Справа № 826/27664/15
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2018-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

адміністративне провадження №Зі/9901/557/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Пасічник С.С.,
суддів: Васильєвої І.А., Юрченко В.П.,
розглянувши в порядку письмового провадження заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Будмонтажсервіс 1" про ухвалення додаткового судового рішення щодо розподілу судових витрат у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Будмонтажсервіс 1" до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
05.12.2017 до Вищого адміністративного суду України надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Будмонтажсервіс 1" про ухвалення додаткового судового рішення у даній справі щодо розподілу судових витрат, яка, однак, цим судом вирішена не була і, в подальшому, направлена до Верховного Суду (зареєстрована у канцелярії суду та передана судді - доповідачу 11.06.2018) для розгляду.
Вказана заява позивача мотивована тим, що ухвалою Вищого адміністративного суду України від 22.11.2017 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будмонтажсервіс 1" задоволено, скасовано постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 25.05.2017 та залишено в силі постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.12.2016 про задоволення позову, однак, питання розподілу судових витрат згідно частини 6 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) в редакції, чинній до 15.12.2017 касаційним судом вирішено не було.
Так, за приписами пункту третього частини першої статті 168 КАС України в редакції, чинній станом на час постановлення касаційним судом ухвали, щодо якої подано заяву про ухвалення додаткового судового рішення, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою особи, яка брала участь у справі, чи з власної ініціативи прийняти додаткову постанову чи постановити додаткову ухвалу у випадках, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
При цьому, відповідно до положень статей 230, 231 ухвала суду касаційної інстанції, постановлена, зокрема, за наслідками розгляду касаційної скарги, складається, окрім іншого, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат.
Питання ж, пов'язані з розподілом судових витрат, до 15.12.2017 визначала стаття 94 КАС України частина перша якої встановлювала, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
В свою чергу, Законом України від 03.10.2017 №2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності з 15.12.2017, КАС України викладено в новій редакції.
Зокрема, частиною першою статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Механізм же реалізації права на касаційне оскарження судового рішення в адміністративному судочинстві врегульовано Главою 2 Розділу ІІІ КАС України.
Частиною першою статті 355 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги ухвалює судові рішення у формі постанов згідно з вимогами, встановленими статтею 34 та главою 9 розділу II цього Кодексу, з урахуванням особливостей, зазначених у цій главі.
Як встановлено підпунктом «в» пункту четвертого частини першої статті 356 КАС України, постанова суду касаційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Таким чином, процесуальний закон, як станом на час постановлення Вищим адміністративним судом України ухвали від 22.11.2017 і подання позивачем заяви про ухвалення додаткового судового рішення, так і в редакції, чинній на момент розгляду цієї заяви Верховним Судом, передбачає повноваження суду касаційної інстанції щодо вирішення питання розподілу судових витрат.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, Вищий адміністративний суд України, постановляючи за наслідками касаційного перегляду даної справи ухвалу про скасування рішення апеляційного суду та залишення в силі рішення суду першої інстанції, питання про судові витрати не вирішував.
Відповідно до частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Питання стосовно ухвалення додаткового судового рішення, станом на час надходження цієї заяви до Верховного Суду і передачі її для розгляду судді - доповідачу, унормовано статтею 252 КАС України, за правилами пункту третього частини першої якої суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
У даному випадку судові витрати, понесені заявником, складаються, зокрема, з судового збору, сплаченого за подання до адміністративного суду касаційної скарги у розмірі 9558,35 гривень, що підтверджується платіжним дорученням від 07.06.2017 №4174, яке містяться у матеріалах справи, а відтак заява позивача про ухвалення додаткового судового рішення, в цій частині, підлягає задоволенню.
В той же час, заява позивача про ухвалення додаткового судового рішення в частині вимог щодо судового збору, сплаченого за подання до адміністративного суду даного адміністративного позову у розмірі 7965,28 гривень, задоволенню не підлягає, оскільки згідно резолютивної частини постанови суду першої інстанції присуджено за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві понесені Товариством з обмеженою відповідальністю "Будмонтажсервіс 1" витрати по сплаті судового збору, тобто вирішено питання про судові витрати у відповідності з приписами процесуального закону.
Зважаючи на положення наведених вище законодавчих приписів, обставини справи, а також мотиви, викладені позивачем, заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Будмонтажсервіс 1" про ухвалення додаткового судового рішення у цій справі щодо розподілу судом касаційної інстанції судових витрат підлягає частковому задоволенню.
Керуючись статтею 252 КАС України, суд
Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Будмонтажсервіс 1" про ухвалення додаткового судового рішення щодо розподілу судових витрат у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Будмонтажсервіс 1" до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити частково.
Прийняти додаткову постанову у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Будмонтажсервіс 1" до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.
У задоволенні решти вимог заяви відмовити.
Додаткова постанова набирає законної сили з моменту підписання й оскарженню не підлягає.
Суддя - доповідач С.С. Пасічник
Судді: І.А. Васильєва