Справа № 826/5896/17
Суддя: Кучма А.Ю.
Дата ухвалення: 2018-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/5896/17 Суддя (судді) першої інстанції: Келеберда В.І.
Суддя-доповідач - Кучма А.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Кучми А.Ю.

суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.

за участю секретаря: Тищенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.02.2018 (м. Київ, дата виготовлення повного тексту не зазначається) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРАНД МІКС» до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

ТОВ «ГРАНД МІКС» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (з урахуванням заяви про зміну позовних вимог) про визнання протиправним та скасування рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про невизнання податкової декларації ТОВ «Гранд Мікс» та неприйняття податкової декларації з податку на додану вартість з додатками 1, 2, 5, за січень 2017 року (реєстровий № ) оформлене листом від 21.02.2017 № 2550/10/26-50-08-04; визнання протиправним та скасування рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про невизнання податкової декларації ТОВ «Гранд Мікс» та неприйняття податкової декларації з податку на додану вартість з додатками 1, 2, 5, за лютий 2017 року (реєстровий № ) оформлене листом від 22.03.2017 № 3301/10/26-50-08-04; зобов'язання Державну податкову інспекцію у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві прийняти декларації позивача з податку на додану вартість за січень 2017 року, яку було подано 17.02.2017 (реєстровий № ) без застосування штрафних санкцій та вважати податку декларацію з податку на додану вартість за звітний податковий період «січень» 2017 року з додатками 1, 2, 5 такою, що подана платником податків у день її фактичного отримання органом державної податкової служби - 17.02.201; зобов'язання Державну податкову інспекцію у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві прийняти декларації позивача з податку на додану вартість за лютий 2017 року, яку було подано 17.03.2017 (реєстровий № ) без застосування штрафних санкцій та вважати податку декларацію з податку на додану вартість за звітний податковий період «лютий» 2017 року з додатками 1, 2, 5 такою, що подана платником податків у день її фактичного отримання органом державної податкової служби - 17.03.2017; визнання протиправними дії Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві щодо не укладення договору про визнання електронних документів; зобов'язати Державну податкову інспекцію у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві укласти договір про визнання електронних документів з товариством з обмеженою відповідальністю «Гранд Мікс»; визнання протиправним та скасування рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про невизнання податкової декларації ТОВ «Гранд Мікс» та неприйняття податкової декларації з податку на додану вартість з додатками 1, 2, 5, за березень 2017 року (реєстровий № ) оформлене листом від 21.04.2017 № 3859/10/26-50-08-04; зобов'язання Державну податкову інспекцію у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві прийняти декларації позивача з податку на додану вартість за звітний податковий період березень 2017 року з додатками 1, 2, 5 такою, що подана платником податків у день її фактичного отримання органом державної податкової служби - 20.04.2017.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.02.2018 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРАНД МІКС» задоволено частково, визнано протиправним та скасовано рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про невизнання податкової декларації ТОВ «Гранд Мікс» та неприйняття податкової декларації з податку на додану вартість з додатками 1, 2, 5, за січень 2017 року (реєстровий № ) оформлене листом від 21.02.2017 № 2550/10/26-50-08-04; визнано протиправним та скасовано рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про невизнання податкової декларації ТОВ «Гранд Мікс» та неприйняття податкової декларації з податку на додану вартість з додатками 1, 2, 5, за лютий 2017 року (реєстровий № ) оформлене листом від 22.03.2017 № 3301/10/26-50-08-04; визнано протиправним та скасовано рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про невизнання податкової декларації ТОВ «Гранд Мікс» та неприйняття податкової декларації з податку на додану вартість з додатками 1, 2, 5, за березень 2017 року (реєстровий № ) оформлене листом від 21.04.2017 № 3859/10/26-50-08-04; зобов'язано Державну податкову інспекцію у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві прийняти декларації позивача з податку на додану вартість за січень 2017 року, яку було подано 17.02.2017 (реєстровий № ) без застосування штрафних санкцій та вважати податкову декларацію з податку на додану вартість за звітний податковий період «січень» 2017 року з додатками 1, 2, 5 такою, що подана платником податків у день її фактичного отримання органом державної податкової служби - 17.02.2017 року; зобов'язано Державну податкову інспекцію у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві прийняти декларації позивача з податку на додану вартість за лютий 2017 року, яку було подано 17.03.2017 (реєстровий № ) без застосування штрафних санкцій та вважати податку декларацію з податку на додану вартість за звітний податковий період «лютий» 2017 року з додатками 1, 2, 5 такою, що подана платником податків у день її фактичного отримання органом державної податкової служби - 17.03.2017; зобов'язано Державну податкову інспекцію у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві прийняти декларації позивача з податку на додану вартість за звітний податковий період березень 2017 року з додатками 1, 2, 5 такою, що подана платником податків у день її фактичного отримання органом державної податкової служби - 20.04.2017; визнано протиправними дії Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві щодо не укладення договору про визнання електронних документів від 20.01.2017 № 200120172. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що подані податкові декларації з податку на додану вартість за звітний податковий період січень-березень 2017 року не вважаються податковими у зв'язку з порушенням вимог п.48.3 ст.48 Податкового кодексу України, а саме містять недостовірні обов'язкові реквізити, тому дії податкового органу з неприйняття таких декларацій є правомірними.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач, не маючи жодних підстав, не приймає і не реєструє договір про визнання електронних документів, який засобами телекомунікаційного зв'язку неодноразово, разом із доданими документами та Додатковою угодою надсилався відповідачу, чим блокує роботу товариства.

Відповідачем заперечень на позовну заяву подано не було.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно з ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 20.01.2017 ТОВ «Гранд Мікс» направлено до ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у місті Києві договір про визнання електронних документів № 200120172.

Предметом договору є визнання податкових документів поданих позивачем в електронному вигляді із застосування електронного цифрового підпису до податкового органу засобами телекомунікаційного зв'язку або на електронних носіях, як оригіналу.

Відповідно до квитанції від 24.01.2017 № 2 відповідачем договір прийнято за реєстраційним № .

Однак, 01.02.2017 на адресу позивача електронною поштою надійшло повідомлення відповідача про виникнення спірних питань, пов'язаних з автентичністю податкових документів в електронному вигляді з якого вбачається, що за результатами опрацювання електронних документів в Єдиному реєстрі податкових накладних, виданих з 01 по 31 січня 2017 року у ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у місті Києві виникли спірні питання, пов'язані з автентичністю податкових документів в електронному вигляді, часом їх відправлення, а також коректністю ключової інформації, зважаючи на невідповідність реквізитів електронного документу та час відправлення. З метою врегулювання спірних питань відповідач запропонував протягом 5 робочих днів після отримання даного повідомлення з'явитись до нього та надати відповідні пояснення та документальне підтвердження з приводу господарських операцій з придбання (одержання)/продажу (поставки) товарів, робіт (послуг), у тому числі факту (законного джерела) реального їх походження та відображених в Єдиному реєстрі податкових накладних, виданих за зазначений період.

Водночас товариству запропоновано надіслати Договір та Додаткову угоду до нього в електронному виді на електронну адресу .

09.02.2017 позивачем подано пояснення на повідомлення про виникнення спірних питань, пов'язаних з автентичністю податкових документів в електронному вигляді з додатками. До пояснень позивачем долучено копії первинних документів, засвідчених відбитком печатки товариства та підписом директора, на підтвердження господарських операцій з придбання/продажу/поставки товарів у тому числі факту (законного джерела) реального їх походження, які відображено в Єдиному реєстрі податкових накладних за період з 01 по 31 січня 2017 року по ТОВ «Гранд Мікс» - оригінал Договору про визнання електронних документів № 200120172 від 20.01.2017 у 2-х екземплярах на 6-ти аркушах, квитанцію № 2 про прийняття договору у 2 екземплярах на 2-х аркушах та Додаткову угоду б/н від 01.02.2017 у 2-х екземплярах на 4-х аркушах.

Окрім того, 16.02.2017 директором товариства - Сирчин І.Л. прийнято участь у засіданні робочої групи з розгляду наведених спірних питань, де йому було повідомлено про призупинення для позивача Договору у зв'язку з наявність у відповідача спірних питань.

Цього ж дня позивачем до канцелярії ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у місті Києві повторно подано письмові пояснення з додатками.

22.02.2017 товариством повторно подано до канцелярії відповідача підписаний та скріплений печаткою Договір про визнання електронних документів від 20.01.2017 та Додаткову угоду від 01.02.2017.

Листом від 13.03.2017 № 53п/10/26-50-08-04-10 відповідач повідомив про відмову у підписанні Договору та Додаткової угоди, оскільки позивачем не виконано вимоги пунктів 5.3, 5.4 Інструкції з підготовки і подання документів засобами телекомунікаційного зв'язку, затвердженої наказом ДПА України від 10.04.2008 № 233.

27.02.2017 у товаристві відбулася зміна директора, у зв'язку з чим 01.03.2017 податковим органом припинено дію Договору відповідно до квитанції № 3.

Вказані обставини є підставою для укладення нового договору, у зв'язку з чим позивачем направлено засобами телекомунікаційного зв'язку посилений сертифікат відкритого ключа сформованого акредитованим центром сертифікації ключів на нового директора строк чинності якого встановлено з 03.03.2017 по 02.03.2018 та 04.04.2017 направлено Договір про визнання електронних документів від 23.03.2017 № 010320171.

Договір направлявся на адресу відповідача 01, 07, 10, 17, 28 березня та 14.04.2017, тобто 7 разів. Однак відповідач щоразу відмовлявся приймати Договір з підстав: недостовірної інформації щодо місцезнаходження контролюючого органу з яким укладається Договір; пункт 5.3 розділу ІІІ Інструкції - платник податків, ознайомившись з редакцією договору , заповнює необхідні реквізити.

Водночас, 17 лютого, 07, 15, 17, 20 березня 2017 року товариством подавались податкові декларації з податку на додану вартість за січень, лютий та березень 2017 року з додатками 1, 2, 5.

Листами від 21.02.2017 № 2550/10/26-50-08-04, від 10.03.2017 № 3130/10/26-50-08-04 та від 16.03.2017 № 3184/10/26-05-08-04, від 21.03.2017 № 3301/10/26-50-08-04 та від 22.03.2017 № 3433/10/26-50-08-04 відповідачем повідомлено позивача про невизнання податкових декларацій з податку на додану вартість за звітні (податкові) періоди, оскільки вони подані з порушеннями вимог пункту 48.3 статті 48 Податкового кодексу України, а

Позивач, вважаючи дії податкового органу щодо неприйняття податкових декларацій та не укладення договору про визнання електронних документів протиправними, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги дійшов до висновку, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірність вчинених ним дій, з урахуванням всіх встановлених фактичних обставин та вимог законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з п. 1 розділу ІІ Інструкції з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку, затвердженої наказом Державної податкової адміністрації України від 10.04.2008 № 233, платник податків здійснює формування та подання податкових документів в електронному вигляді відповідно до законодавства із застосуванням спеціалізованого програмного забезпечення формування податкових документів, засобу КЗІ, керуючись цією Інструкцією та договором.

Відповідно до положень розділу ІІІ Інструкції, для подання засобами телекомунікаційного зв'язку електронних податкових документів платник податків має попередньо укласти з органом ДПС за місцем реєстрації договір про визнання електронної звітності (за затвердженими формою та змістом - Додаток 1 до Інструкції) та отримати спеціальне програмне забезпечення.

За затвердженою процедурою передбачається укладання договору про визнання електронних документів у письмовій (паперовій) формі безпосередньо за місцем реєстрації платника податків.

Пунктом 7 розділу ІІІ Інструкції №233 встановлено порядок подання податкових документів в електронній формі телекомунікаційними каналами зв'язку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, за наявності програмного забезпечення та посиленого сертифікату відкритих ключів (строк чинності якого встановлено з 03.03.2017 по 02.03.2018), отриманих від акредитованого центру сертифікації ключів, скористався способом укладання договору про визнання електронних документів в електронній формах.

Подані позивачем примірники електронних договорів про визнання електронних документів були відхиленні ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у місті Києві, шляхом надсилання ТОВ «Гранд Мікс» других квитанцій з зазначенням у трьох випадках однієї і тієї самої причини для відмови: «Для укладення Договору про визнання електронних документів необхідно виконати вимоги Розділу 3 Інструкції з підготовки та подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку, затвердженої наказом ДПА України від Розділ ІІІ Інструкції з підготовки та подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку, затвердженої наказом ДПА України від 10.04.2008 № 233 (Код: 1)», а також ще у двох випадках іншої причини, а саме: Недостовірна інформація про посадову особу контролюючого органу, в особі якої укладається Договір пункту 5.3 розділу ІІІ Інструкції з підготовки та подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку, затвердженої наказом ДПА України від 10.04.2008 № 233, (код:3).

Разом із тим, проаналізувавши зміст перших трьох квитанцій № 2, у наведеному в них формулюванні помилки відсутні посилань на конкретні порушення платником порядку укладення договору про визнання електронних документів. Нормативно та документально обґрунтовані пояснення щодо суті та характеру виявленої помилки, зазначеної у трьох квитанціях № 2, відповідач до не подав.

З наступних двох квитанцій № 2 вбачається, що позивачем при поданні Договору було зазначено недостовірну інформація про посадову особу контролюючого органу, в особі якої укладається Договір відповідно до пункту 5.3 розділу ІІІ Інструкції.

Згідно копії Договорів про визнання електронних документів від 20.01.2017 № 200120172 та від 23.03.2017 № 010320171 вбачається, що вказані Договори містять лише прізвище, ім'я та по батькові директора платника податків, однак вказані договори не містять електронної адреси товариства та інших необхідних реквізитів, що стало підставою у двох випадках для відхилення ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у місті Києві примірників електронних договорів про визнання електронних документів.

Разом із тим, в матеріалах справи містяться письмові пояснення позивача на повідомлення про виникнення спірних питань, пов'язаних з автентичністю податкових документів в електронному вигляді від 09.02.2017, які було подано відповідачу разом із доданими документами, а саме: копіями договорів, копіями протоколів до договору, копіями видаткових накладних, копіями акту приймання-передачі продукції, копіями оборотно-сальдових відомостей, копіями рахунку-фактури, копіями прийомної квитанції, та іншими документами.

З листа ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у місті Києві від 24.03.2017 № 3479/10/26-50-08-04 вбачається, що документи та/або пояснення, що підтверджують автентичність зазначених у повідомленні про виникнення спірних питань, пов'язаних з автентичністю податкових документів в електронному вигляді платником податків надано не було.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що податковим органом допущено протиправну бездіяльність, яка проявилась у неприйнятті до уваги пояснень позивача щодо спірних питань, щодо не укладення Договору про визнання електронних документів від 20.01.2017 № 200120172, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в даній частині.

Належних доказів щодо існування обґрунтованих обставин, що унеможливлюють укладення договору про визнання електронних документів в електронній формах відповідачем надано не було.

При цьому, позовна вимога про зобов'язання ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у місті Києві укласти договір про визнання електронних документів з ТОВ «Гранд Мікс», задоволенню не підлягає, оскільки у випадку спроби укласти договір про визнання електронних документів від 20.01.2017 за реєстраційним номером: позивач не дотримався порядку укладання договору про визнання електронних документів, передбаченого пунктом 5.3 розділу ІІІ Інструкції, а саме: не зазначено електронну адресу підприємства, що вбачається із листа-відмови ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві від 13.03.2017 № 53п/10/26-50-08-04-10, а також підтверджується двома квитанціями № 2.

Відповідно до Інструкції №233, саме орган державної податкової служби, де зареєстрований платник податків, на його запит, уповноважений на підписання договору про визнання електронних документів (пункт 6 розділу ІІІ).

Зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 р. на 316-й нараді вбачається, що під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя.

Таким чином, зазначена позовна вимога є саме втручанням в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, суд не може підміняти орган державної податкової служби.

Відповідно до пп. 16.1.3 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Стаття 48 Податкового кодексу України визначає форму податкової декларації.

Відповідно до п. 48.7 ст. 48 Податкового кодексу України, податкова звітність, складена з порушенням норм цієї статті, не вважається податковою декларацією, крім випадків, встановлених пунктом 46.4 статті 46 цього Кодексу.

Порядок подання податкової декларації до органів державної податкової служби регулюється статтею 49 Податкового кодексу України.

Відмова посадової особи контролюючого органу прийняти податкову декларацію з будь-яких причин, не визначених цією статтею, у тому числі висунення будь-яких не визначених цією статтею передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої податкової декларації, зменшення або скасування від'ємного значення об'єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов'язань тощо) забороняється.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем відмовлено у прийнятті податкових декларацій позивача за січень, лютий та березень 2017 року, що вбачається з листів від 21.02.2017 № 2550/10/26-50-08-04, від 22.03.2017 № 3301/10/26-50-08-04, від 24.04.2017 № 3859/10/26-50-08-04, з підстав того, що податкові декларації з податку на додану вартість за звітні (податкові) періоди січень, лютий та березень 2017 року, подані у спосіб визначений пунктом «а» статті 49.3 Податкового кодексу України з порушенням п. 48.3 ст. 48 Податкового кодексу України, а саме: містять недостовірні обов'язкові реквізити. За таких обставин податкові декларації з податку на додану вартість не можуть бути прийняті як податкові.

Податкові декларації з податку на додану вартість за січень, лютий та березень 2017 року складені за формою, що затверджена наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 № 21 (із змінами та доповненнями), натомість з листів відповідача в обґрунтування правомірності його дій неможливо встановити, які конкретні порушення допущено платником податку та які саме обов'язкові реквізити є недостовірними.

Стадія прийняття податкової декларації контролюючим органом є формальним рівнем податкового контролю, під час якого працівник контролюючого органу здійснює візуальну перевірку декларації та її аналіз за формальними ознаками. Підставою для невизнання податкової декларації податковою звітністю є такі дефекти її заповнення, які впливають на порядок адміністрування податку, є перешкодою формування показників податкової звітності та їх подальшої перевірки податковим органом і перешкоджають ідентифікації платника податку.

При цьому, контролюючим органом не було надано належним і допустимих доказів, які б підтверджували відповідність декларації наведеним критеріям.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відмова контролюючого органу у прийнятті податкових декларацій товариства за січень, лютий та березень 2017 року, яку оформлено листами, є протиправною, відповідачем не надано жодних доказів та пояснень, які конкретні порушення допущено платником податку, тому позовні вимоги в частині визнання протиправними і скасування рішень ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у місті Києві про неприйняття податкових декларацій з податку на додану вартість звітні податкові періоди січень, лютий, березень 2017 року є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги позивача не спростовують висновки суду першої інстанції та не можуть бути підставами для її скасування, відповідачем не наведено обставин наявності протиправних дій з боку позивача, порушення ним норм чинного законодавства при виконанні своїх обов'язків. Нових доказів та обставин, що не були дослідженні судом першої інстанції контролюючим органом також не надано.

Колегія суддів зазначає, що 24.07.2017 позивачем до Окружного адміністративного суду міста Києва було подано заяву про зміну позовних вимог, тобто вже після ухвалення протокольного рішення від 20.07.2017 щодо розгляду справи в порядку письмового провадження, при цьому дана заява була прийнята та розглянута судом, що є порушення норм процесуального права.

Разом із тим, представником відповідача у судовому засідання під час розгляду апеляційної скарги не заперечувалось, що заява про зміну позовних вимог надходила до податкового органу та не було заявлено заперечень проти розміру остаточних позовних вимог.

Натомість, наявність процесуального порушення судом першої інстанції щодо збільшення позовних вимог в письмовому провадженні, без надання належної оцінки доказам, визначеного ч.2 ст.317 КАС України, не призвело до неправильного вирішення даної справи, тому не може бути підставою для скасування рішення.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.02.2018 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 23.06.2018.

Головуючий-суддя: А.Ю. Кучма

Судді: В.О. Аліменко

Н.В. Безименна