Справа № 804/201/18524/17
Суддя: Рябчук Олена Сергіївна
Дата ухвалення: 2018-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Рябчук О.С.
розглянувши у спрощеному провадженні в місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 організації «Дніпропетровська незалежна правозахиснагромадська організація» до Комунального вищого навчального закладу «Дніпропетровський базовий медичний коледж» Дніпропетровської міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -
28 грудня 2017 року позивач ОСОБА_1 організація «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація» в інтересах членів своєї ОСОБА_1 організації ОСОБА_2та ОСОБА_3звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з адміністративним позовом до відповідача, Комунального вищого навчального закладу «Дніпропетровський базовий медичний коледж» Дніпропетровської міської ради (далі по тексту КВНЗ «ДБМК» ДМР), в якому просить суд:
- визнати дії Комунального вищого навчального закладу «Дніпропетровський базовий медичний коледж» Дніпровської обласної ради, в частині відмови в наданні запитуваної публічної інформації на інформаційні запитиВладімірової А.В., ОСОБА_3 № 01-04/855 від 22 листопада 2017 року та № 01-04/858 від 23 листопада 2017 року протиправними;
- визнати дії Комунального вищого навчального закладу «Дніпропетровський базовий медичний коледж» Дніпропетровської обласної ради, що виразилися у приховуванні публічної інформації і наданні відповіді від 30.11.2017 р. № 01-01/686; від 14.12.2017 р. № 01-01/746 на запит ОСОБА_2, ОСОБА_3, які не містять запитувану в запитах№ 01-04/855 від 22 листопада 2017 року та № 01-04/858 від 23 листопада 2017 року інформацію протиправними;
- визнати дії Комунального вищого навчального закладу «Дніпропетровський базовий медичний коледж» Дніпропетровської обласної ради щодо безпідставної відмови у задоволенні запитівВладімірової А.В., ОСОБА_3 № 01-04/855 від 22 листопада 2017 року та № 01-04/858 від 23 листопада 2017 року неправомірними;
- визнати дії Комунального вищого навчального закладу «Дніпропетровський базовий медичний коледж» Дніпропетровської обласної ради щодо не зазначення у відповіді від 30.11.2017 р. № 01-01/686; від 14.12.2017 р. № 01-01/746 на запитиВладімірової А.В., ОСОБА_3 № 01-04/855 від 22 листопада 2017 року та № 01-04/858 від 23 листопада 2017 року порядку оскарження відмови в задоволенні запиту на інформацію -неправомірними;
- визнати порушення розпорядником інформації Комунальним вищим навчальним закладом «Дніпровський базовий медичний коледж» Дніпровської обласної ради щодо ОСОБА_2, ОСОБА_3 ч.1 ст.10 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року;
- зобов'язати Комунальний вищий навчальний заклад «Дніпропетровський базовий медичний коледж» Дніпропетровської обласної ради надати ОСОБА_2, ОСОБА_3 відповідь по суті запитань запитів із копіями документів на запитувану інформацію в термін та обсягах визначених Законом України «Про доступ до публічної інформації».
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, 05 січня 2018 року позивач оскаржив її в апеляційному порядку.
Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26.02.2018 р. апеляційну скаргу ОСОБА_1 організації «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація» року повернуто апелянту.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.03.2018 р. адміністративний позовзалишено без руху.
19.04.2018 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що 22.11.2017 р. та 23.11.2017 р. члени ОСОБА_1 організації позивача,ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до відповідача з запитами про надання інформації відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації». Факт одержання запитів підтверджується відмітками, зробленими відповідачем на них з вхідним номером 01-04//855 від 22.11.17 року та вхідним номером 01-04/858 від 23.11.17 року.Листом № 01-01/686 від 30.11.2017 р. відповідач повідомив, що відповідь буде надана на вказані запити впродовж 20 робочих днів. Листом № 01-01/746 від 14.12.2017 року відповідач відмовив запитувачам у наданні інформації, у звязку з тим, що відповідач не має повноважень розпорядника інформації щодо заданих питань. Відповідь на зазначені запитипозивач вважає неправомірною, у звязку з чим звернувся до суду з адміністративним позовом в інтересах членів своєї ОСОБА_1 організації.
Згідно з частинами 1, 2 статті 261 Кодексу адміністративного судочинства України відзив подається протягом пятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі. Позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач - заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі.
Відповідач про розгляд справи судом повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з відміткою про отримання ухвали суду про відкриття спрощеного провадження. Відзив на позовну заяву відповідач до суду не надав.
Згідно з ч.ч. 5, 8 ст. 261 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
22.11.2017 р. члени ОСОБА_1 організації позивача, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до відповідача з запитом про надання інформації відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації», а саме: яка кількість та в якому порядку надавалися заохочення відповідачем в період з 2011 року по день надання запиту таскількикоштів у виглядіпремій, з розбивкою по місяцям,отримав директор І.Шарунвперіод з 2011 року по день наданнязапиту.
23.11.2017 р. члени ОСОБА_1 організації позивача, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до відповідача з запитом про надання інформації відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації», а саме:про надання копії статуту відповідача, узгодженого та затвердженого з Дніпропетровською обласною радою наказу/розпорядження, що обмежує і забороняє громадянам України вільно і самостійно проходити до приймальні директора для здійснення реєстрації документів, наказу/розпорядження з вичерпним переліком осіб, які не мають право відвідувати вільно заклад освіти.
Зазначені запити були зареєстровані відповідачем за вх. № 01-04/855 від 22.11.2017 р. та № 01-04/858 від 23.11.2017 р.
30.11.2017 року відповідач листом № 01-01/686 сповістив, що відповідь на запити буде надана впродовж 20 робочих днів.
Листом № 01-01/746 від 14.12.2017 року відповідач відмовив запитувачам у наданні інформації, у звязку з тим, що відповідач не має повноважень розпорядника інформації щодо заданих питань.
Статтею 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
Законом України «Про доступ до публічної інформації» регламентований порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Статтею 3 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначені гарантії забезпечення права на доступ до публічної інформації, відповідно до якої право на доступ до публічної інформації гарантується: обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; доступом до засідань колегіальних суб'єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.
Згідно зі ст. 4 Закону України «Про доступ до публічної інформації» доступ до публічної інформації здійснюється на принципах: прозорості та відкритості діяльності суб'єктів владних повноважень; вільного отримання та поширення інформації, крім обмежень, встановлених законом; рівноправності, незалежно від ознак раси, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» доступ до інформації забезпечується, зокрема, шляхом надання інформації за запитами на інформацію.
За приписами ч.1 ст.6 вказаного Закону, встановлено, що інформацією з обмеженим доступом є: конфіденційна інформація;таємна інформація, службова інформація.
Згідно ч.5, ч.7 ст.6 наведеного вище Закону, не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно.
Обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.
Також, ч.3 ст.9 Закону України «Про доступ до публічної інформації» встановлено, що перелік відомостей, що становлять службову інформацію, який складається органами державної влади, органами місцевого самоврядування, іншими суб'єктами владних повноважень, у тому числі на виконання делегованих повноважень, не може бути обмеженим у доступі.
У відповідності до вимог ст.10-1 вказаного Закону, публічна інформація у формі відкритих даних - це публічна інформація у форматі, що дозволяє її автоматизоване оброблення електронними засобами, вільний та безоплатний доступ до неї, а також її подальше використання.
Розпорядники інформації зобов'язані надавати публічну інформацію у формі відкритих даних на запит, оприлюднювати і регулярно оновлювати її на єдиному державному веб-порталі відкритих даних та на своїх веб-сайтах.
Публічна інформація у формі відкритих даних є дозволеною для її подальшого вільного використання та поширення.
Будь-яка особа може вільно копіювати, публікувати, поширювати, використовувати, у тому числі в комерційних цілях, у поєднанні з іншою інформацією або шляхом включення до складу власного продукту, публічну інформацію у формі відкритих даних з обов'язковим посиланням на джерело отримання такої інформації.
Публічна інформація, що містить персональні дані фізичної особи, оприлюднюється та надається на запит у формі відкритих даних у разі додержання однієї з таких умов:1) персональні дані знеособлені та захищені відповідно до Закону України "Про захист персональних даних";2) фізичні особи (суб'єкти даних), персональні дані яких містяться в інформації у формі відкритих даних, надали свою згоду на поширення таких даних відповідно до Закону України "Про захист персональних даних";3) надання чи оприлюднення такої інформації передбачено законом; 4) обмеження доступу до такої інформації (віднесення її до інформації з обмеженим доступом) заборонено законом.
Згідно ст.12 вказаного Закону, суб'єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об'єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб'єктів владних повноважень; розпорядники інформації - суб'єкти, визначені у статті 13 цього Закону; структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.
Статтею 13 вищенаведеного Закону, передбачено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема, суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання; юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб'єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов'язаної з виконанням їхніх обов'язків.
За приписами п.1 ч.1 ст. 14 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядники інформації зобов'язані, зокрема, надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.
Порядок оформлення запитів на інформацію визначено ст. 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації».
Запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні (ч.1 ст.19 вказаного Закону).
Строк розгляду запитів на інформацію врегульований ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації», згідно з частиною першою якої розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.
У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження - ч.4 ст. 20 вказаного Закону.
З огляду на викладене, посилання відповідача, що він не має повноважень розпорядника інформації щодо заданих питань суперечить вимогам Закону України «Про доступ до публічної інформації», оскільки ст. 13 вищенаведеного Закону, передбачено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема, юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб'єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов'язаної з виконанням їхніх обов'язків.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
Проте, відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про законність та обґрунтованість не надання публічної інформації відповідачем, як розпорядником публічної інформації , на письмові запити ОСОБА_2 та ОСОБА_3
З урахуванням вимог ч.2 ст. 2 вказаного Кодексу, перевіривши дії (бездіяльність) відповідача у ненаданні запитуваної інформації на письмові запити суд приходить до висновку, що відповідач вчинив бездіяльність, яка полягає у ненаданні публічної інформації на вищевказані письмові запити у порушення норм наведених вище законів України, необґрунтовано, без врахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), у зв'язку з чим позовні вимоги позивача у вказаній частині про визнання протиправною бездіяльності відповідача підлягають задоволенню.
Відносно позовних вимог щодо визнання порушення відповідачем ч.1 ст.10 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, суд зазначає, що вони задоволенню не підлягають, з огляду на наступне.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.
У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про:
1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;
2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;
3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій;
4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії;
5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень;
6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю;
7) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян;
8) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян;
9) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України;
10) інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів;
11) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України або про продовження строку такого затримання;
12) затримання іноземця або особи без громадянства до вирішення питання про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні;
13) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;
14) звільнення іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;
15) зобов'язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.
З огляду на викладене, задоволення зазначених вище позовних вимог не входить до повноважень суду при вирішенні справи, а тому вказані вимоги задоволенню не підлягають.
Згідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Згідно до ст. 76 Кодексу адміністративного судочинства України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, адміністративний позов ОСОБА_1 організації «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація» до Комунального вищого навчального закладу «Дніпропетровський базовий медичний коледж» Дніпропетровської міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії підлягає задоволенню частково.
Керуючись статтями 243, 245, 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

Адміністративний позов ОСОБА_1 організації«Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація» до Комунального вищого навчального закладу «Дніпропетровський базовий медичний коледж» Дніпропетровської міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Комунального вищого навчального закладу «Дніпропетровський базовий медичний коледж» Дніпропетровської міської ради щодо ненадання відповіді на запити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Т.О.№ 01-04/855 від 22.11.2017 р. та № 01-04/858 від 23.11.2017 р.
Зобов'язати Комунальний вищий навчальний заклад «Дніпропетровський базовий медичний коледж» Дніпропетровської міської ради надати відповідь на запити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 О № 01-04/855 від 22.11.2017 р. та № 01-04/858 від 23.11.2017 р.
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тесту судового рішення.
Рішення суду набуває законної сили у відповідності до положень ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_4