Справа № 766/5810/17
Суддя: Хайдарова І. О.
Дата ухвалення: 2018-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №766/5810/17

Пров. №2-а/766/694/18

15 червня 2018 року Херсонський міський суд Херсонської області в складі:

головуючого судді Хайдарової І.О.,

секретар Щербань А.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління пенсійного фонду України в Херсонській області, про визнання протиправною бездіяльності та спонукання до вчинення дій,-

встановив:

Позивач звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом, в якому, з урахуванням заяви про збільшення і уточнення позовних вимог просив визнати незаконною і протиправною бездіяльність Херсонського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо відмови у поновленні, перерахунку, нарахуванні та виплаті компенсації за невчасно виплачені суми пенсії; зобов'язати Херсонське об'єднане управління Пенсійного фонду України Херсонської області поновити, перерахувати, провести індексацію, нарахувати і виплатити пенсію за віком з 07.10.2009 року по 27.04.2013 року включно за нормами Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", із застосуванням при розрахунку усіх чинних на кожен місяць вказаного періодунорм щодо мінімального розміру пенсії, прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, перерахунку, індексації, надбавок, підвищень, тощо, як і громадянам, що прижавають на територіїУкраїни, в повному обсязі, зокрема норм Постанови КМУ від 26.11.2009 р. №1252 та Постанови КМУ від 05.05.2010 р. №331, підвищення, відповідно до Постанови КМУ №198 від 11.03.2009 р., надбавки (підвищення) дітям війни, відповідно до Постанови КМУ №530 від 28.05.2008 р. та Постанови КМУ №1381 "Про підвищення рівня соціального захисту найвразливіших верст населення" від 28.12.2011 р., підвищень, відповідно до ч. 2 ст. 42 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" і Постанови КМУ №341 від 11.05.2005 р. зі змінами та Постанови КМУ №264 від 15.04.2013 р., доплати, відповідно до Постанови КМУ №327 від 23.04.2012 р.; зобов'язати Херсонське об'єднане управління Пенсійного фонду України Херсонської області виплатити компенсацію, розраховану за нормами Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" та Постанови КМУ №159 від 21.02.2001 р. "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати", за невчасно отримані суми відповідним чином перерахованої та проіндексованої пенсії з 07.10.2009 року по 27.04.2013 року включно; зобов'язати Херсонське об'єднане управління Пенсійного фонду України Херсонської області перерахувати пенсію за віком з 28.04.2013 року, із застосуванням підвищень, відповідно до ч. 2 ст. 42 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" і Постанови КМУ №341 від 11.05.2005 р. зі змінами та Постанови КМУ №264 від 15.04.2013 р., доплати, відповідно до Постанови КМУ №327 від 23.04.2012 р. та з нарахуванням компенсації за невчасно виплачені суми перерахунку та індексації пенсії за період з 28.04.2013 року, відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" та Постанови КМУ №159 від 21.02.2001 р. "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати"; зобов'язати Херсонське об'єднане управління Пенсійного фонду України Херсонської області виплатити компенсацію, розраховану за нормами Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" та Постанови КМУ №159 від 21.02.2001 р. "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати" за період невиплати по вересень 2017 року включно, за невчасно отримані суми надбавки дітям війни загальною сумою 3500,10 грн. з 28.04.2013 року і доплати за понаднормативний стаж загальною сумою 1377,34 грн. з 01.12.2013 року; стягнути з Херсонського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області за рахунок бюджетних асигнувань 5000,00 грн. відшкодування моральної шкоди; зобов'язати Херсонське об'єднане управління Пенсійного фонду України Херсонської області здійснити виплату сум пенсії, сум компенсацій та відшкодування, сум перерахунку, з урахуванням виплачених сум, шляхом перерахунку за реквізитами банківського рахунку для виплат поточної пенсії; стягнути судові витрати.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 05.05.2017 року відкрито скорочене провадження у справі.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 06.06.2017 року справу призначено до судового розгляду.

02.06.2017 р. представником відповідача подано до суду письмові заперечення на позов, відповідно до яких просив відмовити у задоволенні позову.

03.10.2017 року представником позивача подано до суду заяву про збільшення позовних вимог.

31.01.2018 року представником позивача подано до суду заяву про збільшення та уточнення позовних вимог.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 31.01.2018 року замінено відповідача у справі та розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідно до вимог ст. 162 КАС України сторони в судове засідання не викликалися, проте відповідачу було встановлено строк в п'ятнадцять днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження на подачу відзиву на позовну заяву.

27.02.2018 року представником відповідача подано до суду письмовий відзив на заяву про збільшення та уточнення позовних вимог, відповідно до якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 15 червня 2018 року замінено найменування відповідача у справі.

Положеннями ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 286 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно закордонного паспорту ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином України, який постійно проживає в країні Ізраїль.

Постановою Комсомольського районного суду м. Херсона від 23.11.2015 року визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Херсоні щодо відмови в проведенні індексації та перерахунку пенсії ОСОБА_1 відповідно до діючого законодавства; зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в м. Херсоні провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 28 квітня 2013 року відповідно до ст.ст. 2, 43, 46, ч. 2 ст. 49, ч. 1 ст. 73 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", Постанови Кабінету Міністрів України від 30.10.2013 року за №795, Постанови Правління Пенсійного фонду України від 22.11.2005 за №22-1 та провести індексацію пенсії відповідно до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року за №1078; зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в м. Херсоні виплатити ОСОБА_1 різницю між перерахованою та проіндексованою пенсією та фактично виплаченою за період з 28 квітня 2013 року та в подальшому проводити виплату пенсії в перерахованому розмірі.

Відповідно до статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Статтею 51 вищенаведеного Закону було передбачено, що у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року положення пункту 2 частини 1 статті 49 та другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визнані неконституційними, а, отже, втратили чинність з дня ухвалення рішення Конституційним Судом України.

Встановлено, що з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009право на отримання пенсії поширюється на осіб, які виїхали на постійне місце проживання за кордон. Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права, які не можуть бути обмежені за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Крім того, Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами (частина третя статті 25 Конституції України).

Частиною 2 статті 152 Конституції України передбачено, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, з 07 жовтня 2009 року порядок виплати пенсій громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон регулюється нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням рішення Конституційного суду України №25-рп/2009, тобто виплата пенсії повинна проводитися незалежно від місця проживання пенсіонера.

З дня набрання чинності Рішенням № 25-рп/2009, тобто з 07 жовтня 2009 року виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої зупинена на підставі положень зазначеного Закону № 1058-ІV. З цього часу відповідач зобов'язаний відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Проте наявність обов'язку у відповідача відновити виплату пенсії не позбавляє позивача необхідності дотримання встановлених законом строків звернення до суду, у разі звернення до суду за захистом свого права. Отже, після прийняття та опублікування Рішення № 25-рп/2009 від 07 жовтня 2009 року та невідновлення виплати пенсії, позивач повинен був дізнатися про порушення свого права, а відтак і розпочався відлік строку звернення до суду.

Суд вважає, що до вказаних правовідносин належить застосувати положення ст. 99,100 КАС України. Вказана позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 08 грудня 2015 року (справа № 21-5653а15), від 08 червня 2016 року (справа № 505/2135/14-а), від 06 лютого 2018 року (справа № 723/2676/14-а), від 24 квітня 2018 року (справа № 127/15035/17)

Відповідно до ч.1, 2 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду встановленого цим Кодексом або іншими Законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для залишення без розгляду адміністративного позову, поданий після закінчення строків, установлених законом, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги про зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в м. Херсоні поновити, перерахувати, провести індексацію, нарахувати і виплатити пенсію за віком ОСОБА_1 з 07.10.2009 р. по 27.04.2013 р. включно не підлягають задоволенню, оскільки позивачем порушено строк звернення до суду.

При цьому суд звертає увагу на те, що у 2015 році ОСОБА_1 звертався з позовом до суду, в якому просив визнати протиправними дії Управління щодо відмови у проведенні індексації та перерахунку пенсії та зобов'язати Управління нараховувати та поновити виплату пенсії за віком з 28.04.2013 року.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, позовні вимоги в частині визнання незаконною і протиправною бездіяльність Управління пенсійного фонду України в м. Херсоні щодо відмови у поновленні, перерахунку, нарахуванні та виплаті компенсації за невчасно виплачені суми пенсії ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, оскільки вже були предметом розгляду по справі №667/7546/15-а.

Крім того, стосовно вимог щодо компенсації за невчасно отримані суми, відповідним чином перерахованої пенсії з 07.10.2009р. по 27.04.2013 р. включно.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" нараховані суми пенсії не отримані з вини органу, який призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

В цьому випадку пенсія не нараховувалась, оскільки була припинена у зв'язку з виїздом на постійне місце проживання до іншої країни.

Статтею 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" передбачено, що компенсація здійснюється у разі порушення строків виплати доходів.

Компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно нормами чинного законодавства.

Терміни виплати нарахованих сум пенсії Управлінням не порушені, а тому підстав для задоволення позивної вимоги про нарахування та виплати компенсації за невчасно отримані суми ОСОБА_1 немає.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що позовна вимога про зобов'язання Управління перерахувати пенсію за віком ОСОБА_1 та провести її індексацію із застосуванням при розрахунку усіх чинних на кожен місяць вказаного періоду норм щодо мінімального розміру пенсії, прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, перерахунку, індексації, надбавок, тощо, як і громадянам України, що проживають на її території, в повному обсязі, зокрема надбавки (підвищення) дітям війни, відповідно до Постанови КМУ №530 від 28.05.2008 р., підвищень, відповідно до ч.2 ст. 42 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» і Постанови КМУ №341 від 11.05.2005 р., доплати, відповідно до Постанови КМУ №327 від 23.04.2012 р. - з урахуванням виплачених сум до наступної зміни мінімального розміру пенсії, прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, норм перерахунку, індексації, надбавок, підвищень, тощо - та перераховувати в подальшому в разі настання таких змін не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 28.12.2011 № 1381 "Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення" дітям війни з 01 січня 2012 року підвищення до пенсії встановлено у розмірі 7 відсотків прожиткового мінімуму, визначеного законом, для осіб, які втратили працездатність.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2013 рік" встановлено прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, з 1 січня 2013 у розмірі 894,00 гривень.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2011 № 1381 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2014 № 112 "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України з питань пенсійного забезпечення") встановлено, що дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Законів України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення, встановлене статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", провадиться у розмірі 66,43 гривні.

Тож надбавка дітям війни нарахована у розмірах: з 30.03.2013 - 62,58 грн (894,00 грн х 7%). з 01.12.2013 - 66,43 грн (фіксований розмір).

Крім того, суд вважає за необхідним зазначити, що в даному випадку позовна вимога про зобов'язання Управління здійснити виплату ОСОБА_1 сум пенсії, сум компенсації, сум перерахунку, з урахуванням виплачених сум, шляхом перерахунку за реквізитами банківського рахунку для виплати поточної пенсії ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, оскільки є похідною від вищевказаних позивних вимог, які на думку суду є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Стосовно відшкодувати Управлінням моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн. суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. 2 ст. 1167 Цивільного кодексу моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка завдала:

- якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

- якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

- в інших випадках, встановлених законом.

Таким чином, вбачаться що ОСОБА_1 не підпадає під дію норми цієї статті, отже не має підстав для відшкодування Управлінням моральної шкоди.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. При цьому належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

За правилами ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до п. З постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (із змінами, внесеними згідно з постановами Пленуму від 25 травня 2001 р. № 5, від 27 лютого 2009 р. № 1), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в том числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995р. визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п. 9 Постанови № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Виходячи з вищезазначеного, суд приходить до висновку, щодо необхідності обґрунтування позивачем наявності причинного зв'язку між шкодою та протиправними діями відповідача, відповідно до яких заподіяно шкоду. Тобто, позивач повинен довести факт завдання йому моральної шкоди, надати належні докази того, що саме дії та бездіяльність відповідача призвела до матеріальних втрат і душевних страждань, що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації його життя.

В обґрунтування наявності підстав для стягнення моральної шкоди ОСОБА_1 зазначає лише, що протиправною бездіяльністю Управління як суб'єкта владних повноважень порушено його права.

Разом з тим, позивачем не надано жодних доказів заподіяння йому або членам його сім'ї душевних страждань протиправною бездіяльністю відповідача по справі, зокрема, доказів погіршення здоров'я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок незаконних дій або бездіяльності відповідача.

Крім того, позивач жодним чином не обґрунтовує розмір моральної шкоди в сумі 5000 грн.

Сама по собі наявність практики Європейського Суду з прав людини щодо стягнення з держави на користь особи, що звертається до суду, моральної шкоди у розумінні ст.23 ЦК України, не є підставою для стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 5000 грн., оскільки позивачем доводиться, а судом оцінюється наявність та розмір такої шкоди в кожному окремому випадку.

Враховуючи те, що позивачем належним чином не доведені факт заподіяння відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, наявності причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, а також не зазначено, з чого позивач виходив при оцінюванні заподіяної йому шкоди, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань 5000 гривень є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.19, 24 Конституції України, ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71, 72, 77, 94, 139, 241-247 КАС України, п.2 ч.1 ст.49, ст 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", ч.2 ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", Постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок переведення пенсій громадян, які виїхали на постійне проживання до інших країн" від 06 квітня 1993 року № 258, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління пенсійного фонду України в Херсонській області, про визнання протиправною бездіяльності та спонукання до вчинення дій - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Херсонський міський суд Херсонської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. Якщо було подано апеляційну скаргу рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_2