Справа № 161/19320/17
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2018-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2018 рокуЛьвів№ 876/3679/18

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:
судді-доповідача Шинкар Т.І.,
суддів Пліша М.А.,
Ільчишин Н.В.,
секретаря судового засідання Чигер І.І.,
розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Волинського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Плахтій Н.Б.), ухвалене у відкритому судовому засіданні в м.Луцьку о 15 год. 36 хв. 12 березня 2018 року, повне судове рішення складено 15 березня 2018 року, у справі №161/19320/17 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування пункту протоколу, зобов`язання вчинити дії, -
В С Т А Н О В И В:

15.12.2017 ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Міністерства оборони України, просив визнати протиправним та скасувати п.6 протоколу №91 комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги та зобов`язати Міністерство оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 48-місячного грошового забезпечення як інваліду ІІІ групи відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 №499.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 12 березня 2018 року позов задоволено.
Задовольняючи позовні вимог, суд першої інстанції виходив з того, що право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі, коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження. При цьому, суд першої інстанції зазначив, що дата звільнення військовослужбовця з військової служби не впливає на право отримання ним одноразової грошової допомоги, оскільки таке право пов`язане з настанням, зокрема, інвалідності внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби. Зважаючи на те, що ІІІ групу інвалідності позивачу встановлено з 20.04.2010, суд першої інстанції дійшов висновку, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню Постанова №499, пунктом 2 якої установлено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що сталися після 1 січня 2007 року, здійснюється згідно з Порядком, затвердженим цією постановою.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Міністерство оборони України подало апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12.03.2018 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності, виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку з змінами, що відбулися, не здійснюється. Крім того, скаржник вказує, що станом на час первинного встановлення ІІІ групи інвалідності, а саме 20.04.2010, діяв Порядок №499, тоді як документи ОСОБА_1 з висновком щодо виплати одноразової грошової допомоги відповідно до зазначеного Порядку №499 не надходили. Також скаржник зазначає, що зобов`язання Міністерство оборони України призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача.
В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, представник позивача щодо апеляційної скарги заперечив, просив залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам ст.242 КАС України відповідає.
Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи ОСОБА_1 звільнений з військової служби 30.08.2002, під час проходження військової служби в Демократичній Республіці Афганістан отримав травми у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку середньої тяжкості, забою хребта, тріщини хребця куприкового відділу хребта та проходив стаціонарне лікування у в/ч НОМЕР_1 з 28.06.1986 по 15.08.1986 з вказаним діагнозом, що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_1 від 15.08.1986 №217 (а.с10).
Довідкою Військового клінічного ордена Червоної зірки госпіталю Південного оперативного командування від 31.07.2001 №1094 підтверджено, що захворювання ОСОБА_1 пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку (а.с.9).
Відповідно до довідки Волинської МСЕК на підставі акта огляду МСЕК від 14.06.2010 №156 ОСОБА_1 20.04.2010 встановлена ІІІ група інвалідності травма пов`язана з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку (а.с.6).
При повторних оглядах ОСОБА_1 04.04.2013 та 05.04.2016 групу та причину інвалідності підтверджено, про що свідчать відповідні виписки з актів огляду МСЕК (а.с.7-8).
05.04.2016 ОСОБА_1 видано посвідчення серії НОМЕР_2 інваліда ІІІ групи інваліда війни (а.с.18).
20 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 , просив вирішити питання про призначення одноразової грошової допомоги у відповідності з приписами ст.16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України у зв`язку з встановленням йому інвалідності, пов`язаної з проходженням військової служби.
Листом від 30.12.2016 №1658 Волинський обласний військовий комісаріат відмовив ОСОБА_1 у призначенні допомоги, мотивуючи свою відмову тим, що інвалідність встановлена у 2010 році до набрання чинності нової редакції ст.16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тому підстав для надсилання документів на комісію Міністерства оборони України не має.
Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04.07.2017, яка набрала законної сили 17.07.2017, визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо неподання у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновку щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей»; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 подати висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги (за формою Додаток 13 Наказу №530) та документи до Департаменту Фінансів Міністерства Оборони України (розпорядника бюджетних коштів) для виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» та Постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплат одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» - за формою встановленою відповідно до Положення про організацію в Міністерстві оборони України з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей.
На виконання вказаної постанови ІНФОРМАЦІЯ_2 03.08.2017 подав у Департамент фінансів Міністерства оброни України висновок (з відповідними додатками) щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 (а.с.59), про що листом від 07.08.2017 №ВСЗ/757 повідомлено ОСОБА_1 (а.с.60).
Листом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 20.09.2017 №898 позивача повідомлено, що відповідно до інформації з витягу Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 01.09.2017 №91 зазначено, що розглянувши подані документи, комісія дійшла висновку про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, так як ОСОБА_1 звільнений з військової служби до набуття чинності Законом України від 03.11.2006 №328-V, яким запроваджено виплату одноразової грошової допомоги, тому в даному випадку призначення та виплата одноразової грошової допомоги не передбачено (а.с.61).
Листом Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 17.10.2017 №248/3/6/3593 ОСОБА_1 надіслано витяг з протоколу засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 01.09.2017 №91, згідно з яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності до 01.01.2014 (а.с.5).
Не погоджуючись з таким рішенням Комісії Міністерства оборони України, ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернувся із позовом до суду.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Статтею 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII, в редакції чинній на час встановлення позивачу інвалідності встановлено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Відповідно до ч.2 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII, в редакції чинній на час встановлення позивачу інвалідності, (далі Закон №2011-ХІІ) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.
На час звернення позивача із заявою щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги від 20.12.2016 стаття 16 Закону №2011-ХІІ викладена в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців» від 04.07.2012 №5040-VI, який набрав чинності з 1 січня 2014 року, та встановлює, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання (ч.1 ст.16). Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби (п.5 ч.2 ст.16).
Таким чином, право на отримання одноразової грошової допомоги після звільнення з військової служби мають особи, які отримали інвалідність внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, незалежно від часу настання інвалідності. Право на отримання одноразової грошової допомоги набувається у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності та не ставиться у залежність від первинного чи вторинного встановлення такої інвалідності.
Крім того, Законом №5040-VI Закон №2011-ХІІ доповнено ст.16-2 та ст.16-3.
Згідно з ч.2 ст.16-2 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до положень ст.16-3 Закону №2011-ХІІ у випадках, передбачених підпунктами 4-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям. Одноразова грошова допомога призначається і виплачується, зокрема, Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами. Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Так, на день подання позивачем зазначеної заяви механізм розгляду таких звернень та призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі інвалідності визначено правовими нормами Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, якою затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі Порядок №975).
Право ОСОБА_1 на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції Закону №5040-VI та в порядку, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 встановлено постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04.07.2017 у справі №161/8096/17, яка набрала законної сили.
Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
За вказаних обставин, покликання скаржника на відсутність підстав для призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з звільненням позивача з військової служби до набрання чинності Законом України від 03.11.2006 №328-V «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб» та встановленням інвалідності позивача до 01.01.2014, тобто до набрання чинності Законом №5040-VI, є безпідставними та не стосуються предмета доказування у справі, що розглядається.
Окрім того, суд апеляційної інстанції зауважує, що законодавець право на отримання одноразової грошової допомоги не пов`язує з часом звільнення з військової служби, а з фактом і часом встановлення інвалідності особі як звільненому зі служби військовослужбовцю, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, незалежно від строку, що минув після звільнення з військової служби. Право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, що настала після звільнення з військової служби внаслідок травми, отриманої під час виконання обов`язків військової служби, починається саме з моменту настання підстав для отримання цієї допомоги, тобто, в даному випадку, саме з моменту встановлення інвалідності, а не з моменту звільнення з військової служби, незалежно від строку, що минув після звільнення з військової служби.
Право осіб, які отримали інвалідність внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, на отримання одноразової грошової допомоги після звільнення з військової служби незалежно від часу настання інвалідності підтверджено висновками, викладеними у рішенні Верховного Суду України від 18 листопада 2014 року по справі №21-466а14, постановах Верховного Суду від 20 березня 2018 року у справі №296/9364/16-а, від 06 лютого 2018 року у справі № 372/1258/16-а.
Безпідставними, на переконання суду апеляційної інстанції, є покликання скаржника на ч.4 ст.16-3 Закону №2011-ХІІ щодо зміни групи інвалідності, її причин або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності, як на підставу відмови у здійсненні виплати одноразової грошової допомоги позивачу, оскільки як при первинному огляді 20.04.2010, так і при повторному огляді 04.04.2013 та 05.04.2016 група інвалідності позивача та причини такої не змінились, а одноразова грошова допомога раніше не виплачувалась.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції зауважує, що порядок, в якому необхідно реалізовувати право на отримання допомоги, залежить від часу встановлення інвалідності.
Відповідно до абз.3 п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Згідно з п.3 Порядку №975 у разі встановлення інвалідності днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
З огляду на наведене, та те, що позивачу встановлено 3 групу інвалідності 20.04.2010, право позивача на отримання спірної грошової допомоги виникло в обсязі визначеному Постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 №499, якою затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб (далі Порядок №499).
Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач, встановивши при розгляді документів факт встановлення ОСОБА_1 ІІІ групи інвалідності 20.04.2010, повинен в силу вимог пункту 2 Постанови №975 при прийнятті рішення про призначення останньому одноразової грошової допомоги керуватись вимогами Порядку №499.
Так, згідно з п.7 Порядку №499 керівник уповноваженого органу подає в 15-денний строк з дня реєстрації документів головному розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 3 і 4 цього Порядку.
Головний розпорядник коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів на їх підставі рішення про призначення одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або в разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
Одноразова грошова допомога виплачується особі шляхом її перерахування уповноваженим органом на рахунок в установі банку, зазначений одержувачем виплати, або через касу уповноваженого органу.
Відповідно до абз.8 ч.2 п.2 Порядку №499, в редакції чинній на день встановлення позивачу групи інвалідності, одноразова грошова допомоги військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) у разі настання інвалідності в період проходження військової служби та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби чи після закінчення зазначеного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, інвалідам III групи виплачується у розмірі 48-місячного грошового забезпечення.
Враховуючи вказане, суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції, що оскільки позивачу 20.04.2010 встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, яке пов`язане з виконанням обов`язків військової служби, останній в силу вимог ч.2 ст.16 Закону №2011-ХІІ та абз.8 ч.2 п.2 Порядку №499, має право на призначення йому одноразової грошової допомоги в розмірі 48-місячного грошового забезпечення.
Щодо покликання апелянта на одержання відповідачем, як розпорядником бюджетних коштів від керівника уповноваженого органу висновку щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги разом з документами на підставі Порядку №975, а не №499, як на правомірність прийнятої відмови у виплаті, судом оцінюється як формальна підстава відмови, оскільки основні документи для призначення грошової допомоги в обох порядках аналогічні.
Щодо покликання скаржника на втручання суду в дискреційні повноваження Міністерства оборони України, то суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».
Натомість, у цій справі, відповідач помилково вважає свої повноваження дискреційними. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд, зокрема, коли рішенням суду, що набрало законної сили, встановлено право ОСОБА_1 на отримання одноразової грошової допомоги згідно з ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає вірними висновки суду першої інстанції щодо протиправності та скасування пункт 6 протоколу від 01.09.2017 №91 Комісії Міністерства оборони України про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 та зобов`язання відповідача призначити і виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у розмірі 48-місячного грошового забезпечення як інваліду ІІІ групи відповідно до Порядку №499.
Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно з ч.2 ст. 6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності.
Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися «активом»: вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є «активом», на який може розраховувати громадянин як на свою власність («MALTZAN (FREIHERR VON) AND OTHERS v. GERMANY» № 71916/01, 71917/01 та 10260/02).
Суд апеляційної інстанції також зауважує, що керуючись принципом верховенства права, суд повинен розглядати право не як закон чи систему нормативних актів, а як втілення справедливості та спрямовувати своє провадження на досягнення справедливості, що і є правосуддям.
З огляду на викладене, враховуючи положення ст.316 КАС України, Європейську правову доктрину щодо понять «існуюче майно», «виправдані очікування», «актив», а також «законні сподівання» в отримання права власності, вироблену Європейський суд з прав людини, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
Керуючись статтями 229, 241, 250, 308, 310, 316, 321, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12 березня 2018 року у справі №161/19320/17 без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді М. А. Пліш
Н. В. Ільчишин
Повне судове рішення складено 20.06.2018