Справа № 523/14909/15-а
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2018-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

19 червня 2018 року

Київ

справа №523/14909/15-а

адміністративне провадження №К/9901/22436/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Бучик А.Ю.,

суддів: Гімона М.М., Мороз Л.Л.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на постанову Одеського окружного адміністративного суду в складі судді Марина П.П. від 17.10.2016, ухвалу Одеського окружного адміністративного суду в складі судді Марина П.П. від 08.11.2016, ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду в складі колегії суддів: Бітова А.І., Милосердного М.М., Ступакової І.Г. від 24.01.2017 у справі №523/14909/15-а за позовом ОСОБА_3 до Комунальної установи "Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи" про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року позивач звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила: визнати протиправними дії та бездіяльність Комунальної установи "Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи" (далі - КУ "Одеський ОЦМСЕ") щодо непроведення службового розслідування та неправомірної зміни статусу інвалідності позивача зі статусу "інвалід з дитинства 2 групи" на статус "інвалід загального захворювання 2 групи"; зобов'язати відповідача внести виправлення в документи у справі ОСОБА_3, замінивши запис "інвалід загального захворювання 2 групи" на запис "інвалід з дитинства 2 групи"; прийняти окрему ухвалу про зобов'язання відповідача провести службове розслідування щодо підробки, втрати чи знищення документів суворої звітності.

Позовна заява обґрунтована тим, що відповідач протиправно вніс запис у документи суворої звітності, вказавши "інвалід загального захворювання 2 групи" замість законного запису - "інвалід з дитинства 2 групи" та 25.02.2015 року на підставі вказаних документів рішенням управління Пенсійного фонду України в Суворовському районі № 107 позивачу зупинено виплату пенсії по інвалідності з дитинства, також за заявою вказаного органу порушено кримінальне провадження проти позивача у зв'язку з наданням нібито підроблених документів. Хоча згідно висновку судово-технічної експертизи документів за матеріалами справи №523/6003/15-а встановлено відповідність наданих на дослідження бланків та печатки, якою зроблено відтиск на бланку, наданим для порівняльного дослідження зразкам. Внаслідок протиправних дій відповідача ОСОБА_3 недоотримала пенсійні виплати та не змогла користуватись правами людини з інвалідністю.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2017 року, позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано протиправними: дії КУ "Одеський ОЦМСЕ" щодо неправомірної зміни статусу інвалідності позивача з "інваліда з дитинства ІІ групи" на "інваліда ІІ групи загального захворювання" та бездіяльність відповідача щодо непроведення службового розслідування за скаргою від 18.05.2015 року. Зобов'язано відповідача внести виправлення в акти огляду МСЕК від 11.02.1998 року, від 17.02.2000 року, від 27.02.2002 року, які містяться в медичній справі ОСОБА_3 та в медичних документах, виданих на підставі вказаних актів. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2016 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2017 року, відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 про ухвалення додаткового судового рішення.

У касаційній скарзі представник позивача, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, якими закінчено розгляд справи по суті в частині відмови у задоволенні позовних вимог та судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій про відмову в ухваленні додаткового судового рішення. Ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в частині зобов'язання відповідача внести виправлення щодо статусу позивача в усі документи суворої звітності МОЗ України, де є ці помилки за період з 1998 року по 2004 року включно.

Касаційну скаргу обґрунтовано тим, що суди попередніх інстанцій не з'ясували усіх обставин справи, не дослідили документів, які містяться в медичній та пенсійній справах позивача, а відтак протиправно відмовили у задоволенні позовної вимоги щодо внесення виправлень у медичні документи за 2004 рік.

Заслухавши суддю - доповідача, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що позивач з 1987 року перебуває на "Д" обліку в Комунальній установі "Центр первинної медико-санітарної допомоги №18".

23 січня 1996 року Ленінська районна МСЕК визнала ОСОБА_3 інвалідом ІІ групи з дитинства строком до 01 лютого 1997 року.

При черговому огляді 29 січня 1997 року позивачу також встановлена ІІ група інвалідності з дитинства на строк до 01 лютого 1998 року.

11 лютого 1998 року при черговому переогляді в обласній МСЕК №2 позивачу згідно Акту №31 огляду МСЕК від 11 лютого 1998 року встановлена ІІ група інвалідності загальне захворювання на строк до 01 березня 2000 року.

У період з 17 лютого 2000 року по 28 лютого 2000 року позивачем пройдено черговий переогляд в обласній МСЕК №2 та їй встановлена ІІ група інвалідності - загальне захворювання.

27 лютого 2002 року згідно Акту огляду №73 обласної МСЕК позивачу знову встановлено ІІ інвалідності - загальне захворювання.

18 лютого 2004 року за наслідками повторного огляду позивача, останній встановлено ІІ групу інвалідності безстроково.

Вирішуючи спір в частині внесення виправлень в медичні документи позивача за 2004 рік та відмовляючи у задоволенні вказаних позовних вимог та відмовляючи у задоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що оскільки в медичній справі ОСОБА_3 відсутній акт огляду МСЕК від 18.02.2004 року, то внести виправлення в даний акт не можливо.

Колегія суддів не погоджується з вказаними висновками судів попередніх інстанцій, вважає їх передчасними та такими, що зроблені з неповним з'ясуванням всіх обставин справи.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 2 КАС України (у редакції, чинній на час розгляду справи судами) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України (у редакції, чинній на час розгляду справи судами) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином, обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Статтею 162 КАС України (у редакції, чинній на час розгляду справи судами) визначені повноваження суду за наслідками розгляду справи. За змістом частини 2 цієї статті суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Частинами 4 та 5 статті 11 КАС України у редакції, чинній на час розгляду справи судами) на суд покладається обов'язок вживати передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Проте, суди попередніх інстанцій зазначених вимог закону не врахували, як і не з'ясували усіх обставин справи, що мають значення для правильного вирішення спору.

Так, суди встановивши, що позивачу помилково змінено статус "інвалід з дитинства 2 групи" на статус "інвалід загального захворювання 2 групи" та дійшовши висновку про необхідність внесення виправлень в медичні документи позивача за 1998, 2000, 2002 роки, належним чином не перевірили доводів позивача щодо проходження нею 18.02.2004 року чергового огляду і встановлення ІІ групи інвалідності безстроково.

А посилаючись на відсутність в медичній справі ОСОБА_3, наданої відповідачем, акта огляду МСЕК від 18.02.2004 року як на підставу неможливості внесення виправлень в даний акт та відсутність позовних вимог щодо доповнення медичної справи ОСОБА_3, суди не взяли до уваги висновок судово-технічної експертизи документів №279/03 від 04.08.2016 року, проведеної щодо витягу із акту огляду МСЕК серії 2-18 ОБ №092700 від 18.02.2004 року, як і не перевірили доводів позивача про наявність в матеріалах пенсійної справи ОСОБА_3 та безпосередньо у позивача витягів із акту огляду МСЕК серії 2-18 ОБ №092700 від 18.02.2004 року та документів, виданих на його підставі, а відтак належним чином не захистили прав, свобод та інтересів позивача.

Отже, враховуючи викладене, ані суд першої інстанції, ані суд апеляційної інстанцій не здійснили належним чином захисту прав, свобод та інтересів позивача від порушень з боку суб'єкта владних повноважень (відповідача). А суд касаційної інстанції в силу положень ч. 2 ст. 341 КАС України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що судові рішення судів попередніх інстанції, якими закінчено розгляд справи по суті в частині відмови у задоволенні позовних вимог та судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій про відмову в ухваленні додаткового судового рішення підлягають скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, оскільки суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями для встановлення чи дослідження додаткових доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо: якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази; або 2) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2016 року, ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2016 року та ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2017 року скасувати.

Справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

А.Ю. Бучик

М.М. Гімон

Л.Л. Мороз ,

Судді Верховного Суду