Справа № 813/2728/17
Суддя: Грень Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2018-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №813/2728/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2018 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючий суддя Грень Н.М.,

секретар судового засідання Редкевич О.Р.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні у місті Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, визнання незаконними дій -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування наказу №737-о від 21.06.2017р. "По особовому складу податкової міліції".

ОСОБА_3 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування наказу №1626 від 28.07.2017р. "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_3 А.", поновлення на посаді, визнання дій, щодо проведення атестації, незаконними.

Ухвалою суду від 01.08.2017 року відкрито провадження у справі № 813/2728/17 про визнання протиправним та скасування наказу №737-о від 21.06.2017р. "По особовому складу податкової міліції", здійснено підготовку справи до судового розгляду та призначено таку до розгляду у судовому засіданні.

Ухвалою суду від 02.10.2017 р. відкрито провадження у справі № 813/3236/17 про визнання протиправним та скасування наказу №1626 від 28.07.2017р. "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_3 А.", поновлення на посаді, визнання незаконними дій.

Ухвалою суду від 09.11.2017 р. адміністративну справу № 813/3236/17 за позовом ОСОБА_3 до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, визнання незаконними дій обєднано в одне провадження з адміністративною справою № 813/2728/17 за позовом ОСОБА_3 до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування наказу. Об'єднаній адміністративній справі суд присвоїв № 813/2728/17.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що підставою для винесення оскаржуваного наказу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби №1626 від 28.07.2017р. "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_3 А." в частині звільнення позивача з посади слугував інший оскаржуваний наказ начальника Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби №737-о від 21.06.2017р. "По особовому складу податкової міліції". Однак вважає ці накази протиправними та незаконними з огляду на те, що на момент прийняття цих наказів перебував у соціальній відпустці до досягнення дитиною трирічного віку. Також зазначає, що період перебування його у розпорядженні був понаднормовим, всупереч Інструкції №495 йому не було призначено керівника, не визначено коло обовязків. Вказує на те, що ініціювання проведення атестації є також незаконним та протиправним, адже перебував у відпустці, більше того, процедура атестації також відбувалась всупереч Положенню №198, так як позивач не був ознайомлений під підпис із затвердженим графіком атестації. Також стверджує, що перебування у соціальній відпустці є поважною причиною неприбуття на атестаційну комісію, а поштова кореспонденція надсилалась та приходила із запізненням, тому реальної можливості прибути на засідання атестаційної комісії не мав. Додає, що в частині проведення атестації комісією повинен бути складений атестаційний лист та висновок до нього, що є обовязковою умовою, яка дає можливість оскаржити рішення атестаційної комісії, тим не менш, дані документи відповідачем складені не були. З приводу можливості звільнення при ліквідації юридичної особи зазначає, що відбулась лише реорганізація шляхом приєднання, що виключає законність його звільнення.

Позовні вимоги також обґрунтовані тим, що у спірних наказах не зазначено того що характеризує його проступок саме з найтяжчої сторони, чи є його вина у порушеннях, яка її форма, відсутні відомості щодо попередньої роботи позивача, не враховано наявності заохочень та відсутності стягнень, яка шкода заподіяна позивачем та чим це підтверджується, що суперечить ст. 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, згідно якої звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

15.12.2017 року набув чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим Кодекс адміністративного судочинства України викладено в новій редакції.

Згідно пп.10 п.1 Розділу VII Перехідних положень КАС України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали з мотивів, вказаних в позовній заяві, просили позов задовольнити.

Представник відповідача подав відзив на позов, просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі заявлених вимог.

Суд заслухав пояснення представника позивача та представника відповідача, зясував обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення викладені у відзиві на позовну заяву, а також ті, які мають значення для вирішення справи, повно, всебічно та обєктивно дослідив докази у справі, та встановив наступне.

Наказом Спеціалізованої Державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Львові Міжрегіонального головного управління Міндоходів №117-в від 19.11.2015р. "Про надання відпустки для догляду за дитиною" ОСОБА_3 (майору податкової міліції) надано відпустку без збереження грошового забезпечення до досягнення дитиною трирічного віку з 20 листопада 2015 року по 17 вересня 2018 року включно.

Наказом начальника Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби №737-о від 21.06.2017р. "По особовому складу податкової міліції" ОСОБА_3 зараховано у розпорядження Офісу великих платників податків ДФС.

Наказом Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби №1626 від 28.07.2017р. "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_3 А." було накладено дисциплінарне стягнення на підполковника податкової міліції ОСОБА_3 у вигляді звільнення з органів податкової міліції.

Позивач не погодившись із такими наказами звернувся із даним позовом до суду.

При прийнятті рішення суд керувався наступним.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу положень ч. 2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби поширюється юрисдикція адміністративних судів. Пунктом 15 ч. 1 ст. 3 КАС України визначено, що публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки визначає "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ", затверджене постановою КМ УРСР від 29.07.1991р. №114 (надалі - Положення).

Відповідно до пп. "в" п.40 "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ", затвердженого постановою КМ УРСР від 29.07.1991р. №114 (надалі - Положення), призначення на посади рядового і начальницького складу провадиться відповідними начальниками згідно з номенклатурою посад, що визначається Міністром внутрішніх справ відповідно до його компетенції. При цьому враховується таке: при здійсненні організаційно-штатних заходів особи начальницького складу можуть зараховуватися в розпорядження органу внутрішніх справ на строк не більше 15 діб. У виняткових випадках, пов'язаних з особливими обставинами, перебування в розпорядженні органу внутрішніх справ понад 15 діб, але не більше двох місяців, допускається з дозволу Міністра внутрішніх справ. До цього строку не зараховуються періоди перебування в установлених цим Положенням відпустках (крім відпусток по вагітності, родах і догляду за дитиною), на лікуванні (обстеженні) у лікувальних закладах.

В свою чергу пп. "г" п. 40 Положення передбачено, що переміщення по службі осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу має здійснюватися, як правило, без зарахування їх у розпорядження відповідного органу внутрішніх справ.

Перебування у розпорядженні це особлива форма несення служби і супроводжується регулярним прибуттям до місця несення служби та виконання завдань поставлених начальницьким складом.

У відповідності до п. 49 Положення, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ надаються відпустки:

а) чергові;

б) короткострокові;

в) через хворобу;

г) канікулярні;

д) у зв'язку із закінченням навчальних закладів системи Міністерства внутрішніх справ;

є) додаткові та соціальні (по вагітності, родах і догляду за дитиною), творчі, у зв'язку з навчанням.

Згідно п.61 Положення, додаткові і соціальні відпустки особам рядового і начальницького складу надаються відповідно до законодавства.

На момент зарахування позивача у розпорядження органу внутрішніх справ він перебував у відпустці до досягнення дитиною трирічного віку відповідно до наказу Спеціалізованої Державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Львові Міжрегіонального головного управління Міндоходів №117-в від 19.11.2015р.

За правилами ч. 3 ст. 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням.

Дане законодавче положення поширюється не лише на жінок, а й на чоловіків, яким також чинним законодавством надано право на перебування у відпустці по догляду за дитиною, яка не досягла трирічного віку.

Таке узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини. Зокрема, у справі за скаргою №30078/06 «ОСОБА_4 проти Росії», суд дійшов такого висновку: «Відпустка у зв'язку з вагітністю та допомога, що до неї відноситься,, перш за все, надають можливість матері оговтатися від втоми після пологів і годувати новонародженого груддю, якщо вона цього бажає. Відпустка для виховання дитини та допомога по цій відпустці належать до періоду, який має на меті дозволити особі, що одержує допомогу не працювати і особисто займатися немовлям. Так, не заперечуючи відмінностей, які можуть існувати між батьком і матір'ю в їх відношенні з останнім, Суд виходить з гіпотези, що, для того, щоб здійснювати догляд за дитиною в цей період, батьки перебувають в "аналогічних ситуаціях"».

Згідно ч.3 ст. 18 Закону України «Про відпустки», відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку може бути використана повністю або частинами також батьком дитини, бабою, дідом чи іншими родичами, які фактично доглядають за дитиною, або особою, яка усиновила чи взяла під опіку дитину, одним із прийомних батьків чи батьків-вихователів.

Таке положення продубльовано у розясненні Міністерства юстиції України від 23.01.2014 р. «Право на відпустки. Соціальні відпустки.» передбачено, що соціальна відпустка може бути використана повністю або частинами також батьком дитини, бабою, дідом чи іншими родичами, які фактично доглядають за дитиною, або особою, яка усиновила чи взяла під опіку дитину, та одним із прийомних батьків. А винні в порушенні законодавства про відпустки, несуть відповідальність згідно з законодавством.

Пунктом 55 Положення визначено, що відкликання осіб рядового і начальницького складу із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання із чергової відпустки може бути дозволено прямим начальником.

Згідно ч. 8 ст. 79 Кодексу законів про працю України та ч.3 ст.12 Закону України «Про відпустки», відкликання з щорічної відпустки допускається за згодою працівника лише для відвернення стихійного лиха, виробничої аварії або негайного усунення їх наслідків, для відвернення нещасних випадків, простою, загибелі або псування майна підприємства з додержанням вимог частини першої цієї статті та в інших випадках, передбачених законодавством. У разі відкликання працівника з відпустки його працю оплачують з урахуванням тієї суми, що була нарахована на оплату невикористаної частини відпустки.

Отже, з даних законодавчих положень вбачається, що відкликання з соціальної відпустки неможливе, так як дане не передбачено чинним законодавством, що регулює такі правовідносини.

Вказане узгоджується з правовою позицією, наведеною в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 12.05.2016 р., де зазначається наступне - «відкликання осіб рядового і начальницького складу допускається лише із чергової відпустки, а права відповідача відкликати позивача із соціальної відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку не передбачено. Крім того, відповідно до довідки від 08.04.2015 р. № 45 комунального закладу "Тячівська районна поліклініка" ОСОБА_2, дружина та матір дитини позивача (свідоцтвом про народження серії МА № 2382076 з 06.04.2015 р.) рахується на роботі на 1,0 посади лікаря з повним навантаженням. Вказане підтверджує те, що позивач правомірно скористався своїм правом на отримання відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку».

Також, згідно з вимогами положень Інструкції про проходження служби особами начальницького складу податкової міліції у розпорядженні органів податкової служби України, що затверджена наказом ДПА України від 26.08.2009р. №459 (надалі - Інструкція) в разі зарахування особи в розпорядження керівник органу державної податкової служби видає розпорядчий документ протягом 2 діб де: призначає безпосереднього начальника; визначає коло обов'язків, що зобов'язана виконувати особа зарахована у розпорядження.

Після зарахування ОСОБА_3 у розпорядження наказом №737 від 21.06.2017 р., не було видано жодного розпорядчого документа, який би визначив коло обовязків та призначив керівника. Таким чином, відповідачем порушено дані вимоги Інструкції.

Відповідно до норм п.п. 47, 48 Положення №114 з метою вдосконалення діяльності органів внутрішніх справ, підвищення ефективності їх роботи, поліпшення добору, розстановки і виховання кадрів, стимулювання підвищення кваліфікації, ініціативності, творчої активності та відповідальності працівників за доручену справу проводиться атестація осіб рядового і начальницького складу. При цьому всебічно оцінюються їх ділові, професійні, моральні та особисті якості, рівень культури і здатність працювати з людьми, робляться висновки про відповідність займаній посаді і даються рекомендації щодо подальшої служби.

Атестації осіб рядового і начальницького складу має передувати підготовча робота (організаційні та виховні заходи, індивідуальні бесіди з тими, хто підлягає атестації).

Атестація осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу проводиться на кожній із займаних посад через чотири роки, а також при призначенні на вищу посаду, переміщенні на нижчу посаду і звільненні з органів внутрішніх справ, якщо переміщення по службі або звільнення провадиться по закінченні року з дня останньої атестації, а у виняткових випадках незалежно від цього строку.

Порядок організації діяльності атестаційної комісії по роботі з працівниками податкової міліції ДФС України визначено "Положенням про атестаційну комісію по роботі з працівниками податкової міліції Державної фіскальної служби України", затвердженого наказом ДФС України від 17.10.2014 року №198 (Надалі Положення198).

При цьому, відповідно до п. 16.2 Положення №198 графік проведення атестацій затверджується наказом керівника органу ДФС України і доводиться до відома працівників податкової міліції(під підпис)про час та місце засідання атестаційної комісії, які підлягають атестаційне пізніше ніж за десять днів до її проведення.

Атестація проводиться в день, встановлений графіком(п.16.4 Положення).

Зі змісту даного Положення, вбачається, що атестація проводиться, як правило, в присутності працівника, який проходить атестацію на засіданні атестаційної комісії в день, встановлений графіком. У разі неявки атестата на засідання без поважних причин атестаційна комісія має право провести атестацію за його відсутності. До поважних причин у цьому випадку можна віднести хворобу, відпустку за сімейними обставинами, відрядження, тощо.

Таких дій відповідачем здійснено не було, графік проведення атестацій не затверджено і до відома позивача під підпис його доведено також не було, чим фактично порушено право ОСОБА_3 на підготовку до участі в роботі атестаційної комісії.

Також, згідно Положення, працівник, який атестувався, ознайомлюється з висновком атестаційної комісії в атестаційному листі, ставить свій підпис і дату. У разі незгоди з висновком атестаційної комісії працівник, який атестувався, щодо якого прийнято рішення, має право протягом 3 днів з часу ознайомлення з рішенням, подати мотивований рапорт на ім'я керівника, який має право призначати його на посаду(п.п.16.5 Положення про атестаційну комісію по роботі з працівниками податкової поліції). Однак таке право позивача також було порушено, адже атестаційний лист та висновок до нього не були складені відповідачем всупереч встановленим вимогам.

Більше того, ОСОБА_3 отримував поштову кореспонденцію із значним запізненням, та на момент ознайомлення з цією кореспонденцію, визначена в листі дата атестації вже минала. Таке спостерігається з відстежень поштових відправлень, адже квитанції цих відправлень з листами наявні в матеріалах даної адміністративної справи.

Зокрема, листом ОВП ДФС просила зявитися на засідання атестаційної комісії 21.07.2017 р. Згідно відстеження поштового відправлення за номером рекомендованого поштового відправлення 823 датою відправлення є 13.07.2017 р. та не отримано адресатом.

Таке відправлення було здійснено з порушенням Положення №198, яке регламентує, що про проведення атестації доводиться до відома працівників податкової міліції (під підпис), зазначається час та місце засідання атестаційної комісії, не пізніше ніж за десять днів до її проведення. Тобто в даній ситуації таке повідомлення було надіслано за вісім днів до дати проведення засідання комісії, вже не кажучи про те, що ОСОБА_3 не було доведено до відома під підпис.

Також ОВП ДФС 29.05.2017 р. було надіслано лист дружині ОСОБА_3 проте це не має жодного значення для вирішення справи, адже існує обовязок повідомлення працівника, а не членів його сімї чи інших осіб. Тим більше, що згідно відстеження поштового відправлення за номером рекомендованого поштового відправлення 200 лист також не був отриманий адресатом,а повернений 01.07.2017 р. за закінченням терміну зберігання.

Листом ОВП ДФС було повідомлено про проведення засідання атестаційної комісії 12.06.2017 р. Даний лист що згідно відстеження поштового відправлення за номером рекомендованого поштового відправлення було відправлено 29.05.2017 р. Проте знову повернено 01.07.2017 р. за закінченням терміну зберігання.

Аналогічним листом ОВП ДФС було повідомлено про проведення засідання атестаційної комісії 12.06.2017 р. Згідно відстеження поштового відправлення за номером рекомендованого поштового відправлення було відправлено 29.05.2017 р. Також повернено 06.07.2017 р. за закінченням терміну зберігання. 10.07.2017 р. вручено особисто адресанту.

Ще одним листом ОВП ДФС було повідомлено про проведення засідання атестаційної комісії 12.06.2017 р. Згідно відстеження поштового відправлення за номером рекомендованого поштового відправлення було відправлено 29.05.2017 р. дане відправлення було отримано особисто адресатом 01.11.2017 р., тобто вже значно пізніше від дати проведення атестації.

Листом ОВП ДФС було повідомлено про проведення засідання атестаційної комісії 25.05.2017 р. Даний лист що згідно відстеження поштового відправлення за номером рекомендованого поштового відправлення було відправлено 15.05.2017 р. та знову ж таки не вручено адресату із зазначенням 18.05.2017 р. «невдала спроба вручення (не вручене під час доставки):інші причини» та, відповідно, повернено та особисто отримано адресантом 19.06.2017 р.

Листом ОВП ДФС було повідомлено про проведення засідання атестаційної комісії 25.05.2017 р. Даний лист що згідно відстеження поштового відправлення за номером рекомендованого поштового відправлення було відправлено 15.05.2017 р. та знову ж таки не вручено адресату. 22.06.2017 р. повернено та особисто отримано адресантом.

Листом ОВП ДФС було повідомлено про проведення засідання атестаційної комісії 25.05.2017 р. Даний лист що згідно відстеження поштового відправлення за номером рекомендованого поштового відправлення було відправлено 15.05.2017 р. 22.06.2017 р. також повернено та особисто отримано адресантом.

З матеріалів справи вбачається, що позивача звільнено зі служби в органах податкової міліції у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення за порушення службової дисципліни, що виразилось у неприбутті на атестаційну комісію в період відпустки, а також у звязку з ліквідацією юридичної особи в якій ніс службу позивач.

Як стверджує відповідач, згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.2016 р. №247 «Деякі питання територіальних органів Державної фіскальної служби» СДПІ з ОВП у м. Львові МГУ ДФС реорганізовано шляхом приєднання до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби.

В обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначає, що відбулось припинення юридичної особи у звязку з її реорганізацією, а відповідно до п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Разом з тим, згідно ч.3 ст. 40 КЗпП України, не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Як встановлено з наведеної відповідачем постанови Кабінету Міністрів України від 30.03.2016 р. №247, СДПІ з ОВП у м. Львові МГУ ДФС не було повністю ліквідовано, адже відбулася лише реорганізація шляхом приєднання до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби.

За приписами статті 18 Закону України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ" дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його накладення, не враховуючи періоду перебування особи рядового або начальницького складу у відпустці, відрядженні або її тимчасової непрацездатності. Після закінчення цього строку дисциплінарне стягнення не виконується.

Такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади та звільнення з органів внутрішніх справ, накладені на осіб рядового і начальницького складу, які тимчасово непрацездатні або перебувають у відпустці, відрядженні, виконуються після їх прибуття до місця проходження служби.

Такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади, пониження в спеціальному званні та звільнення з органів внутрішніх справ, вважаються виконаними після видання наказу по особовому складу.

Окрім того, суд враховує, що ст. 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справи передбачено, що при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Частиною третьою статті 149 КЗпП України передбачено, що при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Проте, ні у висновку службового розслідування, ні у спірних наказах не зазначено яка шкода була заподіяна позивачем внаслідок допущених ним порушень, чим це підтверджується, не вказано, що характеризує проступок позивача саме з найтяжчої сторони, враховуючи те, що згідно з ст. 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Відтак, дотримання вказаних вимог закону не було підтверджено в ході розгляду справи, хоча такі обставини є істотними при вирішенні питання про притягнення особи до дисциплінарної відповідальності, а їх неврахування вказує на порушення встановленої процедури накладення стягнення.

Враховуючи наведене, суд вважає, що обставини, які слугували підставою для накладення на позивача дисциплінарного стягнення та його звільнення не знайшли свого обґрунтованого підтвердження та не вказують у достовірний спосіб на протиправну поведінку ОСОБА_3, яка може мати своїм наслідком звільнення в порядку дисциплінарної відповідальності.

Згідно з положеннями ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 № 3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

В пункті 42 рішення "Бендерський проти України" від 15.11.2007 Європейський суд з прав людини зазначив, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи (рішення "Руїз Торійа проти Іспанії" від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", № 37801/97, п. 36, від 01.07.2003). Конвенція не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (рішення "Артіко проти Італії" від 13.05.1980).

У Рішенні від 10 лютого 2010 року у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

У Рішенні Європейського суду з прав людини від 27 вересня 2010 року по справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» зазначено, що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

При цьому, з матеріалів справи, які були детально досліджені судом, не встановлено порушення позивачем службової дисципліни, відтак рішення про звільнення ОСОБА_1 не можна вважати правомірним та обґрунтованим.

Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірності своїх дій щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та звільнення зі служби в органах внутрішніх справ.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, оскаржувані накази Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби №737-о від 21.06.2017р. "По особовому складу податкової міліції" та №1626 від 28.07.2017р. "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_3 А." є протиправними та підлягають скасуванню.

Згідно з ч. 1 ст. 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

За даними, наданої відповідачем на вимогу суду, довідки Офісу великих плтників податків Державної фіскальної служби України №256 від 25.05.2018р. відповідно до аткуального штатного розпису Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби найближчою до посади, з якої ОСОБА_3 було незаконно звільнено, на даний час є посада старшого оперуповноваженого третього відділу міжрегіонального оперативного управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби.

Враховуючи дані вказаної довідки, та той факт, що посади, з якої позивача було звільнено оскаржуваним наказом, на даний час не існує у зв'язку із реорганізацією суд вважає правильним поновити ОСОБА_3 саме на посаді старшого оперуповноваженого третього відділу міжрегіонального оперативного управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби.

Положеннями статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що негайно виконуються постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Таким чином, рішення суду в частині поновлення позивача на посаді підлягає негайному виконанню.

Виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а відтак позов підлягає до задоволення.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується вимогами частини 1 статті 139 КАС України згідно з якими, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 132, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

в и р і ш и в:

1.Адміністративний позов задовольнити повністю.

2.Визнати протиправним та скасувати наказ Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби №737-о від 21.06.2017р. "По особовому складу податкової міліції".

3.Визнати протиправним та скасувати наказ Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби №1626 від 28.07.2017р. "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_3 А."

4.Визнати незаконними дії Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби щодо проведення атестації ОСОБА_3.

5.Поновити ОСОБА_3 на посаді старшого оперуповноваженого третього відділу міжрегіонального оперативного управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, з 29.07.2017 року.

6. Рішення в частині поновлення ОСОБА_3 на посаді старшого оперуповноваженого третього відділу міжрегіонального оперативного управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби допустити до негайного виконання.

7.Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби ( 04119; м.Київ, вул.Дегтярівська, 11Г, ) на користь ОСОБА_3(81130; Львівська обл., с. Сокильники, вул. Шевченка, 24, РНОКПП НОМЕР_1) 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп. сплаченого судового збору.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Грень Н.М.

Повний текст рішення складено та підписано 21.06.2018 року.