Справа № 340/681/17
Суддя: Беркещук Б. Б.
Дата ухвалення: 2018-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 340/681/17
Провадження № 2-а/346/55/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2018 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд

Івано-Франківської області

в складі : головуючої судді Беркещук Б.Б.,

секретаря Матушевської Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до ОСОБА_2 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання до вчинення дій, в якому просить ввизнати дії відповідача щодо встановлення йому щомісячного грошового утримання у розмірі 88 % суддівської винагороди при стажі роботи на посаді судді 24 роки 11 днів без врахування календарного періоду проходження строкової служби протиправними, зобовязати відповідача зарахувати до його стажу роботи, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, календарний період проходження строкової військової служби у Збройних Силах Союзу РСР з 13.05.1979 по 03.05.1979 рік, тобто 1 рік 11 місяців 21 день, зобовязати відповідача, починаючи з 26 грудня 2016 року провести перерахунок, нараховувати і виплачувати щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90 % суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, з подальшим перерахуванням у випадку зміни суддівської винагороди діючого судді та виплатити різницю між належною до сплати сумою довічного грошового утримання судді у відставці та фактично виплаченою.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що Рішенням ОСОБА_3 Юстиції України від 19.12.2016 року за № 3236/0/15-16, його, позивача, звільнено з посади судді у звязку з поданням заяви про відставку.

Верховинським відділом з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області нараховано йому довічне грошове утримання судді у відставці. В подальшому ним було виявлено, що відповідачем до стажу роботи, що дає право судді на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, не включено календарний період проходження ним строкової військової служби. а при визначення розміру довічного грошового утримання не враховано отримувану ним щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі посадового окладу. На його письмові звернення про перерахунок довічного грошового утримання з названих підстав відповідач йому відмовив.

Спірні правовідносини виникли у звязку з невизнанням відповідачем його права на зарахування періоду проходження строкової військової служби у Збройних Силах Союзу РСР з 13 травня 1977 року по 3 травня 1979 року (1 рік 11 місяців 21 день) до стажу, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання.

Вказує, що він обраний на посаду судді Верховинського районного суду 12 грудня 1992 року та з 28.12.2002 р. по 21.12.2016 р. працював суддею Косівського районного суду Івано-Франківської області.

На час прийняття законодавчих норм, а саме: Закону України від 15 грудня 1992 року №2862-ХІІ «Про статус суддів», Указу Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів», постанови Кабінету Міністрів України від 11 червня 2008 року № 545, яка набрала чинності з 1 березня 2008 року, якою було внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», Закону України «Про військовий обовязок і військову службу», Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів сімей», він працював на посаді судді більше 10 років. З огляду на що набув право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання з урахуванням, крім стажу трудової діяльності. Визначеного законом, періоду проходження строкової військової служби.

При визначенні стажу роботи, що дає йому право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_2 ОУПФУ враховано тільки роботу на посаді судді 24 роки 11 днів і не враховано термін проходження ним строкової військової служби 1 рік 11 місяців 21 день. З врахуванням терміну проходження військової служби стаж роботи, що дає йому право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці становить 26 років 1 день.

Таким чином, незважаючи на те, що чинна редакція Закону України «Про судоустрій і статус суддів» не передбачає врахування до стажу роботи військової служби він набув таке право до моменту набрання чинності Законами України «Про судоустрій і статус суддів», як прийнятого 07 липня 2010 року за №2453-УІ, так і від 2 червня 2016 року за №1402-VIII, які не передбачали позбавлення права на відставку суддів, які набули його до набрання чинності цими Законами.

З огляду на викладене,вважає протиправними дії відповідач щодо відмови у зарахуванні до стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, календарного періоду проходження строкової військової служби.

Позивач в судове засідання не зявився, подав до суду письмову заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує, просить позов задовільнити, а справу розглянути у його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не зявився. Подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив в задоволенні позову відмовити мотивуючи тим, що, зарахувати період проходження військової служби для визначення відсотку заробітку при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання, немає підстав. Зазначив, що 06.11.2017 р. позивач ОСОБА_1В, звернувся до ОСОБА_2 обєднаного управління ПФУ із заявою про перерахунок йому щомісячного грошового утримання. У відповідь на таку заяву відповідач відмовив позивачу у проведенні такого перерахунку згідно відповіді №102/Б-15 від 06.12.2017 року. Відповідно до норм Закону України « Про судоустрій і статус суддів» у редакції чинній на момент призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання, щомісячне довічне грошове утримання виплачується у розмірі 88 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року №1402-VІІІ набрав чинності 30.09.2016 р. і діяв на час призначення довічного грошового утримання судді та звернення позивача до Пенсійного фонду із заявою про перерахунок призначеного йому утримання. Положенням цього закону передбачено, що судді, який вийшов у відставку, виплачується пенсія або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. У випадку призначення пенсії перевага б надавалась спеціальним нормам, що визначають виплати (доходи) для обчислення пенсії, зокрема ст.. 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» і ст.. 41 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», в силу яких, отримані застрахованою особою суми виплат, з яких фактично були нараховані та сплачено страхові внески або збір на обовязкове державне пенсійне страхування, враховуються заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії. Зокрема позивач обрав щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, яке йому і було призначено із розрахунку 88 відсотків суддівської винагороди. Зарахувати періоди проходження військової служби для визначення відсотку заробітку при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання немає підстав, оскільки відповідно до статті 46 Закону № 889-VIII та Порядку не застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ. Просить відмовити у задоволенні позову, а справу розглянути у його відсутності.

У відповідності до ч. 2 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд доходить висновків .

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 12 грудня 1992 року обраний на посаду судді Верховинського районного суду Івано-Франківської області.

З 28 грудня 2002 року по 21 грудня 2016 року працював суддею Косівського районного суду Івано-Франківської області.

Рішенням ОСОБА_3 Юстиції від 19 грудня 2016 року за № 3236/0/15-16 позивача ОСОБА_1 звільнено з посади судді у звязку з поданням заяви про відставку (а.с.11).

З 22 грудня 2016 року позивач ОСОБА_1 отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», розмір якого становив становив 88% від заробітної плати - 27200,00 грн. при стажі роботи на посаді судді 24 роки 11 днів.

Однак, до стажу роботи, що дає право судді на відставку та одержання щомісячного грошового утримання відповідачем не включено календарний період проходження позивачем строкової військової служби, в звязку з чим позивач звернувся до відповідача із відповідною заявою про перарахунок пенсії. (а.с.12).

Листом відповідача ОСОБА_2 обєднаного управління пенсійного фонду України Івано-Франківської області за № 102/Б-15 від 06.12.2017 року позивачу відмовлено в зарахуванні періоду проходження військової служби для визначення відсотку заробітку при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання (а.с.16-18). Таку відмову відповідач мотивував обставинами, зазначеними у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до військового квитка серії ВЧ № 171612, позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, з 17 травня 1977 року по 03.05.1979 рік проходив строкову військову службу.

Відповідно до ст.64 Конституції України право на пенсійне забезпечення відповідних категорій громадян, встановлене законами України, є таким, що не підлягає звуженню та обмеженню.

Згідно із ч. 1 ст.109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453VI суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається ст.131 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Частиною 1 ст. 131 вищезгаданого закону № 2453 визначено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена ОСОБА_3 ради юстиції, ОСОБА_3 кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Так, п. 11 розділу XIII «Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом, стаття 43 Закону України «Про статус суддів» (втратив чинність 30.07.2010; стаття 43 Закону України «Про статус суддів» втратила чинність 01.01.2011) та постановою КМУ від 03.09.2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів». При цьому, будь-яких обмежень щодо дії цього пункту в часі Законом не встановлено.

Згідно із ч. 4 ст.43 Закону України «Про статус суддів» передбачено, що судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Відповідно до ч. 2 ст.43 Закону України «Про статус суддів» (в редакції Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус суддів» від 24 лютого 1994 року N4015-XII, чинної до 31.07.2010р.) до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, ОСОБА_3 арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Крім того, згідно з п. 3.1 Постанови № 865 Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», що діяла на час набуття позивачем права на довічне грошове утримання, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менше 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, календарний період проходження строкової військової служби.

Тобто, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року було передбачено право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, період проходження строкової служби.

Також, Законом СРСР №1950-УІІ від 12 липня 1967 року «Про загальний військовий обов'язок», (з врахуванням постанови Верховної ОСОБА_3 України від 12 вересня 1991 року №1545-ХІІ «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР»), ч.1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» від 25.03.1992 за № 2232-XII, діючих на час виходу позивача у відставку, час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Хоча Законом України «Про судоустрій та статус суддів» від 07 липня 2010 року не передбачено зарахування до стажу роботи судді, який дає право на отримання довічного грошового утримання періоду проходження строкової військової служби, проте, у рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 №3-рп/2013 (у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень ст.2, абз.2 розділу 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці), зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці.

Також, рішенням Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року №4-рп/2016 (справа про щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення частини третьої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII, а також пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII в частині скасування з 01 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Конституційний суд України визначив наступний порядок виконання рішення: застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII, тобто у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року№192-VIII, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання»; підлягає застосуванню перше речення частини п'ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року №192-VIII, а саме: «Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), одержуваного суддею після виходу у відставку».

Законодавство, яке діяло на момент набрання чинності Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 р. № 2453-VI, передбачало право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, період проходження строкової служби.

Вказані висновки узгоджуються із позицією колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 06 липня 2016 року №П/800/426/14, які відповідно до частини 1 статті 244-2 КАС України мають враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Рішення Конституційного Суду України має преюдиційне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень законів України, визнаних неконституційними та є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Незважаючи на те, що чинна редакція Закону України «Про судоустрій і статус суддів» при визначенні стажу судді не передбачає зарахування календарного періоду проходження строкової військової служби, та періоду денного навчання, однак суд вважає, що позивач набув право на відставку та виплату довічного грошового утримання до моменту набрання чинності Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» (набув чинності 28 березня 2015 року), та Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 року (набрав чинності 30.09.2016 року), а тому за позивачем зберігається визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набуття такого права на відставку.

Наведене відповідає ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

З огляду на зазначене, доводи відповідача щодо відсутності законних підстав для зарахування до стажу позивача періоду строкової військової служби не відповідають конституційним нормам.

Таким чином виходячи з наведеного, до стажу роботи на посаді судді, що дає право на довічне грошове утримання судді у відставці, підлягає зарахуванню календарний період проходження строкової військової служби позивачем з 17.05.1977 року по 03.05.1979 року з врахуванням суддівського стажу 20 років 11 днів, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання і перевищує 20 років.

Викладене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обовязків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4)

З системного аналізу законодавства зміст поняття «право на відставку» слід розуміти як одну із позитивних підстав припинення суддею своїх повноважень з одночасним гарантуванням отримання належного матеріального забезпечення після відставки, а тому право судді на відставку, передбачене у п.9 ч.5 ст.126 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», передбачає припинення повноважень судді, а також призначення належного матеріального забезпечення. При цьому, пенсія за віком, призначена на загальних підставах, не є таким матеріальним забезпеченням.

Крім того, за своєю правовою природою щомісячне довічне грошове утримання, на відміну від пенсії на загальних підставах, є гарантованою державою щомісячною грошовою виплатою, що служить забезпеченням належного матеріального утримання судді, яка призначається і нараховується державою за результатом багаторічної праці особи саме на суддівській посаді, виплачується лише за умови наявності встановленого законом стажу роботи на посаді судді та є складовою правового статусу судді як фінансова гарантія незалежності суддів.

Такий висновок ґрунтується на аналізі чинного законодавства, а також рішень Конституційного Суду України та Європейського Суду з прав людини.

Доводи, наведені відповідачем у запереченні, викладеного не спростовують, а тому судом відхиляються.

Враховуючи вище викладені обставини та з врахуванням ст.8 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог.

На підставі вищенаведеного, ст.ст. 19, 22, 46, 55, 64 Конституції України, статтей 48, 141, пункту 11 Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI, пункту 25 Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII, керуючись ст.ст. 8-11, 17-20, 69-72, 86, 94, 99, 100, 158-163, 167, 183-2,186, 187, 229, 254 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовільнити.

Визнати протиправною відмову ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного Фонду України Івано-Франківської області ОСОБА_1 щодо встановлення щомісячного грошового утримання у розмірі 88 % суддівської винагороди при стажі роботи на посаді судді 24 роки 11 днів без врахування календарного періоду проходження строкової військової служби.

Зобовязати Косівське обєднане управління Пенсійного Фонду України Івано-Франківської області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці календарний період проходження строкової військової служби в Збройних Силах СРСР в період з 13 травня 1977 року по 03 травня 1979 року, тобто 1 рік 11 місяців 21 день.

Зобовязати Косівське обєднане управління Пенсійного Фонду України Івано-Франківської області провести перерахунок, нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі, обчисленому відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» без обмеження граничного розміру, починаючи з 26 грудня 2016 року та виплатити різницю між належною до сплати та фактично виплаченою сумою.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Беркещук Б. Б.