Справа № 820/2929/17
Суддя: Курило Л.В.
Дата ухвалення: 2018-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Бадюков Ю.В.

14 червня 2018 р. м. ХарківСправа № 820/2929/17
Харківський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Курило Л.В.,

суддів: Присяжнюк О.В. , Русанової В.Б. ,

за участю секретаря судового засідання - Олійник А.В.,

представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.02.2018р. (повний текст рішення складено 14.02.2018р.) по справі № 820/2929/17

за позовом ОСОБА_4

до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_3 -

про скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 р. ОСОБА_4 (далі по тексту позивач, ОСОБА_4В.) звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 (далі по тексту відповідач, приватний нотаріус ОСОБА_5, державний реєстратор), в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просила скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 від 19.05.2016 року, прийняте на підставі договору відступлення права вимоги за договором позики від 21.09.2012 року.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 20.09.2017р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_3

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 08.02.2018р. адміністративний позов задоволено.

Скасовано рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 29754524 від 25 травня 2016 року на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_3, прийнятого на підставі договору відступлення права вимоги за договором позики від 21 вересня 2012 року.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 подали апеляційні скарги.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_3, посилаючись на незаконність рішення суду першої інстанції у зв'язку з ненаданням належної правової оцінки обставинам справи та порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції прийняти нове судове рішення, яким або закрити провадження в адміністративній справі через порушення предметної юрисдикції адміністративних судів, або залишити адміністративний позов без задоволення у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_2, посилаючись на незаконність рішення суду першої інстанції у зв'язку з ненаданням належної правової оцінки обставинам справи та порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник позивача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції проти задоволення апеляційних скарг заперечувала в повному обсязі, просила апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Інші учасники справи в судове засідання суду апеляційної інстанції не прибули, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялись своєчасно та належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши наведені в апеляційних скаргах доводи про оскарження судового рішення, заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, переглянувши в межах апеляційних скарг рішення суду та доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Як убачається з матеріалів справи, між ОСОБА_6 (дарувальник) та ОСОБА_7 (обдаровуваний) 20.11.2009 р. укладено договір дарування, за умовами якого Дарувальник ОСОБА_6 передає Обдаровуваному ОСОБА_7 безоплатно у власність 2/3 частини квартири за номером 3, що знаходиться у будинку за номером 15, розташованому по вулиці Родникова у місті Харкові (т.2 а.с. 23).

24.11.2010 р. між ОСОБА_8 (позикодавець) та ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_6 (позичальники) укладено договір, відповідно до якого позикодавець передав у власність позичальникам, а позичальники солідарно прийняли валютні цінності у вигляді та в натурі на суму 22520 доларів США. Позичальники зобов'язуються солідарно повернути позикодавцю валютні цінності у вигляді та в натурі на суму 22520 доларів США, не пізніше 24.11.2011 року, у порядку та строки, передбачені договором (т.2 а.с. 16).

Крім того, між ОСОБА_7 (іпотекодавець) та ОСОБА_8 (іпотекодержатель) 24.11.2010 р. укладено іпотечний договір, відповідно до якого з метою забезпечення виконання зобов'язання, що виникло у іпотекодавця ОСОБА_9, ОСОБА_6 (боржники) за договором позики, укладеного між іпотекодержателем та боржниками 24.11.2010 р. та посвідченого ПН ХМНО ОСОБА_10 за №4289, боржники отримали в іпотекодержателя валютні цінності у вигляді та в натурі на суму 22520 доларів США, та зобов'язуються солідарно їх повернути у строки, передбачені договором. Іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю квартиру №3, загальною площею 55,3 кв.м., житловою площею 31,6 кв.м., що знаходиться у будинку №15 по вулиці Родниковій в місті Харкові (т. 2 а.с. 17).

21.09.2012 р. між ОСОБА_8 (первісний кредитор) та ОСОБА_3 (новий кредитор) укладено договір відступлення права вимоги за договором позики, згідно з п.1 якого первісний кредитор здійснює відступлення права вимоги кредитора за договором позики, укладеним між ОСОБА_8 та ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_6 (боржники) та посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_10 24.11.2010р. за р. №4289 Новому кредитору (т.2 а.с. 21).

21.09.2012 р. між ОСОБА_8 (первісний іпотекодержатель) та ОСОБА_3 (новий іпотекодержатель) укладено договір відступлення права за іпотечним договором. Згідно з п.1 договору, первісний іпотекодержатель здійснює відступлення прав іпотекодержателя за іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_10 24.11.2010 р. за р. № 4291 та укладеним між первісним іпотекодержателем та ОСОБА_7 новому іпотекодержателю (т.2 а.с. 22).

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Московського районного суду від 12.09.2016 року по справі № 643/13790/15-ц за позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_11 до ОСОБА_12, ОСОБА_7, третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_13 про визнання правочину удаваним та витребування майна з чужого незаконного володіння, позовні вимоги задоволено.

Визнано недійсним договір дарування 2/3 частин квартири АДРЕСА_1 від 12 липня 2007 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_11 на користь ОСОБА_12, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_13

Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_11 2/3 частини квартири № 3, що в будинку № 15 по вул. Роднікова в м. Харкові (т.1 а.с. 39-41).

Під час розгляду справи встановлено, що в Апеляційному суді Харківської області на розгляді перебуває апеляційна скарга ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 12.09.2016 р. по справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_11 до ОСОБА_12, ОСОБА_14, третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_13 про визнання правочину удаваним та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Судом встановлено, що заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 17.05.2017 р. позов ОСОБА_7, ОСОБА_6 до ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_9, Харківської установи виконання покарань Управління державної пенітенціонарної служби України в Харківській області (№ 27), приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_15, приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_10, ОСОБА_16, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України у Харківській області - про визначення правочинів недійсними задоволено частково. Визнано недійсною довіреність, видану ОСОБА_8 на ім'я ОСОБА_16, посвідчену начальником Харківського СІЗО 08.08.2012 року за № 121. Визнано недійсним Договір відступлення права вимоги за Договором позики від 21.09.2012 року, укладений між ОСОБА_8, в особі ОСОБА_16, діючої на підставі довіреності, посвідченої начальником Харківського СІЗО 08.08.2012 року за № 121, та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_10 Визнано недійсним Договір відступлення права вимоги за іпотечним договором від 21.09.2012 року, укладений між ОСОБА_8, в особі ОСОБА_16, діючої на підставі довіреності, посвідченої начальником Харківського СІЗО 08.08.2012 року за № 121, та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_10 В задоволенні решти вимог відмовлено. Позов ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за Договором позики та звернення стягнення на предмет іпотеки залишено без задоволення ( т.2 а.с. 225-226).

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 30.10.2017 р. заяву відповідача ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення задоволено. Скасовано заочне рішення від 17.05.2017 р. ( т.2 а.с. 227).

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 від 25.05.2016., за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, поданої 19.05.2016 р. ОСОБА_3, зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3, прийняте на підставі договору відступлення права вимоги за договором позики від 21.09.2012 року. (т. 2 а.с. 55).

Не погоджуючись з рішенням державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 від 25.05.2016 року, позивач звернулась із зазначеним позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки судом встановлено порушення відповідачем діючого законодавства під час прийняття оскаржуваного рішення, тому позовні вимоги є обґрунтованими.

Надаючи правову оцінку обставинам вказаної справи, колегія суддів апеляційної інстанції зважає на наступне.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних осіб та юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб можуть бути оскаржені відповідно до ст. 55 Конституції України.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (заяви № 29458/04 та № 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін "встановлений законом" у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, "що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом" [див. рішення у справі "Занд проти Австрії" (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. Фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, "встановленим законом", національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття "суд, встановлений законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Частиною 1 статті 2 КАС України (у редакції, чинній на час звернення позивача до суду) визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження (ч. 2 ст. 2 КАС України у згаданій редакції).

Справою адміністративної юрисдикції у розумінні пунктів 1, 2 частини першої статті 4 КАС України (в редакції, чинній на момент вирішення справи) є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

За правилами пункту 1 частини другої статті 17 КАС України (в редакції, чинній на час звернення до суду) юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС України в редакції, чинній на час звернення до суду).

Таким чином, до компетенції адміністративних судів на час розгляду справи судом першої інстанції належали спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень, предметом яких була перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб'єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій. Наведене узгоджується і з положеннями статей 2, 4, 19 чинного КАС України, які закріплюють завдання адміністративного судочинства, визначення понять публічно-правового спору та суб'єкта владних повноважень, а також межі юрисдикції адміністративних судів.

Разом з тим, неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб'єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Ураховуючи наведені вище нормативні положення, не можна вважати публічно-правовим спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб'єктом владних повноважень) як суб'єктом публічного права та суб'єктом приватного права - фізичною особою чи юридичною особою, в якому управлінські дії суб'єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної чи юридичної особи.

Аналогічна правова позиція була висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.04.2018 р. по справі №607/10615/15-а, яка, відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України, повинна враховуватись судом.

Судовим розглядом встановлено, що позивачкою фактично оскаржується правомірність реєстрації у 2016 році за ОСОБА_3 права власності на житлове приміщення, а саме - 2/3 частини квартири АДРЕСА_3.

Так, у провадженні Московського районного суду м. Харкова перебуває цивільна справа про оскарження договору відступлення права вимоги за Договором позики від 21.09.2012 року, укладеного між ОСОБА_8, в особі ОСОБА_16, діючої на підставі довіреності, посвідченої начальником Харківського СІЗО 08.08.2012 року за № 121, та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_10

У справі, що розглядається, оскаржуються реєстраційні дії, стосовно яких існує спір про право цивільне, у межах якого можуть бути розв'язані й питання, пов'язані з реєстрацією права власності на квартиру, а тому цей спір не пов'язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, що виключає його розгляд у порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, виникнення спірних правовідносин у справі, яка розглядається, обумовлено незгодою позивача з правомірністю набуття третьою особою права власності на квартиру, що стало підставою для оскарження рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5

Аналіз зазначених фактичних обставин справи дає підстави колегії суддів вважати, що оскаржуваним реєстраційним діям передує невирішений спір між його учасниками про право цивільне.

Отже, беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Таким чином, ураховуючи суть спірних правовідносин та їх суб'єктний склад, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про закриття провадження у справі у зв'язку з тим, що ця справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства та має вирішуватися судами цивільної юрисдикції.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 238 КАС, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

При цьому, колегія суддів роз'яснює, що рішення про закриття справи не обмежує сторони у реалізації захисту свого речового права в порядку цивільного судочинства, в межах якого і можуть бути реалізовані питання про реєстрацію права власності на квартиру.

Відповідно до абзацу 2 частини 1 ст. 319 КАС, порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційних скарг.

Керуючись пунктом 1 частини 1 статті 238, ст. 310, 315, 319, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.02.2018 по справі № 820/2929/17 - скасувати.

Провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_4 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_3 - про скасування рішення - закрити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_17
Судді ОСОБА_18 ОСОБА_19
Повний текст постанови складено 18.06.2018 р.