Справа № 804/843/16
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2018-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

20 червня 2018 року

м.Київ

справа №804/843/16

адміністративне провадження №К/9901/11438/18, К/9901/11443/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Головуючої судді - Желтобрюх І.Л.,

суддів: Білоуса О.В., Стрелець Т.Г.

за участю:

секретаря судового засідання Вітковської К.М.,

представника відповідача Фоменкової К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги ОСОБА_2 та Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 березня 2016 року (суддя: Єфанов О.В.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 липня 2016 року (судді: Бишевська Н.А., Добродняк І.Ю., Семененко Я.В.) у справі №804/843/16 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про скасування наказу,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області (далі - ГУ МВС України в Дніпропетровській області), Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (далі - ГУ НП в Дніпропетровській області) в якому просив:

1) визнати протиправним та скасувати наказ начальника ГУ МВС України в Дніпропетровській області № 485 о/с від 06.11.2015 в частині звільнення його з посади інспектора патрульної служби групи патрульної служби Марганецького міського відділу ГУ МВС України в Дніпропетровській області у запас Збройних Сил за пунктом 63 «з» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (через скорочення штатів);

2) поновити на раніше займаній посаді з 06 листопада 2015 року;

3) зобов'язати ГУ МВС України в Дніпропетровській області розглянути його рапорт від 04.11.2015 про звільнення з органів внутрішніх справ України у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу до ГУ НП в Дніпропетровській області з 06 листопада 2015 року, у зв'язку із виявленням бажання проходити службу в поліції;

4) зобов'язати ГУ НП в Дніпропетровській області розглянути його кандидатуру для зайняття посади у ГУ НП в Дніпропетровській області відповідно до пункту 9 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» та видати відповідний наказ;

5) рішення суду в частині поновлення на посаді допустити до негайного виконання.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 березня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 липня 2016 року, позовні вимоги задоволено частково: зобов'язано ГУ НП в Дніпропетровській області розглянути питання щодо прийняття ОСОБА_2 на службу до поліції у відповідності до пункту 9 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію». В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій позивач подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати такі рішення, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. В обґрунтування вимог касаційної скарги посилається на те, що судами неповно з'ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, а висновки, викладені в оскаржуваних рішеннях, не відповідають обставинам справи. Так, зокрема, суди не надали правову оцінку тому факту, що він подав рапорт про звільнення його з посади у зв'язку з переходом на роботу (службу) до Національної поліції України, а тому такий рапорт не може бути підставою до його звільнення за скороченням штатів. Також зазначає, що відповідачем не наведено жодної обставини, яка б перешкоджала йому проходити службу в Національній поліції.

Так само не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій в частині задоволення позовних вимог з касаційною скаргою звернулось ГУ НП в Дніпропетровській області. У скарзі просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій у відповідній частині та ухвалити нове, яким у задоволення позовних вимог ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі. Обґрунтовує вимоги тим, що зобов'язуючи ГУ НП в Дніпропетровській області розглянути питання щодо прийняття ОСОБА_2 на службу до поліції, суди не врахували, що позивач не звертався із заявою про зарахування до Національної поліції України, а зарахування до лав поліції відбувається лише шляхом проходження конкурсу на підставі особистої заяви особи, що бажає проходити службу в поліції.

Відзивів на касаційні скарги до суду не надходило.

Переглянувши судові рішення в межах доводів касаційних скарг, перевіривши повноту встановлення судами фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення касаційної скарги позивача та часткового задоволення касаційної скарги ГУ НП в Дніпропетровській області, з огляду на наступне.

Судами встановлено, що з 01.11.2011 ОСОБА_2 проходив службу в органах внутрішніх справ, остання посада перед звільненням - інспектор патрульної служби групи патрульної служби Марганецького міського відділу ГУ МВС України в Дніпропетровській області.

4 листопада 2015 року позивач подавав до ГУ МВС України у Дніпропетровській області рапорт про звільнення його з органів внутрішніх справ у зв'язку з переходом у встановленому порядку на службу до ГУ НП України в Дніпропетровській області з 06.11.2015.

Проте, наказом ГУ МВС України у Дніпропетровській області від 06 листопада 2015 року №485о/с згідно із пунктами 10 та 11 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ позивача з 06 листопада 2015 року звільнено у запас Збройних Сил за пунктом 63 «з» (через скорочення штатів).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що оскаржуваним наказом позивача правомірно звільнено з посади на підставі 10 та 11 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» та п.п. «з» п.63 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ особи рядового і начальницького складу, оскільки такий наказ винесено на підставі поданого позивачем рапорту про звільнення. Водночас, відповідачем протиправно не розглянуто рапорт ОСОБА_2 про бажання проходити подальшу службу в лавах Нацполіції, а тому суди дійшли висновку про необхідність зобов'язання відповідача розглянути поданий позивачем рапорт.

Проте, колегія суддів частково не погоджується з такими висновками, виходячи з такого.

7 листопада 2015 року втратив чинність Закон України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ (далі - Закон №565-ХІІ) та набрав чинності Закон України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року №580-VIІI (далі - Закон №580-VIІI), який опубліковано 6 серпня 2015 року в газеті «Голос України».

За змістом пункту 8 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №580-VIІI з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Згідно з пунктом 9 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №580-VIІI працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів (пункт 10 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №580-VIІI).

Системний аналіз правових норм, що містяться у п.п. 9 і 10 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580-VІІІ, зумовлює висновок, що питання стосовно подальшого проходження служби діючими співробітниками міліції мало бути вирішено до 06 листопада 2015 року включно (впродовж трьох місяців з моменту попередження про наступне вивільнення). Вказані норми є імперативними, як наслідок, неприйняття працівника міліції на службу до поліції до вказаного терміну є безальтернативною підставою для звільнення зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

При цьому, Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року №114 (яке не втратило чинності та є спеціальним законодавством, що регулює спірні правовідносини; далі - Положення), визначено, зокрема, підстави звільнення осіб рядового і молодшого начальницького складу зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) й підпунктом «з» пункту 63 передбачено звільнення через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Суди попередніх інстанцій встановили, що позивач у встановлений термін виявив згоду на проходження подальшої служби в органах Національної поліції, що відповідно до пункту 9 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580-VIІI є підставою для прийняття його на службу до поліції, за умови, що він відповідає передбаченим цим Законом вимогам.

Тобто, вказаний рапорт позивача підтверджує відсутність його відмови від проходження служби в поліції, тоді як доказів відмови позивача від проходження служби в поліції, як того вимагає стаття 72 КАС України (в редакції, чинній на час вирішення справи судами першої та апеляційної інстанцій), відповідачами надано не було.

Враховуючи наявність рапорту позивача про бажання проходити службу в органах поліції, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що відповідач мав вирішити питання щодо наявності або відсутності підстав для прийняття позивача на службу в поліцію, оскільки визначальним для прийняття такого рішення є відповідність кандидата вимогам до поліцейських, визначеним Законом №580-VIІI.

Водночас, колегія суддів вважає необґрунтованим та передчасним висновок судів попередніх інстанцій щодо правомірності оскаржуваного наказу відповідача в частині звільнення ОСОБА_3 з посади інспектора патрульної служби групи патрульної служби Марганецького міського відділу ГУ МВС України в Дніпропетровській області, з огляду на наявність у вищеозначеному рапорті, окрім виявленого бажання про проходження подальшої служби в органах Національної поліції, прохання позивача звільнити його з органів внутрішніх справ.

Так, зі змісту вищеозначеного рапорту вбачається, що позивач просив звільнити його з органів внутрішніх справ за пунктом «к» Положення, у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації, що свідчить про чітко виражене бадання позивача продовжити проходження служби в новоутвореній установі, - ГУ НП в Дніпропетровській області.

В той же час, оскаржуваний наказ був прийнятий на підставі пункту «з» вказаного Положення, у зв'язку із скороченням штатів, за відсутності можливості подальшого використання на службі.

При цьому суди попередніх інстанцій не встановили та не дослідили чим зумовлена неможливість подальшого використання позивача на службі, з огляду на що колегія суддів вважає висновки судів про те, що звільнення позивача відбулось в межах та у спосіб визначений законом передчасними та такими, що зроблені без належного дослідження зібраних у справі доказів.

Пунктом 1 частини другої статті 353 КАС України передбачено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Зважаючи на те, що допущені судами порушення норм процесуального права не можуть бути усунуті судом касаційної інстанції, який процесуальним законом позбавлений можливості досліджувати докази і встановлювати обставини, рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції, якому слід дослідити усі обставини і прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись статтями 344, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 березня 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 липня 2016 року скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: І.Л. Желтобрюх

Судді: О.В. Білоус

Т.Г. Стрелець

Повний текст постанови виготовлено 22 червня 2018 року.