій; закриті виплатні документи та відомості на виплату пенсії за останніх три роки; архівні пенсійні справи, закриті протягом трьох останніх років; закриті на момент передачі: - документи про реєстрацію заяв; - документи про реєстрацію виплатних документів; - документи з обліку даних про переплату пенсій; дані про стан заповнення бази одержувачів пенсій; бланки документів, необхідних для призначення і виплати пенсій; 2) органи Пенсійного фонду України приймають згідно із затвердженими графіками від органів, що здійснюють призначення пенсії відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", пенсійні справи, виплатні та інші документи, необхідні для виконання функцій з призначення і виплати пенсій.

Таким чином, суд зазначає, що посилання відповідача у відповіді на заяву про поновлення виплати пенсії на відсутність в управлінні пенсійної справи та необхідність позивачу звернутися до ООВК є протиправним та таким, що не відповідає нормам законодавства.

Також суд не приймає до уваги доводи, викладені відповідачем у відзиві з приводу того, що позивач має звернутися спочатку із заявою до ООВК, оскільки управління лише на підставі подання ООВК може призначити пенсію, оскільки пенсія позивачу вже була призначена і позивач звертається із заявою про її поновлення, що не потребує подання ООВК.

Разом з тим, суд не погоджується з твердженнями представника позивача стосовно поновлення виплати пенсії за вислугу років, починаючи з 07.10.2009 року, виходячи з такого.

Суд вважає, що права позивача належать захисту саме з дати звернення його представника із заявою про поновлення виплати пенсії, тобто з 26.07.2017 року, а позовні вимоги в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області поновити виплату позивачу пенсії за вислугу років та провести її виплату за період з 07.10.2009 по 27.07.2017 року задоволенню не належать.

З огляду на матеріали справи, позивач оскаржує відмову управління поновити виплату пенсії, при цьому позивач не оскаржує рішення про припинення виплати пенсії у зв`язку із його виїздом у 1999 році на постійне місце проживання до держави Ізраїль.

Щодо вимог позивача про поновлення виплати пенсії із здійсненням її одночасного перерахунку у відповідності до ч. 4 ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», п. 2,3 Постанови КМУ № 45 від 13.02.2008 року, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною четвертою статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством. Перерахунок пенсій здійснюється на момент виникнення права на перерахунок пенсій і провадиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, у строки, передбачені частиною другою статті 51 цього Закону. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим зі служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

Порядок проведення перерахунку пенсій встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року № 45 «Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393» (далі - Порядок № 45), яка набрала чинності 20 лютого 2008 року.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 Порядку № 45 перерахунок раніше призначених відповідно до Закону № 2262-ХІІ пенсій проводиться у разі прийняття рішення Кабінетом Міністрів України про зміну розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення для відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за Законом, або у зв`язку із введенням для них нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством.

На підставі зазначеного в пункті 1 Порядку № 45 рішення Кабінету Міністрів України Міноборони, МВС, Мінінфраструктури, СБУ, Служба зовнішньої розвідки, ДПС, Управління державної охорони, Адміністрація Держспецзв`язку, Адміністрація Держприкордонслужби, ДПТС, ДСНС (далі - державні органи) повідомляють у п`ятиденний строк Пенсійному фонду України про підстави перерахунку пенсій військовослужбовцям.

Пенсійний фонд України повідомляє у п`ятиденний строк з моменту надходження інформації від державних органів своїм головним управлінням в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - головні управління Пенсійного фонду України) про підстави для проведення перерахунку пенсій та про необхідність підготовки списків осіб, пенсії яких підлягають перерахунку (далі - списки).

Головні управління Пенсійного фонду України складають у десятиденний строк з моменту надходження зазначеної інформації списки за формою згідно із додатком 1 та подають їх органам, які уповноважені рішеннями керівників державних органів видавати довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії.

На підставі списків уповноважені органи готують для перерахунку пенсії довідки про розмір грошового забезпечення кожної особи, зазначеної в списку, за формою згідно із додатком 2 та у місячний строк подають їх головним управлінням Пенсійного фонду України.

Довідки видаються державним органом, з якого особи були звільнені із служби, якщо інше не передбачено цим Порядком.

З огляду на викладені норми законодавства, перерахунок пенсії позивача на підставі Порядку № 45 може бути проведений лише за наявності довідки про розмір грошового забезпечення, яка буде надана управлінню у передбаченому законодавством порядку ООВК.

Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача в цій частині не належать до задоволення.

Також позивач просить зобов`язати провести поновлення та виплату пенсії з проведенням індексації та компенсації втрати частини доходів, посилаючись на приписи Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

В цій частині позовних вимог суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні з таких підстав.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Згідно зі ст. 2 цього Закону, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії.

Згідно з ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії; нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація)

провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Між тим, як встановив суд, виплата пенсії позивачу була припинена за заявою позивача, і за результатами розгляду цієї справи в судовому порядку зобов`язано відповідача поновити нарахування та виплату пенсії з 26 липня 2017 року. До цього часу, нарахування пенсії позивачу не було здійснено, а отже порушення приписів ст. 46 цього Закону не допущено, що свідчить про передчасність цих заявлених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, суд робить висновок, що адміністративний позов ОСОБА_1 належить до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст.2, 3, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 205, 243, 245, 246, 250, 262, 295,382 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про зобов`язання провести поновлення пенсії шляхом її призначення на загальних підставах.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області поновити нарахування та виплату раніше призначеної пенсії за вислугу років ОСОБА_1 на підставі документів, що знаходяться в його пенсійній справі з дати його звернення, а саме: з 26 липня 2017 року.

В іншій частині позову відмовити.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до п.15.5 ч.1 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України через Одеський окружний адміністративний суд до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Позивач ОСОБА_1 (ІН: НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 )

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, адреса: вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107,).

Повний текст рішення суду виготовлений та підписаний судом 21.06.2018 року.

Суддя Н.В. Бжассо

.