Справа № 813/2986/16
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2018-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

21 червня 2018 року

Київ

справа №813/2986/16

адміністративне провадження №К/9901/48655/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Васильєвої І.А.,

суддів - Пасічник С.С., Юрченко В.П.,

перевіривши касаційну скаргу Личаківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2016 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2018 року у справі № 813/2986/16 за позовом Личаківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аква маріс» про застосування адміністративного арешту, -

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Верховного Суду від 03.05.2018 року касаційна скарга Личаківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області була залишена без руху, оскільки, звертаючись до суду 19.04.2018, тобто поза межами процесуального строку, скаржник вказує на те, що первісна касаційна скарга була повернута ухвалою Верховного Суду від 12.03.2018, у зв'язку із підписанням касаційної скарги представником позивача повноваження якого не підтверджені, проте копії конверта, яким направлялась копія ухвали про повернення касаційної скарги не надано, що унеможливлює зробити висновок про намір податкового органу звернутись до суду повторно з касаційною скаргою у найкоротший строк. Скаржнику встановлено строк для усунення недоліків касаційної скарги протягом 10 днів з дня отримання ухвали про залишення касаційної скарги без руху.

29.05.2018 (згідно зі штампом вхідної кореспонденції суду) скаржником надіслано до суду клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, обґрунтоване тим, що у межах цього строку вже звертався з касаційною скаргою на це саме судове рішення, однак, ухвалою Верховного Суду від 12.03.2018 первісна касаційна скарга повернута податковому органу на підставі пункту першого частини 5 статті 332 КАС України з огляду на невиконання вимог процесуального закону щодо надання належним чином оформлених документів на підтвердження повноважень представника, який підписав касаційну скаргу, втім, маючи право на повторне звернення до суду касаційної інстанції, заявник повторно подав касаційну скаргу й усунув допущені при попередніх зверненнях недоліки.

При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою Суд виходить з такого.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2016 року, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2018 року в задоволенні адміністративного позову Личаківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області до товариства з обмеженою відповідальністю «Аква Маріс» про застосування адміністративного арешту відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій Личаківська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Львівській області звернулась до суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2016 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2018 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов Личаківської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області.

Статтею 129 Конституції України визначено, що однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України (тут і надалі - в новій редакції від 03 жовтня 2017 року) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини п'ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Частиною шостою статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України регламентовано перелік категорій справ, які відносяться до справ незначної складності, зокрема, інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

Адміністративна справа незначної складності (малозначна справа), відповідно до пункту 20 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, це адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

За правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи, які підлягають розгляду за правилами загального позовного провадження у виключному порядку (частина четверта статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України), а також через складність та інші обставини (частина третя статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України).

Системний аналіз вищезазначених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що суд має право віднести справу до категорії малозначних за результатами оцінки характеру спірних правовідносин, предмета доказування, складу учасників та інших обставин, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п'ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, а також крім справ, які підлягають розгляду в порядку загального позовного провадження.

Статтею 257 Кодексу адміністративного судочинства України визначено перелік справ, що розглядаються за правилами спрощеного позовного провадження. Такими справами є справи незначної складності, а також будь-які інші, за винятком тих, що зазначені у частині четвертій цієї статті, а саме:

- щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;

- щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб'єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

- про примусове відчуження земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;

- щодо оскарження рішення суб'єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

Як вбачається з матеріалів касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, у даній справі Личаківська ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області звернулася з позовом до ТОВ «АКВА МАРІС» про застосування арешту коштів на рахунках відповідача.

Враховуючи характер спірних правовідносин та предмет позову, зважаючи на значення справи для сторін, її категорію та складність і обраний позивачем спосіб захисту, а також приймаючи до уваги відсутність даних про те, що розгляд справи становить значний суспільний інтерес, Верховний Суд приходить до висновку про наявність законних підстав вважати дану справу такою, що є незначної складності.

Обставини, які є критерієм для віднесення вказаної справи до категорії таких, які підлягають розгляду за правилами загального позовного провадження у розумінні частин третьої та четвертої статті 12 КАС України у касаційній скарзі не містяться. Крім того, доводи касаційної скарги не містять переліку обставин за наявності яких підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності (перелічені в пункті 2 частини п'ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України ).

Отже, постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2018 року, ухвалену за правилами Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції від 03 жовтня 2017 року, за результатами апеляційного перегляду постанови Львівського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2016 року у спорі про застосування адміністративного арешту, не підлягає касаційному оскарженню.

Колегія суддів звертає увагу, що правова позиція у подібних правовідносинах викладена у постановах Верховного Суду від 13.02.2018 К/9901/19230/18, від 10.05.2018 К/9901/47790/18.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного оскарження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи зазначене, у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтею 333 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Личаківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2016 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2018 року у справі № 813/2986/16.

Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити скаржнику, а копію касаційної скарги залишити в суді касаційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: підписІ.А. Васильєва
підписС.С. Пасічник
підписВ.П. Юрченко