Справа № 810/4180/17
Суддя: Головенко О.Д.
Дата ухвалення: 2018-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2018 року м.Київ № 810/4180/17

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Головенко О.Д., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Морозівська птахофабрика" до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Морозівська птахофабрика" з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення № НОМЕР_1 від 09.08.2017.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що відповідачем було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах з ПП «ОСОБА_1 ДІСТРІБЮШН» за період з 01.01.2015 по 01.01.2017. За результатами проведеної перевірки було складено акт, на підставі якого було винесено оскаржуване податкове повідомлення рішення.

Також вказав, що однією з підстав прийняття оскаржуваного рішення стало твердження перевіряючих про безтоварність господарських операцій позивача з ПП «ОСОБА_1 ДІСТРІБЮШН».

Позивач не погоджуються з вказаним рішенням та вважає, що воно суперечить нормам чинного законодавства України та Податковому кодексу України (надалі ПК України).

Відповідач 12.02.2018 подав до суду відзив на позовну заяву та в бґрунтування своїх заперечень вказав, що в ході перевірки дотримання позивачем вимог податкового законодавства щодо повноти обчислення та своєчасності сплати до бюджетів, державних цільових фондів податків, зборів (обовязкових платежів), встановлено порушення позивачем вимоги ПК України, що призвело до заниження суми податку на додану вартість у розмірі 874 753,00 грн.

На думку відповідача оскаржувані податкове повідомлення рішення є правомірними та таким, що винесені відповідно до норм чинного податкового законодавства України.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09.01.2018 провадження у справі було відкрито та призначено підготовче засідання.

22.05.2018 підготовче провадження було закрито та за згодою учасників справи розпочато судовий розгляд справи по суті.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, оглянувши письмові докази, які були надані сторонами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач ТОВ "Морозівська птахофабрика" зареєстроване Баришівською районною державною адміністрацією Київської області 28.12.2005 та взято на облік в органах державної податкової служби.

Як платник податку на додану вартість зареєстровано з 11.01.2006 та як сільськогосподарське підприємство субєкт спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість з 09.07.2010.

Основним видом діяльності позивача відповідно до видів за КВЕД є розведення свійської птиці, розведення інших тварин, вирощування зернових та інших культур, допоміжна діяльність у рослинництві, оптова торгівля мясом та мясними продуктами.

У період з 10.07.2017 по 14.07.2017 головним державним ревізором-інспектором відділу перевірок інших галузей економіки управління аудиту ГУ ДФС України у Київській області ОСОБА_2 проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «Морозівська птахофабрика» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах із ПП «ОСОБА_1 ДІСТРІБЮШН» () за період з 01.01.2015 по 01.01.2017.

За результатами перевірки складено ОСОБА_3 від 21.07.2017 №518/10-36-14-02/33889787 про результати документальної позапланової невиїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ПП «ОСОБА_1 ДІСТРІБЮШН» за період з 01.01.2015 по 01.01.2017.

Відповідно до вищевказаного акту перевірки було встановлено порушення позивачем податкового законодавства, а саме:

ст. 188, п. 198.2, п. 198.3 та п. 198.6 ст. 198, п. 185.1 ст. 185, п. 200.1 ст. 200, п. 201.1, 201.4, п. 201.10 ст. 201 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 874 753 грн., в тому числі за квітень 2015 року у сумі 24 705,00 грн., за травень 2015 року у сумі 10 022,00 грн., за червень 2015 року у сумі 10 374,00 грн., за липень 2015 року у розмірі 85 139,00 грн., за серпень 2015 року у сумі 55 783,00 грн., за вересень 2015 року у сумі 9 690,00 грн., за січень 2016 року у сумі 274 854,00 грн., за лютий 2016 року у сумі 180 499,00 грн., за березень 2016 року у сумі 175 995,00 грн., за квітень 2016 року у сумі 47 692,00 грн.

На підставі акту перевірки відповідачем було винесено оскаржуване податкове повідомлення рішення № НОМЕР_1 від 09.08.2017.

Судом встановлено, що позивачем було укладено договір 24/03-1 від 24.03.2016 з ПП «ОСОБА_1 ДІСТРІБЮШН» щодо поставки товару, а саме висівки пшеничні, шрот соняшниковий, борошно вапнякове, біг беги, макуха соєва.

Відповідно до п. 1.1 даного договору продавець зобовязується передати у власність, а покупець прийняти та оплатити товар у кількості, за номенклатурою, ціною, строками та умовами поставки відповідно до умов договору на підставі специфікації або накладних.

Як вбачається з акту перевірки, відповідач дійшов висновку щодо нереальності вчинення фінансово господарської операції, що знайшла своє відображення у вищенаведеному договорі.

Відповідно до п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається:

дата тієї події, що відбулася раніше;

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Для операцій із ввезення на митну територію України товарів та з постачання послуг нерезидентом на митній території України датою виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати (нарахування) податку за податковими зобов'язаннями згідно з п. 187.8 ст. 187 цього Кодексу.

Пунктом 198.3 ст. 198 ПК України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 201.10 ст. 201 ПК України визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно п. 201.11 ст. 201 ПК України підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту без отримання податкової накладної, також є:

а) транспортний квиток, готельний рахунок або рахунок, який виставляється платнику податку за послуги зв'язку, інші послуги, вартість яких визначається за показниками приладів обліку, що містять загальну суму платежу, суму податку та податковий номер продавця, крім тих, форма яких встановлена міжнародними стандартами;

б) касові чеки, які містять суму отриманих товарів/послуг, загальну суму нарахованого податку (з визначенням фіскального номера та податкового номера постачальника). При цьому з метою такого нарахування загальна сума отриманих товарів/послуг не може перевищувати 200 гривень за день (без урахування податку).

У разі використання платниками для розрахунків із споживачами реєстраторів розрахункових операцій касовий чек повинен містити дані про загальну суму коштів, що підлягає сплаті покупцем з урахуванням податку, та суму цього податку, що сплачується у складі загальної суми.

Також, відповідно до ст. 2 Закону України від 16.07.1999 № 996-ХІУ Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення (ч. 1 ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні).

Первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назва документа; дату і місце складання; назва підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають можливість ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Підпунктом 2.15 п. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704, визначено, що первинні документи підлягають обов'язковій перевірці працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов'язкових реквізитів та відповідність господарської операції діючому законодавству, логічна увязка окремих показників.

Представником позивача під час проведення підготовчого засідання на підтвердження чинності укладеного договору було надано ряд письмових доказів, зокрема, договір № 24/03-1 від 24.03.2016, видаткові накладні від 04.01.2016 № 3; від 12.01.2016 № 13; від 14.01.2016 № 21; від 21.01.2016 № 41; від 21.01.2016 № 45; від 26.01.2016 № 58; від 26.01.2016 № 59; від 29.01.2016 № 74; від 02.02.2016 № 92; від 08.02.2016 № 123; від 15.02.2016 № 146; від 18.02.2016 № 171; від 23.02.2016 № 192; від 26.02.2016 № 223; від 29.02.2016 № 228; від 03.03.2016 № 244; від 10.03.2016 № 271; від 17.03.2016 № 300; від 23.03.2016 №3 25; від 24.03.2016 № 339; від 25.03.2016 № 345; від 06.04.2016 № 372; від 14.04.2016 № 422, які були вписані контрагентом у звязку з поставками.

Оплату постановленого товару проведено відповідно до платіжних доручень від 06.01.2016 № 3; від 13.01.2016 № 23; від 15.01.2016 № 40; від 18.01.2016 № 44; від 21.01.2016 №59; від 25.01.2016 № 5; від 28.01.2016 № 14; від 02.02.2016 № 98; від 02.02.2016 № 96; від 02.02.2016 № 97; від 03.02.2016 № 104; від 04.02.2016 № 109; від 08.02.2016 № 117; від 09.02.2016 № 121; від 16.02.2016 № 142; від 23.02.2016 № 173; від 24.02.2016 № 175; від 25.02.2016 № 190; від 02.03.2016 № 207; від 09.03.2016 № 229.

Крім того, до суду надано докази якості постановленого товару у перевіряємий період, а саме: № 260315 від 09.04.2015; № 230 від 21.05.2015; № 15 від 10.06.2015; № 140715 від 14.07.2015; № 22/07-7 від 22.07.2015; № 30/07-2 від 30.07.2015; № 310715 від 31.07.2015; від 24.12.2015; від 12.12.2015; № 280415 від 28.04.2015; № 050815 від 05.08.2015; № 339/12-1 від 21.12.2015; № 13/11-1 від 13.11.2015; № 35/11-2 від 27.11.2015; № 37/12-2 від 04.12.2015; № 314/08-2 від 14.08.2015; № 04/01-1 від 04.01.2016; № 12/01-1 від 12.01.2016; № 14/01-1 від 14.01.2016; № 21/01-1 від 21.01.2016; № 26/01-1 від 26.01.2016; № 02/02-1 від 02.02.2016; № 08/02-1 від 08.02.2016; № 15/02-1 від 15.02.2016; № 18/02-1 від 18.02.2016; № 23/02-1 від 23.02.2016; № 29/02-1 від 29.02.2016; № 03/03-3 від 03.03.2016; № 10/03-1 від 10.03.2016; № 17/03-1 від 17.03.2016; № 23/01-1 від 23.03.206; № 25/03-1 від 25.03.2016; № 14/04-1 від 14.04.2016; № 06/04-1 від 06.04.2016.

Про здійснення операцій з постанови товару за період, що підлягав перевірки, контрагентом було оформлено відповідні податкові накладні: № 20 від 10.04.2015; № 76 від 28.04.2015; № 83 від 29.04.2015; № 59 від 21.05.2015; № 14 від 11.06.2015; № 31 від 14.07.2015; № 60 від 23.07.2015; № 79 від 31.07.2015; № 78 від 31.07.2015; № 8 від 05.08.2015; № 19 від 12.08.2015; № 25 від 14.08.2015; № 59 від 14.09.2015; № 8 від 13.11.2015; № 26 від 27.11.2015; № 5 від 04.12.2015; № 15 від 14.12.2015; №19 від 1.12.2015; № 27 від 24.12.2015; № 3 від 04.01.2016; № 13 від 12.01.2016; № 22 від 14.01.2016; № 46 ід 21.01.2016; № 47 від 21.01.2016; № 63 від 26.01.2016; № 62 від 26.01.2016; № 88 від 29.01.2016; № 6 від 02.02.2016; № 39 від 08.02.2016; № 70 від 15.02.2016; № 92 від 18.02.2016; №113 від 23.02.2016; № 139 від 26:02.2016; № 152 від 29.02.2016; № 10 від 03.03.2016; № 38 від 10.03.2016; № 69 від 17.03.2016; № 95 від 23.03.2016; № 114 від 24.03.2016; № 122 від 25.03.2016; № 148 від 31 .03.2016; № 7 від 06.04.2016; № 37 від 14.04.2016.

З аналізу поданих первинних документів вбачається, що вони містять усі обовязкові реквізити.

Також представником позивача було надано суду товаро транспортні накладні, які підтверджують поставку товару № 09/04 від 09.04.2015; № 2105 від 21.05.2015; № 1006 від 10.06.2015; № 1407 від 14.07.2015; № 23/07-1 від 23.07.2015; № 31/07-03 від 31.07.2015; № 31/071 від 31.07.2015; № 24/12-1 від 24.12.2015; № 12/12-1 від 12.12.2015; № 2804 від 28.04.2015; № 1108 від 11.07.2015; № 0508 від 05.08.2015; № 21/12-1 від 21.12.2015; № 13/11-1 від 13.11.2015; 27/11-1 від 27.11.2015; № 04/12-1 від 04.12.2015; № 14/08-1 від 14.08.2015; № 04/01-1 від 04.01.2016; від 04.01.2016 № 12/01-1 від 12.01.2016; № 14/01-1 від 14.01.2016; № 21/01-1 від 21.01.2016; № 21/01-1 від 21.01.2015; № 26/01-1 від 26.01.2016; № 26/01-1 від 26.01.2016; № 29/01-1 від 29.01.2016; № 02/02-1 від 02.02.2016; № 08/02-1 від 08.02.2016; № 15/02-1 від 15.02.2016; № 18/02-1 від 18.02.2016; № 23/02-1 від 23.02.2016; № 26/02-1 від 26.02.2016; № 29/02-1 від 29.02.2016; № 03/003-01 від 03.03.2016; № 10/03-1 від 10.03.2016; № 17/03-1 від 17.03.2016; № 23/03-1 від 23.03.2016; № 24/03-1 від 24.03.2016; № 25/03-1 від 25.03.2016; № 14/04-1 від 14.04.2016; № 06/-4-1 від 06.04.2016.

В порядку підготовки справи до судового розгляду, судом було допитано у якості свідків ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Під час допиту свідка ОСОБА_5 було встановлено, що він здійснював перевезення для ТОВ «Морозівський птахокомбінат» у період 2015 2016 роки шроту соняшникового. Зазначив, що таких перевезень було близько пятнадцяти, які здійснювались автомобілем «SCANIA».

Свідок ОСОБА_4 також підтвердив факт перевезення шроту соняшникового для ТОВ «Морозівський птахокомбінат» автомобілем «DAF».

Допитуючи свідка ОСОБА_6, судом було встановлено, що дана особа працюючи апаратним обробником зерна приймала та робила розподіл сировини (зерно, пшениця, макуха, шрот соняшниковий), яка приходила на підприємство, у тому числі ТОВ «Морозівський птахокомбінат».

Так, свідок ОСОБА_3 підтвердила, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 неодноразово поставляли придбані товари позивачем.

З матеріалів справи вбачається, що зазначений товар позивач використовував для виготовлення комбікормів для свійської птиці, розведенням якої займається для продажу позивач.

Комбікорми виготовлялись відповідно до договору на виконання робіт, укладеного між ТОВ «Морозівська птахофабрика» (замовник) та ТОВ «Селекційний племзавод «Золотоніський» (виконавець) від 01.01.2015 № 01-10-15/1, за умовами якого виконавець систематично виробляє для замовника комбікорм на виробничих площах виконавця з матеріалів та за рецептами замовника.

Комбікорми використовувались для годування свійської птиці позивача, яка придбана позивачем на підставі міжнародних контрактів про поставку курчат, укладений між ТОВ «Авіаген» (продавець, Угорщина) і ТОВ "Морозівська птахофабрика" (покупець) від 26.03.2014 та 24.02.2015.

Факт використання придбаного комбікорму в основній діяльності позивача, його оприбуткування, внутрішній рух і облік підтверджується звітами про рух комбікорму за період з квітня 2015 року по квітень 2016 року, а також відомостями про витрати кормів за період з квітня 2015 по квітень 2016 року.

Зокрема, про наявності у позивача матеріальних ресурсів для вирощування поголівя свійської птиці підтверджується договорами оренди нерухомого майна, які укладались між ТОВ "Морозівська птахофабрика" та ТОВ «Крокус» (орендодавець) від 01.01.2013 № 0101-1/13, від 01.12.2015 №1201-1/15 з ТОВ «ОСОБА_7 Агрікол Київської області.ЛТД» (суборенди) від 01.07.2016 № 01- 07/2016.

На думку суду та враховуючи вищенаведене, можна зробити обґрунтований висновок, що укладений між сторонами правочин є чинними, якщо їх недійсність прямо не встановлена законом (нікчемні правочини).

Судом оглянуто та надано оцінку усім наданим первинним документам позивача та зроблено висновок, що вони містять всі обовязкові реквізити, як того вимагає законодавство.

Зокрема, судом встановлено, що контрагент позивача ПП «ОСОБА_1 ДІСТРІБЮШН» є діючою юридичною особою.

Щодо посилань відповідача на протокол допиту свідка від 27.12.2017 та вирок Жовтневого районного суду від 14.04.2016, яким визнано винним директора ПП «ОСОБА_1 ДІСТРІБЮШН» - ОСОБА_8 у вчиненні злочину передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 205 Кримінального кодексу України, відповідно до яких він заперечував своє відношення до господарської діяльності вказаного підприємства та який створив його без наміру здійснювати господарську діяльність, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Кримінального кодексу України суб'єктом злочину є фізична осудна особа, яка вчинила злочин у віці, з якого відповідно до цього Кодексу може наставати кримінальна відповідальність. Тобто, згідно норм Кримінального кодексу саме фізична, а не юридична особа є суб'єктом злочину.

Обставини щодо діяння фізичної особи, встановлені під час розгляду кримінальної справи відносно цієї фізичної особи, не можна вважати обов'язковими при оцінці адміністративним судом правомірності поведінки юридичної особи-контрагента, якщо йдеться про відповідальність за порушення податкового законодавства цією юридичною особою.

Тобто, обставини, встановлені вироком суду у кримінальній справі відносно фізичної особи, не можуть бути покладені в основу судового рішення в адміністративному процесі без їх перевірки та підтвердження належними та допустимим доказами.

Таким чином, преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Лише згадувані, але такі, що не одержали оцінку суду, обставини не можуть розглядатися як встановлені судом і не набувають властивості преюдиціальності

Тому, суд, не бере до уваги вирок Жовтневого районного суду від 14.04.2016 районного суду, на який посилається контролюючий орган, як на підставу нереальності господарських правовідносин з ПП «ОСОБА_1 ДІСТРІБЮШН», оскільки вказаним вироком громадянина ОСОБА_8, визнано винуватим у вчинені злочину передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 205 Кримінального кодексу України (фіктивне підприємництво), однак не відносно ПП «ОСОБА_1 ДІСТРІБЮШН», натомість оцінка діяльності ОСОБА_8 як керівника даного підприємства у згаданому вироку не надавалась.

У вироку суду, який відповідачем надано як доказ порушення податкового законодавства з боку позивача встановлений лише факт наявності ознак фіктивного підприємництва з боку директора підприємства-продавця. Натомість факт наявності ознак такого злочину з боку підприємства-покупця не встановлювався.

Також судом враховано і правосуб'єктність сторін на час укладення спірних правочинів, зокрема, контрагент позивача на момент укладення договору та оформлення первинних документів, як і позивач, були належними учасниками цивільних та господарських правовідносин та були платниками податку на додану вартість.

Аналогічна позиція містить у рішеннях Верховного Суду від 27.02.2018 № К/9901/1391/17 та від 07.02.2018 № К/9901/3360/17.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України державні органи та їх посадові особи діють у спосіб, в межах повноважень та на підставах, передбачених Конституцією та Законами України.

Розглядаючи справу "Інтерсплав" проти України про порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, Європейський суд з прав людини висловив свою думку, яка полягає в наступному: "коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування податку на додану вартість, що здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування податку на додану вартість за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань".

У рішенні від 22.01.2009 у справі "Булвес" АД проти Болгарії" (заява № 3991/03) Європейський суд з прав людини, зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати податок на додану вартість другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Крім того, ч. 3 ст. 2 КАС України встановлено, що основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є: верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; змагальність сторін, диспозитивність та офіційне зясування всіх обставин у справі; обовязковість судового рішення; забезпечення права на апеляційний перегляд справи; забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; розумність строків розгляду справи судом; неприпустимість зловживання процесуальними правами; відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.

Оцінюючи правомірність дій податкового органу суд керується критеріями, закріпленими у ч. 3 ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, яких повинні дотримуватися суб'єкти владних повноважень при реалізації дискреційних повноважень.

Статтею 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Суд вважає, що відповідач як субєкти владних повноважень не довів суду правомірність прийнятого оскаржуваного податкового повідомлення рішення № НОМЕР_1 від 09.08.2017.

За наведених обставин суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Частиною 1 ст. 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що позивачем при подані даного адміністративного позову було сплачено судовий збір у розмірі 16 395,61 грн. (платіжне доручення № 1875 від 19.12.2017, № 1753 від 05.12.2017), суд вважає за необхідне стягнути дану суму на користь позивача.

Керуючись статтями 9, 14, 73 - 78, 90, 139, 143, 242- 246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 09.08.2017 № НОМЕР_1.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Морозівський птахокомбінат» () судові витрати у сумі 16 395 (шістнадцять тисяч триста девяносто пять) грн. 61 коп. за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області ().

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Головенко О.Д.