Справа № 812/2057/17
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2018-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

14 червня 2018 року

Київ

справа №812/2057/17

адміністративне провадження №К/9901/52444/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Васильєвої І.А.,

суддів - Пасічник С.С., Юрченко В.П.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДФС у Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 05 березня 2018 року та постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2018 року у справі № 812/2057/17 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправною та скасування вимоги, -

В С Т А Н О В И В:

30.05.2018 Головне управління ДФС у Луганській області (згідно зі штампом на поштовому конверті) звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 05 березня 2018 року та постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2018 року у справі № 812/2057/17.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.06.2018 суддею-доповідачем Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду в провадженні К/9901/52444/18 визначено Васильєву І.А.

При вирішенні питання про відповідність касаційної скарги вимогам Кодексу адміністративного судочинства України судом встановлено таке.

У грудні 2017 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі- ФОП ОСОБА_2.) до Головного управління Державної фіскальної служби України у Луганській області (далі - ГУ ДФС у Луганській області) про визнання протиправною та скасування вимоги від 06.11.2017 № Ф-301 про сплату єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на суму 29520,77 грн.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 05 березня 2018 року, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2018 року у справі № 812/2057/17 позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління Державної фіскальної служби України у Луганській області від 06.11.2017 № Ф-301 про сплату боргу (недоїмки) в частині зобов'язання сплатити недоїмку зі сплати єдиного внеску за період з 14 квітня 2014 року в сумі 16063,37 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішеннями судів попередніх інстанцій Головне управління ДФС у Луганській області звернулося до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Луганського окружного адміністративного суду від 05 березня 2018 року та постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2018 року у справі № 812/2057/17 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, зокрема, статті 10 Закону № 1669-VII від 02.09.2014 «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», оскільки, протягом терміну дії вищезазначеного Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань є сертифікат Торгово-промислової палати України.

При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою суд виходить з такого.

Згідно з частиною першою статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 03.10.2017) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 03.10.2017) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 03.10.2017) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини п'ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 03.10.2017) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Частиною шостою статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 03.10.2017) передбачено перелік категорій справ, які відносяться до справ незначної складності. Такий перелік не є вичерпним.

Відповідно до пункту 6 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження рішення суб'єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З матеріалів касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що предметом позову у справі № 812/2057/17 є визнання протиправною та скасування вимоги про сплату єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на суму 29520,77 грн.

Суди попередніх інстанцій, задовольняючи частково позовні вимоги, виходили з того, що позивач є платником єдиного внеску та перебуває на обліку в органі доходів і зборів, розташованому на території проведення антитерористичної операції (у ДПІ у м. Лисичанську ГУ ДФС у Луганській області, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 05.03.2018 за № ), подав відповідну заяву до органу доходів і зборів про звільнення від виконання обов'язків платника єдиного внеску, а отже є суб'єктом правовідносин, до яких необхідно застосувати положення пункту 9-4 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464 "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

Доводи контролюючого органу про те, що підставою для звільнення позивача від відповідальності за несвоєчасну сплату єдиного внеску, у відповідності до статті 10 Закону № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» є сертифікат Торгово-промислової палати України, не відповідають змісту правових норм, оскільки, підставою для такого звільнення є сам факт перебування платника на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводиться антитерористична операція.

Правова позиція у подібних правовідносинах викладена у постановах Верховного Суду від 30.01.2018 у справі К/9901/188/17 та від 24.04.2018 К/9901/2263/17.

Випадків, які б виключали можливість застосування положень пункту 2 частини п'ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, не вбачається. У касаційній скарзі таких застережень також не міститься.

Отже, постанова Донецького апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2018 року, ухвалена за результатами апеляційного перегляду рішення Луганського окружного адміністративного суду від 05 березня 2018 року у справі про визнання протиправною та скасування вимоги, не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного оскарження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтею 333 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

Відмовити Головному управлінню ДФС у Луганській області у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 05 березня 2018 року та постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2018 року у справі № 812/2057/17 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправною та скасування вимоги.

Направити копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: підписІ.А. Васильєва
підписС.С. Пасічник
підписВ.П. Юрченко