Справа № 2а-4539/11/0202
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2018-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

21 червня 2018 року

Київ

справа №2а-4539/11/0202

адміністративне провадження №К/9901/11580/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Гриціва М.І., судді Коваленко Н.В., під час розгляду в письмовому провадженні у касаційному порядку справи № 2а-4539/11/0202

за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3

до Флоринської сільської ради Бершадського району Вінницької області

треті особи: Відділ Держгеокадастру у Бершадському районі Вінницької області, Товариство з обмеженою відповідальністю "Ніка+", Комунальне підприємство "Флор-сервіс", ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8

про визнання рішення недійсним та скасування державного акту

за касаційною скаргою ОСОБА_3

на ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів Білої Л.М., Граб Л.С., Гонтарука В.М. від 29 вересня 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в серпні 2010 року звернулись до Бершадського районного суду Вінницької області із позовом до Флоринської сільської ради Бершадського району Вінницької області, треті особи на стороні відповідача - Бершадський районний відділ земельних ресурсів, Товариство з обмеженою відповідальністю "Ніка+" про визнання недійсним рішення сільської ради та скасування державного акту на право постійного користування землею з тих підстав, що 22 січня 1998 року ТОВ «Ніка+» звернулося з заявою до Флоринської сільської ради Бершадського району Вінницької області про надання йому в постійне користування земельної ділянки площею 6134,0 кв.м в районі Флоринської плодосушарки, так як воно на цій території придбало будівлі.

Постановою Бершадського районного суду Вінницької області від 21 липня 2016 року адміністративний позов задоволено частково.

Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2016 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ніка+" задоволено частково. Постанову Бершадського районного суду Вінницької області від 21 липня 2016 року скасовано, а провадження у справі за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Флоринської сільської ради Бершадського району Вінницької області треті особи: Відділ Держгеокадастру у Бершадському районі Вінницької області, Товариство з обмеженою відповідальністю "Ніка+", Комунальне підприємство "Флор-сервіс", ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання рішення недійсним та скасування державного акту закрито.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що дану справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства. Крім того, сторонам роз'яснено про право звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

На ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2016 року до суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_3, в якій скаржник, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, порушує питання про її скасування та просить залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга подана 26 жовтня 2016 року.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 27 жовтня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі № 2а-4539/11/0202, витребувано адміністративну справу та запропоновано сторонам надати заперечення на касаційну скаргу, однак розгляд справи цим судом не був закінчений.

Згідно з пунктом 4 Перехідних положень КАС України касаційні скарги на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 січня 2018 року для розгляду цієї справи визначено новий склад колегії суддів, а саме: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Гриціва М.І. та Коваленко Н.В.

Верховний Суд ухвалою від 06 червня 2018 року прийняв до провадження адміністративну справу № 2а-4539/11/0202 та призначив її до розгляду ухвалою від 18 червня 2018 року в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення та виклику учасників справи колегією у складі трьох суддів на 21 червня 2018 року.

В обґрунтування касаційної скарги скаржник зазначає, що вказана справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки суд апеляційної інстанції застосовував норми законодавства, які не існували на час виникнення спірних правовідносин (жовтень 1998 році). Однак, цим суд апеляційної інстанції порушив вимоги частини другої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року), в якій зазначено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи. Крім того, зазначає, що порядок видачі державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку перебуває у сфері публічно-правових відносин, тому спори щодо дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень з приводу їх видачі підлягають розгляду адміністративними судами.

Відповідно до частини шостої статті 346 КАС України справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду в усіх випадках, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної юрисдикції.

Враховуючи, що учасник справи оскаржує рішення суду апеляційної інстанції з підстав порушення правил предметної юрисдикції, то за правилами частини шостої статті 346 КАС України є підстава для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Конституційний Суд України у рішенні від 09 вересня 2010 року № 19-рп/2010 прийшов до наступних висновків. Відповідно до частини другої статті 3 Конституції України головним обов'язком держави є утвердження і забезпечення прав і свобод людини, за свою діяльність держава відповідає перед людиною. Забезпечення прав і свобод потребує, зокрема, законодавчого закріплення механізмів (процедур), які створюють реальні можливості для здійснення кожним громадянином прав і свобод (абзац четвертий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 24 грудня 2004 року № 22-рп/2004). До таких механізмів належить структурована система судів і види судового провадження, встановлені державою. В Україні систему судів утворено згідно з положеннями Конституції України із застосуванням принципу спеціалізації з метою забезпечення найбільш ефективних механізмів захисту прав і свобод людини у відповідних правовідносинах.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у пунктах 23, 24 та тексті свого рішення у справа "Сокуренко і Стригун проти України" (№ 29458/04 та № 29465/04) відповідно до прецедентної практики Суду термін "встановленим законом" у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод спрямований на гарантування того, "що судова гілка влади у демократичному суспільстві керується законом, що приймається парламентом" (Zand v. Austria № 7360/76); фраза "встановленим законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність; термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів; вимога стосовно того, що суд має бути "встановленим законом" є однією з декількох вимог Конвенції та протоколів до неї і встановлює, що дії національних органів мають базуватись на внутрішньому праві; вся організаційна система судів, включаючи не тільки питання, які підпадають під юрисдикцію певних видів судів, але також встановлення окремих судів та визначення їх місцевої юрисдикції (Coeme and others v. Belgium № 32492/96).

Крім того, Європейський суд з прав людини у Рішенні від 25 лютого 1993 року у справі "Доббертен проти Франції" зазначив, що частина перша статті 6 Конвенції змушує держави-учасниці організувати їхню судову систему в такий спосіб, щоб їхні суди і трибунали виконували кожну зі своїх функцій (пункт 44), притаманну відповідній судовій установі (Dobbertin v. France № 88/1991/340/413).

Керуючись статтями 341, 345, 346, 347, 359 КАС України,

УХВАЛИВ:

Справу № 2а-4539/11/0202 за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Флоринської сільської ради Бершадського району Вінницької області, треті особи: Відділ Держгеокадастру у Бершадському районі Вінницької області, Товариство з обмеженою відповідальністю "Ніка+", Комунальне підприємство "Флор-сервіс", ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання рішення недійсним та скасування державного акту передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Я.О. Берназюк

Судді: М.І. Гриців

Н.В. Коваленко