Справа № 820/5676/17
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2018-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

18 червня 2018 р. Справа № 820/5676/17

Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1 ,

суддів - Бенедик А.П. , Гуцала М.І.

розглянувши в порядку письмового провадження клопотання голови Харківської обласної громадської організації «Наука, освіта та правозахист» ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2018 року по справі за позовом голови Харківської обласної громадської організації «Наука, освіта та правозахист» ОСОБА_2 до Харківської місцевої прокуратури № 6 про визнання незаконними дії та визнання незаконним припису, -

В с т а н о в и л а:

28 листопада 2018 року голова Харківської обласної громадської організації «Наука, освіта та правозахист» (подалі ХОГО-НОП) ОСОБА_2 звернувся до суду в інтересах ОСОБА_3, яким просить визнати неправомірними дії Харківської місцевої прокуратури № 6 по винесенню пр отесту від 27 жовтня 2011 року та визнати незаконним протест від 27 жовтня 2011 року.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2018 року провадження за позовом голови ХОГО-НОП ОСОБА_2 закрито з підстав того, що вимоги позивача не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

02 травня 2018 року означене судове рішення оскаржено позивачем в апеляційному порядку. Одночасно скаржником заявлено клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на принесення апеляційної скарги.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2018 року у задоволення клопотання позивачу відмовлено. Ухвалою цього ж суду від 21 травня 2018 року апеляційна скарга залишена без руху з наданням 10-денного строку для усунення її недоліків, - зазначення інших поважних причин для поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2018 року по справі № 820/5676/17.

11 червня 2018 року до Харківського окружного адміністративного суду надійшло клопотання позивача голови ХОГО-НОП ОСОБА_2 про поновлення строку на оскарження означеного судового рішення.

В обґрунтування заявленого клопотання заявник зазначає, що ухвалу суду першої інстанції у письмовому вигляді він не отримував, а надіслана судом електронна версія цього судового рішення на його компютері не читається. Також вказує, що працівники ПВПЗ не видають йому поштову кореспонденцію, мотивуючи свої протиправні дії тим, що спочатку необхідно розписатися в отриманні листів, а потім їх видають. З цього приводу у Харківському районному суді відкрито провадження по справі № 635/3939/17.

Скаржник зазначає, що 12 лютого 2018 року він разом із ОСОБА_4 звернулися до ПВПЗ за отриманням рекомендованих листів, втім, працівники відділення відмовилися видати рекомендовані листи, що їм адресовані, вимагаючи спочатку розписати в отриманні. Наведена обставина зафіксована працівниками поліції та відеозаписом події.

За наведених обставин, позивач вважає наведені доводи поважною причиною пропуску процесуального строку на оскарження судового рішення, та просить поновити строк на принесення апеляційної скарги на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2018 року по справі № 820/5676/17.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи клопотання та матеріали справи, колегія суддів вважає, що заявлене клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 295 КАС України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засідання було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного судового рішення (ч. 2 ст. 295 КАС України).

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу (ч. 3 ст. 295 КАС України).

З матеріалів справи убачається, що у судовому засіданні 01 лютого 2018 року судом проголошена вступна та резолютивна частини оскаржуваної ухвали, повний текст виготовлений 06 лютого 2018 року /а.с. 84-85, 86-91/.

06 лютого 2018 року ухвала направлена судом першої інстанції учасникам справи засобами поштового звязку, 08 лютого 2018 року, - позивачу засобами електронного звязку /а.с. 92, 93/.

Доказів підтвердження отримання скаржником судового рішення у будь-який з цих способів, матеріали справи не містять.

02 травня 2018 року, тобто поза межами строку апеляційного оскарження, встановленого ч. 1 ст. 295 КАС України, позивачем головою ХОГО-НОП ОСОБА_2 на зазначену ухвалу подано апеляційну скаргу.

Згідно ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Поважними за змістом вказаної норми визнаються обставини, які є обєктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і повязані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

В контексті наведеної норми поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження можуть бути визнані лише такі обставини, які є обєктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та повязані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами справи певних процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами.

Колегія суддів зазначає, що однією з основних засад судочинства, визначеною пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, установлених законом.

Кодексом адміністративного судочинства України також визначено принципи здійснення адміністративного судочинства, одним з яких є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішень суду. Даний принцип полягає в тому, що особам, які беруть участь у справі, а також іншим особам, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи чи інтереси, у випадках та порядку визначених цим Кодексом, надається право оскарження прийнятих судом рішень.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституція України, як Закон прямої дії, має найвищу юридичну силу, а офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом України, який у цілій низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права на оскарження судових рішень та доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод; відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно зі статтею 64 Конституції України, не може бути обмежене (пункти 1, 2 резолютивної частини Рішення від 25 грудня 1997 року № 9-зп, абзац 7 пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11 - рп/2012).

Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист. Таке право гарантується визначеними Конституцією України основними засадами судочинства, які є обов'язковими для всіх форм судочинства та судових інстанцій, зокрема забезпеченням апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом (пункт 8 частини третьої статті 129), (пункт 3.2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 2012 року № 11 - рп/2012).

Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

У низці рішень Європейського суду з прав людини, юрисдикцією якого в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права.

У справі Delcourt v. Belgium Європейський суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

У справі «Скорик проти України» Європейський суд з прав людини нагадав, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право у апеляційних судах на основні гарантії, передбачених статтею 6 Конвенції. Суд також зазначив, що мають бути враховані особливості провадження, що розглядається, та сукупність проваджень, що здійснювались у відповідності з національним правопорядком, а також роль апеляційного суду у них.

У справі Bellet v. Fгаnсе Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права». Отже, як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Як випливає з рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Іліан проти Туреччини», правило встановлення обмежень доступу до суду у зв'язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Приходячи до висновку про задоволення клопотання ХОГО-НОП ОСОБА_2, колегія суддів зазначає, що матеріалами справи не спростовуються доводи скаржника щодо дати отримання ним оскаржуваного судового рішення, таким чином, застосування процесуального обмеження за своєю суттю буде свідченням необґрунтованого позбавлення його права на апеляційне оскарження рішення суду, тобто права на справедливий суд.

Наведене також узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 27 березня 2018 року по справі № 804/243/16, відповідно до якого, вияв надмірного формалізму під час застосування норм права міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

На підставі наведеного, керуючись ст. 121, 287, 293, ч. 2 ст. 321 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Клопотання голови Харківської обласної громадської організації «Наука, освіта та правозахист» ОСОБА_2 задовольнити.

Поновити голові Харківської обласної громадської організації «Наука, освіта та правозахист» ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2018 року по справі № 820/5676/17

Ухвала Харківського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач (підпис)ОСОБА_1
Судді(підпис) (підпис)ОСОБА_5 ОСОБА_6