Справа № 577/1239/17
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2018-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

19 червня 2018 року

Київ

справа №577/1239/17

адміністративне провадження №К/9901/24503/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Мороз Л.Л.,

суддів: Бучик А.Ю., Гімона М.М.,

розглянувши у порядку попереднього розгляду у касаційній інстанції адміністративну справу №577/1239/17

за позовом ОСОБА_1 до Комісії з ліквідації Державної пенітенціарної служби України, третя особа - управління Державної пенітенціарної служби України у Сумській області, про скасування рішення та зобов'язання вчинити дії, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою Комісії з ліквідації Державної пенітенціарної служби України на постанову Конотопського міськрайонного суду Сумської області, ухвалену 27 червня 2017 року у складі головуючого судді Буток Т.А., та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду, постановлену 12 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: головуючого судді Подобайло З.Г., суддів Григорова А.М., Гришко Ю.В.,

в с т а н о в и в :

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить: скасувати рішення засідання комітету Державної пенітенціарної служби України з розгляду питань щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення або інвалідності осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України від 09.09.2016 в частині відмови у призначенні одноразової грошової допомоги та зобов'язати відповідача прийняти рішення про призначення йому одноразової грошової допомоги у розмірі 70 розмірів прожиткового мінімуму, визначених Законом для працездатних осіб.

Постановою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 27 червня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2017 року, адміністративний позов задоволено частково; визнано протиправним рішення засідання комітету Державної пенітенціарної служби України з розгляду питань щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення або інвалідності осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України від 09 вересня 2016 року в частині відмови у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги; зобов'язано Комісію з ліквідації Державної пенітенціарної служби України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15 березня 2016 року про виплату одноразової грошової допомоги внаслідок втрати ним працездатності та прийняти рішення відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції».

Судами установлено, що ОСОБА_1 проходив службу в Державній кримінально-виконавчій службі України безперервно: 5 років 8 місяців 15 днів та наказом № 52 о/с від 30.11.2015 Конотопського ВЦ УДПС України у Сумській області (№130) він був звільнений у запас Збройних Сил України.

Відповідно до свідоцтва про хворобу від 24.11.2015 №326 військово-лікарської комісії МВС України в Сумській області позивачу встановлено захворювання, пов'язані з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Згідно з довідкою медико-соціальної експертної комісії № 154063 Серія 12 ААА від 09.02.2016 ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності у зв'язку з захворюванням, отриманим в період проходження служби та визначено ступінь втрати ним професійної працездатності в розмірі 60 %.

15.03.2016 ОСОБА_1 звернувся до управління Державної пенітенціарної служби України в Сумській області з заявою щодо виплати йому одноразової грошової допомоги в зв'язку з втратою працездатності в період проходження служби в органах Державної кримінально-виконавчої служби України .

Управління ДПтС України у Сумській області своїм листом № 4/124-16/Б-127 від 23.11.2016 повідомило позивача про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги як інваліду ІІІ групи у зв'язку із відсутністю Порядку призначення одноразової грошової допомоги особам, яким встановлена інвалідність і які були звільнені зі служби в період з 07.11.2015 до 09.12.2015.

Не погоджуючись з діями відповідача щодо відмови у виплаті відповідної допомоги, позивач звернувся з даним позовом до суду про скасування рішення та зобов'язання вчинити дії.

Суди, задовольняючи позовні вимоги, виходили з наявності у позивача права на отримання одноразової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції».

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу. Просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Суд, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, дійшов висновку про залишення скарги без задоволення, а рішень - без змін, оскільки відсутні підстави для їх скасування.

Суд вважає правильними висновки судів про наявність у позивача права на отримання одноразової допомоги у зв'язку із встановленням йому інвалідності ІІІ групи.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями пункту 5 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VІІІ, визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про міліцію».

Водночас, відповідно до пункту 15 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

10 листопада 2015 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо діяльності Національної поліції», який набрав чинності 09 грудня 2015 року.

Зазначеним вище Законом внесено зміни до Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» щодо поширення деяких положень Закону України «Про Національну поліцію» на осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України.

Так, згідно з новою редакцією частини п'ятої статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для поліцейських. На працівників кримінально-виконавчої служби поширюються умови оплати праці, передбачені для працівників Національної поліції, які не мають спеціальних звань.

Так, порядок виплати одноразової грошової допомоги до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію» було врегульовано нормами статті 23 Закону України «Про міліцію» та постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції» від 21 жовтня 2015 року № 850 (далі - Порядок №850).

Відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію» у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога, зокрема, у разі встановлення інвалідності III групив розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Згідно з Порядком №850 грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності IІI групи (пункт 3 зазначеного Порядку).

Судами установлено, що позивачем надано вичерпний перелік документів, необхідних для призначення допомоги, передбачених пунктом 7 Порядку №850. Зазначені обставини відповідачем не оспорюються.

Водночас, відповідач в касаційній скарзі покликається на відсутність Порядку призначення одноразової грошової допомоги особам, яким встановлена інвалідність і які були звільнені зі служби в період з 07.11.2015 до 09.12.2015.

Вказані доводи суд вважає необґрунтованими з огляду на те, що пунктом 15 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію», а тому право позивача на отримання одноразової допомоги повинно бути реалізовано відповідно до Порядку №850.

Відповідно до частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Оцінюючи наведені сторонами аргументи, Суд виходить з такого, що всі доводи скаржника, наведені в касаційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судами першої та апеляційної інстанції, та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права, у касаційній скарзі не зазначено.

За змістом частини першої статті 350 КАС суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій не допущено неправильного застосування норм матеріального права, у зв'язку з чим касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 343, 350, 356 КАС України суд, -

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу Комісії з ліквідації Державної пенітенціарної служби України залишити без задоволення.

Постанову Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 27 червня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2017 року у справі №577/1239/17 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

Л.Л. Мороз

А.Ю. Бучик

М.М. Гімон ,

Судді Верховного Суду