Справа № 488/610/13-а
Суддя: Гриців М.І.
Дата ухвалення: 2018-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

21 червня 2018 року

Київ

справа №488/610/13-а

адміністративне провадження №К/9901/21192/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого Гриціва М.І.,

суддів: Берназюка Я.О., Бучик А.Ю., Коваленко Н.В., Кравчука В.М. -

розглянув у порядку письмового провадження справу за заявою ОСОБА_1 про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 12 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Корабельному районі міста Миколаєва (далі - управління ПФУ) про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

У лютому 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив зобов'язати управління ПФУ відповідно до пункту 13 розділу XV та статей 26, 27, 40, 45 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (у редакції станом на 01 січня 2013 року; далі - Закон № 1058-IV) призначити 01 січня 2013 року одну пенсію за віком за рахунок коштів Пенсійного фонду України, відповідно до наданих довідок про страховий стаж обчислити пенсію із страхового стажу - 44 роки 2 місяці (530 місяців); виключити з періоду 01 липня 2000 року - 31 грудня 2012 року, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, невигідні періоди, які в сумі складають не більш як 10 відсотків тривалості страхового стажу (не більше 53 місяців); визначити середньомісячний заробіток для обчислення пенсії із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують 2013 року; збільшити розмір пенсії, обчисленої відповідно статті 27 Закону № 1058-IV на 6,5 %; відповідно до діючої частини другої статті 56 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон № 796-XII) підвищити пенсійну виплату на 1% за кожний рік стажу, понад 20 років (на 24 % при стажі 44 роки); допустити негайне виконання постанови суду та зобов'язати відповідача надати у встановлений судом строк звіт про негайне виконання судового рішення.

Корабельний районний суд міста Миколаєва постановою від 05 вересня 2013 року позов задовольнив частково. Визнав незаконними дії управління ПФУ щодо відмови у переведенні на призначену вперше після досягнення пенсійного віку 60 років пенсію за віком із солідарної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, підвищену відповідно до статті 56 Закону № 796-XII. Зобов'язав управління ПФУ на підставі статті 26, пункту 13 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV та частини 2 статті 56 Закону № 796-XII призначити виплату пенсію за віком із солідарної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування у підвищеному на 1% розмірі за кожний повний рік страхового стажу понад 20 років, починаючи з 08 серпня 2012 року У задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Одеський апеляційний адміністративний суд постановою від 25 вересня 2015 року рішення суду першої інстанції скасував та відмовив у задоволенні позовних вимог повністю.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 12 квітня 2017 року це рішення залишив без змін.

ОСОБА_1 22 травня 2017 року подав заяву про перегляд і скасування ухвали Вищого адміністративного суду України від 12 квітня 2017 року. Просить Верховний Суд України переглянути оспорене рішення відповідно до пункту 5 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) у редакції, чинній на час ухвалення рішення суду касаційної інстанції, з підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постановах Верховного Суду України від 31 березня 2015 року та 29 листопада 2016 року висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Суддя Верховного Суду України ухвалою від 06 червня 2017 року відкрив провадження у справі та витребувала її з Корабельного районного суду міста Миколаєва.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VІІІ).

Згідно з підпунктом 1 пункту 1 Перехідних положень КАС у редакції Закону № 2147-VIII заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України в адміністративних справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше.

Відповідно до підпункту 7 пункту 1 Перехідних положень КАС в редакції Закону № 2147-VIII заяви і скарги, зазначені в підпунктах 1, 3 - 6 цього пункту, передаються відповідно до Касаційного адміністративного суду, Великої Палати Верховного Суду за розпорядженням керівника апарату суду, до якого подані такі заяви і скарги, протягом тридцяти днів з дня набрання чинності цією редакцією Кодексу.

На підставі наведених вище вимог підпунктів 1, 7 пункту 1 Перехідних положень КАС в редакції Закону № 2147-VIII керівник апарату Верховного Суду України розпорядженням від 12 січня 2018 року № 20/0/19-18 передав заяву ОСОБА_1 до Касаційного адміністративного суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 лютого 2018 року для розгляду заяви ОСОБА_1 визначено суддю-доповідача Гриціва М.І. та колегію суддів.

Ухвалою судді Касаційного адміністративного суду у Верховному Суді від 19 червня 2018 року визначено розгляд заяви провести колегією суддів у складі п'яти суддів.

В аспекті заявленого неоднакового правозастосування Верховний Суд дійшов висновку про таке.

У справі, про перегляд рішення суду касаційної інстанції в якій подано заяву, спірні правовідносини стосувалися вибору пенсійних виплат особі, яка має одночасно право на різні види пенсії. З урахуванням того, що позивачу у 2001 році призначена пенсія за віком на підставі Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» зі зменшенням пенсійного віку, а з 01 січня 2004 року - Законів № 1058-IV та № 796-XII, вибір виду щомісячного грошового забезпечення реалізовано позивачем при його призначенні (18 листопада 2001 року).

У постановах Верховного Суду України від 31 березня 2015 року та 29 листопада 2016 року правові висновки стосувалися порядку застосування показника середньої заробітної плати працівників при переведенні з одного виду пенсії на інший. У цих справах суд вказав, що у випадку, коли особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менше як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв в роботі, при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена частиною другою статті 40 Закону № 1058-IV для призначення пенсії.

Аналіз правозастосування у наведених рішеннях дає підстави вважати, що в них не йдеться про використання одних і тих самих норм матеріального права, оскільки в основі кожного із зазначених судових рішень лежать різні за змістом та характером фактичні обставини справи. У загальному підсумку це не дає можливості виснувати про неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм права у подібних правовідносинах.

Зазначені обставини в розумінні положень пункту 5 частини першої статті 237, пункту 3 частини другої статті 239 КАС дають підстави вважати заяву необґрунтованою.

З огляду на те, що обставини, які стали підставою для перегляду справи Верховним Судом, не підтвердилися, в задоволенні заяви ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись підпунктами 1, 7 пункту 1 розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ, статтями 241, 242, 244 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

постановив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає, крім випадку, встановленого пунктом 3 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий М.І. Гриців

Судді: Я.О. Берназюк

А.Ю. Бучик

Н.В. Коваленко

В.М. Кравчук