Справа № 521/14892/16-а
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2018-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

19 червня 2018 року

м. Київ

справа №521/14892/16-а

адміністративне провадження №К/9901/33364/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Гімона М.М. (суддя-доповідач),

суддів: Мороз Л.Л., Бучик А.Ю.,

розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за касаційною скаргою управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі м.Одеси на ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2017 року (суддя Запорожан Д.В.) про повернення апеляційної скарги на постанову Малиновського районного суду м.Одеси від 9 листопада 2016 року у справі №521/14892/16-а за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі м.Одеси про перерахунок пенсії, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Малиновського районного суду м.Одеси від 9 листопада 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано дії відповідача незаконними. Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі м.Одеси здійснити перерахунок призначеної ОСОБА_1 пенсії згідно ст. ст. 37, 37-1 Закону України «Про державну службу» №3723-XII (в редакції, чинній на дату призначення пенсії) з розрахунку 81% від суми, вказаної в довідці Любашівської районної ради Одеської області за №1863/01-15/01 від 18 липня 2016 року, починаючи з 1 серпня 2016 року без обмеження максимального розміру зі збереженням фіксованої індексації.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, 21 грудня 2016 року управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі м.Одеси подало апеляційну скаргу у цій справі. Одночасно заявлено клопотання про звільнення від сплати судового збору, яке вмотивовано неможливістю його сплати, у зв'язку з відсутністю коштів, призначених на цю мету.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 3 січня 2017 року у задоволенні клопотання відповідача про звільнення від сплати судового збору відмовлено, апеляційну скаргу залишено без руху, у зв'язку з її невідповідністю вимогам ст.187 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: до апеляційної скарги не додано документ про сплату судового збору. Судом надано строк для усунення недоліків - один тиждень з дня отримання копії цієї ухвали суду.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2017 року апеляційну скаргу повернуто апелянту, у зв'язку з невиконанням вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

Не погодившись з ухвалою суду про повернення апеляційної скарги, управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі м.Одеси подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати ухвалу суду та направити справу для розгляду по суті, звільнити Управління від сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що згідно ч.2 ст.73 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» забороняється використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом. Тобто, Управління не мало можливості виконати вимоги Закону України «Про судовий збір», який з урахуванням внесених змін 22 травня 2015 року суттєво обмежив право Управління на апеляційне та касаційне оскарження. З 1 січня 2017 року таке право законодавцем було відновлено шляхом внесення змін до Закону та звільнення органів Пенсійного фонду від сплати судового збору. Також скаржник зазначає, що судові витрати не повинні бути перешкодою для доступу до суду всіх осіб незалежно від їх майнового стану.

У запереченнях на касаційну скаргу позивач, посилаючись на правильність висновків суду апеляційної інстанції, просить відмовити в задоволенні касаційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанцій норм процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Частиною шостою статті 187 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на час звернення з апеляційною скаргою) передбачено, що до апеляційної скарги додається документ про сплату судового збору.

Згідно з частиною третьою статті 189 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на час звернення з апеляційною скаргою) до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 187 цього Кодексу, застосовуються правила статті 108 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 108 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено (в редакції чинній на час звернення з апеляційною скаргою), що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтею 106 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і встановлюється строк, достатній для усунення недоліків.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 3 січня 2017 року апеляційну скаргу залишено без руху і надано строк для усунення недоліків (подачі документу про сплату судового збору) - один тиждень з дня отримання копії цієї ухвали суду.

Копію вказаної ухвали суду отримано відповідачем 17 січня 2017 року, про що свідчить поштове повідомлення про вручення поштового відправлення та про що зазначено в оскарженій ухвалі суду.

Проте, в межах встановленого ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 3 січня 2017 року строку, заявником апеляційної скарги недоліки усунуто не було. Не усунуто ці недоліки і до 10 лютого 2017 року (часу постановлення оскаржуваної ухвали про повернення апеляційної скарги).

Пунктом 1 частини третьої статті 108 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на час звернення з апеляційною скаргою) встановлено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху.

Отже, враховуючи те, що органом Пенсійного фонду не виконано вимоги ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 3 січня 2017 року, будь-яких клопотань на виконання ухвали суду відповідачем не подавалося, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про повернення апеляційної скарги.

Посилання скаржника на норми ст.73 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" колегія суддів вважає безпідставними, оскільки правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України "Про судовий збір", а не Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", і з 1 вересня 2015 року органи Пенсійного фонду є платниками судового збору.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 19 червня 2001 року у справі "Креуз проти Польщі" він ніколи не виключав можливості того, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Більше того, Суд вважає, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов'язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах.

Таким чином вимога сплати зборів цивільними судами у зв'язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції.

Посилання в касаційній скарзі на те, що з 1 січня 2017 року органи Пенсійного фонду звільнені від сплати судового збору, суд касаційної інстанції до уваги не приймає, оскільки апеляційну скаргу було подано 21 грудня 2016 року, питання про відкриття провадження у справі за даною апеляційною скаргою вирішувалось у відповідності до закону, чинного на час її подання, а тому підстави для застосування судом норм законодавства, які набрали чинності з 1 січня 2017 року і не існували на час подання апеляційної скарги - відсутні.

У Рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1 рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Посилання в касаційній скарзі на те, що надання Управлінню можливості оскаржити постанову суду першої інстанції допоможе запобігти значних бюджетних втрат, є недоречними, оскільки, фактично, такі доводи направлені на вирішення справи по суті, що виходить за межі повноважень касаційного суду за наслідками розгляду касаційної скарги на ухвалу суду про повернення апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 350 КАС суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом апеляційної інстанції виконано всі вимоги процесуального законодавства, у зв'язку з чим касаційна скарга, в межах її доводів, не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 345, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі м.Одеси залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2017 року про повернення апеляційної скарги на постанову Малиновського районного суду м.Одеси від 9 листопада 2016 року у справі №521/14892/16-а залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.М. Гімон

Л.Л. Мороз

А.Ю. Бучик ,

Судді Верховного Суду