Справа № 2а-2652/10/1370
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2018-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №2а-2652/10/1370
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2018 року

зал судових засідань № 6

Львівський окружний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Гулика А.Г.,

судді Гавдика З.В.,

судді Мартинюка В.Я.,

секретар судового засідання Жовковська Ю.В.,

за участю:

представників відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу за позовом дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії «ОСОБА_3 України» «Західукргеологія» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, ОСОБА_4 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

в с т а н о в и в:

дочірнє підприємство Національної акціонерної компанії «ОСОБА_3 України» «Західукргеологія» (далі ДП НАК «ОСОБА_3 України» «Західукргеологія») звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції у м.Львові (далі ДПІ у м.Львові), в якому, з урахуванням уточнень до позовних вимог від 07.04.2010, просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення:

- від 28.07.2009 № /0/12563 в частині визначення податкового зобовязання по податку на прибуток на суму 581958,30грн., з яких основний платіж 386516,00грн. та штрафні (фінансові) санкції 195442,30грн.;

- від 14.10.2009 № /1/17495 в частині визначення податкового зобовязання по податку на прибуток на суму 581958,30грн., з яких основний платіж 386516,0грн. та штрафні (фінансові) санкції 195442,30грн.;

- від 31.12.2009 № 1/2/22755 в частині визначення податкового зобовязання по податок на прибуток на суму 581958,30грн., з яких основний платіж 386516,00грн. та штрафні (фінансові) санкції - 195442,30грн.;

- від 31.03.2010 № /3 в частині визначення податкового зобовязання по податку на прибуток на суму 581958,30грн., з яких основний платіж 386516,00грн. та штрафні (фінансові) санкції -195442,30грн.;

- від 28.07.2009 № /0/12564 в частині визначення податкового зобовязання по податку на додану вартість на суму 389948,00грн., з яких зобовязання основний платіж 259919,00грн. та штрафні (фінансові) санкції 130029,00грн.;

- від 14.10.2009 № /1/17454 в частині визначення податкового зобовязання по податку на додану вартість на суму 389948,00грн., з яких зобовязання основний платіж 259919,00грн. та штрафні (фінансові) санкції 130029,00грн.;

- від 31.12.2009 № /2/22776 в частині визначення податкового зобовязання по податку на додану вартість на суму 389948,00грн., з яких зобовязання основний платіж 259919,00грн. та штрафні (фінансові) санкції 130029,00грн.;

- від 31.03.2010 № /3 в частині визначення податкового зобовязання по податку на додану вартість на суму 389948,00грн., з яких зобовязання основний платіж - 259919,00грн. та штрафні (фінансові) санкції 130029,00грн.

Ухвалою від 23.03.2010 відкрито провадження у справі.

Ухвалою від 27.05.2010 закінчено підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою від 17.06.2010 залучено до участі у справі Державну податкову інспекцію у Галицькому районі м.Львова (далі ДПІ у Галицькому районі м.Львова) як другого відповідача.

Ухвалою від 17.06.2010 провадження у справі зупинено.

Ухвалою від 09.08.2010 провадження у справі поновлено.

Ухвалою від 02.12.2010 провадження у справі зупинено.

Ухвалою від 03.01.2012 провадження у справі поновлено.

Ухвалою від 14.06.2012 провадження у справі зупинено.

Ухвалою від 27.11.2014 провадження у справі поновлено.

Ухвалою від 25.12.2014 суд допустив заміну відповідачів у справі їх правонаступниками СДПІ з ОВП у м.Львові МГУ Міндоходів, ДПІ у Галицькому районі м.Львова ГУ Міндоходів у Львівській області.

Ухвалою від 25.12.2014 провадження у справі зупинено.

Ухвалою від 21.06.2017 справу прийняв до провадження суддя Гулик А.Г., у звязку з закінченням повноважень судді Тертичного В.Г.

Ухвалою від 27.11.2017 провадження у справі поновлено.

Ухвалою від 11.12.2017 провадження у справі зупинено.

Ухвалою від 12.02.2018 провадження у справі поновлено.

Ухвалою від 12.03.2018 суд допустив заміну відповідачів у справі їх правонаступниками Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби та ОСОБА_4 обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Львівській області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в акті планової/позапланової перевірки від 14.07.2009 №242/23-3/01432606 відповідач дійшов помилкових висновків про порушення позивачем податкового законодавства, зокрема, про порушення п.п.4.1.6 п.4.1 ст.4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», яке полягає в невідображенні безповоротної фінансової допомоги суми коштів, які надійшли від спільної діяльності, у складі валових доходів. Позивач зазначає про те, що кошти, отримані від спільної діяльності, не є відшкодуванням за окремими цивільно-правовими угодами, а є доходом від спільної діяльності, який належить позивачу та оподаткований відповідно до п.7.7 ст.7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» і не підлягає включенню до валових доходів на підставі п.п.4.2.11 п.4.2 ст.4 вказаного Закону України.

Крім того, позивач зазначає, що реальність його правовідносин з контрагентами ПП «Фірма «АМК», ПП «Промагростиль», ТзОВ «Парі» підтверджується договорами, укладеними належним чином та у відповідній формі; наявністю первинної документації за господарськими операціями з контрагентами; рухом активів в процесі здійснення господарських операцій. Також вказує, що в акті перевірки податковий орган не навів будь-яких фактів щодо визнання первинних документів, поданих позивачем під час перевірки, недійсними. Крім того, позивач зазначає, що на момент вчинення дій, визначених у договорах, сторони були зареєстровані у визначеному законом порядку. Тому, відсутність в позивача товарно-транспортних накладних не може бути достатньою підставою для висновку про відсутність реальних господарських відносин між сторонами.

Відповідач подав до суду заперечення проти позову, в яких проти позову заперечує, просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Заперечення обґрунтовані тим, що перевіркою встановлено факт невключення позивачем до складу валових доходів суми відшкодування за сплачені до бюджету рентні платежі за нафту і газ, збір за георозвідувальні роботи, плату за користування надрами, отримані від договорів про спільну діяльність, що є порушенням ст.4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств». Відповідач також вказує на неможливість підтвердити факт проведення позивачем операцій з контрагентами, а саме з ПП «Фірма «АМК», ПП «Промагростиль», ТзОВ «Парі», оскільки позивач не надав до перевірки документів, які б підтверджували транспортування товару (товарно-транспортні накладні).

З огляду на наведене, відповідач вважає, що ПП «Фірма «АМК», ПП «Промагростиль», ТзОВ «Парі» не могли здійснювати господарські операції з позивачем з урахуванням часу, оперативності проведення операцій, відсутності необхідних засобів.

Відповідач подав до суду доповнення до заперечення на позовну заяву, в яких зазначає про те, що під час проведення перевірки позивача встановлено порушення по валовому доходу у Калуській НГРЕ та апарату управління позивача, порушення по валових витратах у Стрийській НГРЕ, Калуській НГРЕ, Львівській ГРЕ. Крім того, встановлено заниження податку на прибуток за 2008 рік на суму 386515грн.

Відповідач ОСОБА_4 ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області подав до суду відзив на позову заяву від 11.04.2018, в якому просить суд в задоволенні позову відмовити повністю. Відзив обґрунтований тим, що позивач порушив п.п.4.1.6 п.4.1 ст.4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», у звязку з не включенням до валових доходів суми одержаних по договорах спільної інвестиційної діяльності відшкодувань сплачених до бюджету рентних платежів за нафту і газ, збору за георозвідувальні роботи, плати за надра у 2008 році на суму 1562562,17грн.

Представник позивача в судове засідання не зявився, подав клопотання про розгляд справи без участі представника.

Представники відповідачів в судовому засіданні проти задоволення позову заперечили. Просили суд в задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників відповідачів, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю, з наступних підстав.

ДП НАК «ОСОБА_3 України» «Західукргеологія» зареєстроване як юридична особа 07.09.2001, належить до сфери управління Міністерства охорони навколишнього природного середовища України, , місцезнаходження: м.Львів, пл.Міцкевича, 8. Взято на податковий облік з 27.03.1993, станом на 01.07.2009 перебувало на обліку в ДПІ у м.Львові.

На підставі направлень від 30.04.2009 №38/23-2, від 02.06.2009 №48/23-2 відповідач ДПІ у м.Львові провів планову/позапланову виїзну перевірку ДП НАК «ОСОБА_3 України» «Західукргеологія» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2008 по 31.12.2008, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2008 по 31.12.2008, за результатами якої склав акт від 14.07.2009 №242/23-3/01432606 (далі Акт перевірки).

Перевіркою встановлено порушення позивачем:

- п.п.4.1.6 п.4.1 ст.4, п.5.1., п.п.5.2.1 п.5.2, п.п.5.3.1, п.п.5.3.9 п.5.3, п.п.5.6.1 п.5.6, п.5.9 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в результаті чого завищено відємне значення обєкта оподаткування податком на прибуток на суму 983502грн. та занижено податок на прибуток на суму 544099грн.;

- п.1.7, п.1.8 ст.1. п.п.3.1.1 п.3.1 ст.3, п.4.1 ст.4, п.п.7.2.1, п.п.7.2.3 п.7.2, п.п.7.4.1, п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого занижено податок на додану вартість на суму 259919грн.;

- п.1.1, п.1.3, п.1.15 ст.1, п.п.4.2.1 п.4.2 ст.4, п.7.1 ст.7, п.п.8.1.1, п.п.8.1.2 п.8.1 ст.8, ст.17, п.п. «а» п.19.2 ст.19, п.п.20.3.2 п.20.3 ст.20 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» щодо своєчасності перерахування податку на суму 977,63грн.;

- ч.3 ст.14 Закону України «Про нафту і газ», п.п. «б» п.п.1.1 п.19 р.II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік», а результаті чого занижено податкові зобовязання з рентної плати за видобуту нафту на суму 507555,42грн., за видобутий природний газ на суму 639503,15грн.

- ч.3 ст.14 Закону України «Про нафту і газ», абз.3 п.5.1 Інструкції про порядок обчислення і справляння платежів за користування надрами для видобування корисних копалин, затвердженої спільним наказом Комітету України з питань геології та використання надр і ДПА України від 30.12.1997 №207/472/51/157, в результаті чого занижено податкові зобовязання по платі за користування надрами для видобування на суму 14713,50грн.;

- ч.3 ст.14 Закону України «Про нафту і газ», абз.2 п.1, п.13-1 Порядку встановлення нормативів збору за георозвідувальні роботи, виконані за рахунок державного бюджету, та його справлення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.1999 №115, в результаті чого занижено податкові зобовязання по збору за георозвідувальні роботи на суму 180398,81грн.;

- ст.ст.5, 13 Закону України «Про плату за землю», в результаті чого занижено плату за землю на суму 1349,64грн.

На підставі вказаного Акта перевірки відповідач прийняв:

- податкове повідомлення-рішення від 28.07.2009 №/0/12564, яким збільшив позивачу суму грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість на суму 389948грн., в тому числі 259919грн. за основним зобовязанням та 130029грн. за штрафними санкціями;

- податкове повідомлення-рішення від 28.07.2009 №/0/12563, яким збільшив позивачу суму грошового зобовязання за платежем податок на прибуток на суму 581958,30грн., в тому числі 386516грн. за основним платежем та 195442,30грн. за штрафними санкціями;

- податкове повідомлення-рішення від 14.10.2009 №000083301/1/17454, яким збільшив позивачу суму грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість на суму 389948грн., в тому числі 259919грн. за основним зобовязанням та 130029грн. за штрафними санкціями;

- податкове повідомлення-рішення від 14.10.2009 №/1/17495, яким збільшив позивачу суму грошового зобовязання за платежем податок на прибуток на суму 581958,30грн., в тому числі 386516грн. за основним зобовязанням та 195442,30грн. за штрафними санкціями;

- податкове повідомлення-рішення від 31.12.2009 №/2/22755, яким збільшив позивачу суму грошового зобовязання за платежем податок на прибуток на суму 581958,30грн., в тому числі 386516грн. за основним платежем та 195442,30грн. за штрафними санкціями;

- податкове повідомлення-рішення від 31.12.2009 №/2/22756, яким збільшив позивачу суму грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість на суму 389948грн., в тому числі 259919грн. за основним зобовязанням та 130029грн. за штрафними санкціями.

17.07.2010 позивач надіслав до ДПІ м.Львова заперечення на Акт перевірки від 14.07.2009 №242/23-3/01432606.

Як вбачається з відповіді ДПІ м.Львова від 24.07.2009 №12395/23-213/1349 вказані заперечення залишені без задоволення, а Акт перевірки без змін.

Не погоджуючись з податковими повідомленнями-рішеннями від 28.07.2009 №/0/12563, від 28.07.2009 №/0/12564 позивач звернувся зі скаргами до ДПІ у м.Львові, за результатом розгляду яких рішенням від 08.10.2009 №17153/10/25-005/258-272 вказані податкові повідомлення-рішення залишені без змін.

Позивач оскаржив рішення ДПІ у м.Львові від 08.10.2009 №17153/10/25-005/258-272 до ДПА у Львівській області. Як вбачається з рішення ДПА у Львівській області від 24.12.2009 №28328/10/25-005/1183 скарга позивача залишена без задоволення.

Позивач оскаржив рішення ДПА у Львівській області від 24.12.2009 №28328/10/25-005/1183 до ДПА України. Як вбачається з рішення ДПА України від 10.03.2010 №2337/6/25-0015 скарга позивача залишена без задоволення.

31.03.2010 на адресу позивача надійшли податкові повідомлення-рішення:

- від 31.03.2010 № /3, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на прибуток на суму 581958,30грн., з яких основний платіж 386516,00грн. та штрафні (фінансові) санкції -195442,30грн.;

- від 31.03.2010 № /3, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість на суму 389948,00грн., з яких основний платіж - 259919,00грн. та штрафні (фінансові) санкції 130029,00грн.

Не погоджуючись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями позивач звернувся до суду з вимогою про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень.

При вирішенні спору по суті суд виходив з такого.

Щодо невідображення позивачем як безповоротної фінансової допомоги суми коштів, які надійшли від спільної діяльності, у складі валових доходів, суд встановив таке.

Позивач в період з 01.01.2008 по 31.12.2008 отримав на банківські рахунки відшкодування за сплачені до бюджету та включені до складу витрат рентні платежі за нафту і газ, збір за георозвідувальні роботи, плату за надра на суму 1562562,17грн.

Відповідно до довідки №40 від 28.03.2012 ТзОВ «Укренерго» як оператор відповідно до договору про спільну діяльність №161 від 18.09.2003 перерахував позивачу як учаснику спільної діяльності 931224,68грн. в якості відшкодування рентних платежів за період з 01.01.2008 по 31.12.2008.

Згідно з довідкою від 04.01.2001 перераховано позивачу як учаснику спільної діяльності 42670грн. в якості відшкодування рентних платежів за період з 01.01.2008 по 31.12.2008.

Відповідно до довідки від 28.03.2012 ТзОВ «Західенергобуд» як оператор відповідно до договору про спільну діяльність №680/06 від 17.11.2006 перерахував позивачу як учаснику спільної діяльності 261422,62грн. в якості відшкодування рентних платежів за період з 01.01.2008 по 31.12.2008.

Згідно з ст.4 Закону України «Про систему оподаткування» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) платниками податків і зборів (обовязкових платежів) є юридичні і фізичні особи, на яких згідно з законом України покладено обовязок сплачувати податки і збори (обовязкові платежі).

Згідно з пунктом 2.1 Інструкції про порядок справляння збору за геологорозвідувальні роботи, виконані за рахунок державного бюджету, затвердженої наказом Комітету України з питань геології та використання надр і Державної податкової адміністрації України від 23.06.1999 № 105/309 (яка визначала порядок сплати цього збору на час виникнення спірних правовідносин), платниками збору за геологорозвідувальні роботи є всі надрокористувачі, незалежно від форми власності, включаючи підприємства з іноземними інвестиціями, які видобувають корисні копалини на розташованих у межах території України, її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони родовищах: раніше розвіданих та переданих в установленому порядку для промислового освоєння; з попередньо оціненими запасами, що за згодою заінтересованих надрокористувачів передані їм для дослідно-промислової розробки та промислового освоєння.

Відповідно до частини першої статті 19 Кодексу про надра України надра надаються у користування підприємствам, установам, організаціям і громадянам лише за наявності у них спеціального дозволу (ліцензії) на користування ділянкою надр.

Таким чином, платниками збору за геологорозвідувальні роботи є виключно підприємства, які отримали спеціальний дозвіл на користування надрами (надрокористувачі).

Пунктом 7.5 статті 7 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» встановлено персональну відповідальність платника шляхом заборони будь-якої уступки податкового зобов'язання або податкового боргу платника податків третім особам, а також уступки контролюючим органом права вимоги податкового боргу платника податків іншим особам.

Таким чином, платник повинен самостійно виконати обов'язок зі сплати податку, якщо інше не передбачено податковим законодавством. З метою належного виконання вказаного обов'язку платник повинен самостійно, від свого імені обчислити суму податкового зобов'язання та перерахувати її до бюджету.

Вказана позиція суду узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Вищого адміністративного суду України від 15.10.2014 у справі №К/800/19866/14.

Відповідно до п.п.4.1.6 п.4.1 ст.4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) валовий дохід включає доходи з інших джерел, у тому числі, але не виключно, у вигляді сум безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному періоді, вартості товарів (робіт, послуг), безоплатно наданих платнику податку у звітному періоді, крім їх надання неприбутковим організаціям згідно з пунктом 7.11 статті 7 вказаного Закону та у межах таких операцій між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи, крім випадків, визначених у частині четвертій статті 3 Закону України "Про списання вартості несплачених обсягів природного газу».

Згідно з п.п.1.22.1 п.1.22 ст.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» безповоротна фінансова допомога - це:

- сума коштів, передана платнику податку згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами, які не передбачають відповідної компенсації чи повернення таких коштів (за винятком бюджетних дотацій і субсидій), або без укладання таких угод.

Суд встановив, що отримані позивачем від договорів спільної діяльності кошти на суму 1562562,17грн. не передбачають відшкодування сплачених до бюджету рентних платежів за нафту і газ, збору за георозвідувальні роботи, плати за надра чи відповідної компенсації, тому відповідно до положень п.п.1.22.1 п.1.22 ст.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» такі є безповоротною фінансовою допомогою.

З огляду на наведене, суд вважає, що позивач порушив вимоги п.п.4.1.6 п.4.1 ст.4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», у звязку з не включенням до складу валових доходів суми одержаної безповоротної фінансової допомоги у розмірі 1562562,17грн.

Тому, висновки відповідача про необхідність збільшення позивачу суми грошового зобовязання за платежем податок на прибуток є обґрунтованими.

Щодо господарських відносин позивача з ПП «Фірма «АМК», суд встановив таке.

Між позивачем та ПП «Фірма «АМК» укладено:

- договір №10/07/08-499/08 від 10.07.2008, відповідно до умов якого замовник (позивач) доручає, а виконавець (ПП «Фірма «АМК») бере на себе виконання робіт з ремонту покрівлі будівлі на пл.Міцкевича, 8;

- договір підряду на будівництво №95/08-П від 07.05.2008, відповідно до умов якого підрядник (ПП «Фірма «АМК») бере на себе зобовязання своїми силами і засобами збудувати і здати замовнику (позивачу) штукатурку поверхонь стін кімнат укосів вікон і дверей, 2-го поверху ремонтно-механічної майстерні відповідно до затвердженої проектно-кошторисної документації і в обумовлений договором строк;

- договір підряду на будівництво №0215-08-187/08 від 15.02.2008, відповідно до умов якого підрядник (ПП «Фірма «АМК») бере на себе зобовязання своїми силами і засобами збудувати і здати замовнику (позивачу) роботи по розбиванню і муруванню цегляних перегородок, вікон 2-го поверху ремонтно-механічної майстерні відповідно до затвердженої проектно-кошторисної документації і в обумовлений договором строк;

- договір підряду на будівництво №1810-06/778-07 від 18.10.2008, відповідно до умов якого підрядник (ПП «Фірма «АМК») бере на себе зобовязання своїми силами і засобами збудувати і здати замовнику (позивачу) роботи по розбиванню і муруванню цегляних перегородок, вікон 2-го поверху ремонтно-механічної майстерні відповідно до затвердженої проектно-кошторисної документації і в обумовлений договором строк;

- договір підряду на будівництво №0320-01-300/08 від 20.03.2008, відповідно до умов якого підрядник (ПП «Фірма «АМК») бере на себе зобовязання своїми силами і засобами збудувати і здати замовнику (позивачу) роботи по розбиванню і муруванню цегляних перегородок, вікон 2-го поверху ремонтно-механічної майстерні відповідно до затвердженої проектно-кошторисної документації і в обумовлений договором строк;

- договір підряду на будівництво №96/08-П від 23.05.2008, відповідно до умов якого підрядник (ПП «Фірма «АМК») бере на себе зобовязання своїми силами і засобами збудувати і здати замовнику (позивачу) роботи по переплануванню 3-ох кімнат, а саме: мурування цегляних перегородок, демонтаж вікон, демонтаж деревяного перекриття, підшивка стелі гіпсокартоном вікон 2-го поверху ремонтно-механічної майстерні відповідно до затвердженої проектно-кошторисної документації і в обумовлений договором строк;

- договір підряду на будівництво №113/08-П-511/0 від 01.07.2008, відповідно до умов якого підрядник (ПП «Фірма «АМК») бере на себе зобовязання своїми силами і засобами збудувати і здати замовнику (позивачу) роботи по демонтажу дверних коробок, полотен та встановленню нових дверей, замків, дверних завісів і дверних фрамуг 2-го поверху ремонтно-механічної майстерні відповідно до затвердженої проектно-кошторисної документації і в обумовлений договором строк.

На підтвердження реальності робіт за вказаними договорами позивач надав суду копії таких документів: договорів підряду на будівництво №10/07/08-499/08 від 10.07.2008, №95/08-П від 07.05.2008, №0215-08-187/08 від 15.02.2008, №1810-06/778-07 від 18.10.2008, №0320-01-300/08 від 20.03.2008, №96/08-П від 23.05.2008, №113/08-П-511/0 від 01.07.2008, актів приймання виконаних підрядних робіт за березень 2008 року №3-28001, за січень 2008 року №31014, за січень 2008 року №1-31013, за травень 2008 року, за червень 2008 року №000-37, за травень 2008 року №5-3007, за травень 2008 року №5-19001, за травень 2008 року №5-3018, за березень 2008 року №3-28002, підсумкових відомостей ресурсів, договірної ціни, локального кошторису на ремонт покрівлі на пл.Міцкевича, 8 з відомостями ресурсів, довідки про вартість виконаних робіт за вересень 2008 року, акта №2 приймання виконаних підрядних робіт за вересень 2008 року з відомістю ресурсів.

Факт оплати за вказаними договорами підтверджується платіжними дорученнями: №3499 від 12.03.2008, №3592 від 11.04.2008, №3589 від 09.04.2008, №3638 від 22.05.2008, №3660 від 29.05.2008, №3636 від 22.05.2008, №3662 від 30.05.2008, №3812 від 22.07.2008, №2063 від 18.09.2008, №4014 від 25.09.2008.

На підтвердження правомірності віднесення до складу податкового кредиту сум ПДВ за період, що перевірявся, позивач надав суду податкові накладні №328000002 від 28.03.2008 на суму ПДВ 852,40грн, № від 22.05.2008 на суму ПДВ 2203грн., № від 04.09.2008 на суму ПДВ 2112,17грн., № від 27.06.2008 на суму ПДВ 2162,20грн., № від 8.03.2008 на суму ПДВ 1000грн., № від 30.05.2008 на суму ПДВ 2500грн., № від 19.05.2008 на суму ПДВ 2333,40грн., № від 31.01.2008 на суму ПДВ 2194,40грн., № від 19.05.2008 на суму ПДВ 2204,60грн., складені ПП «Фірма «АМК», що не мають жодних недоліків та порядок їх заповнення відповідає чинному законодавству. Суми ПДВ за вказаними податковими накладними включені позивачем в податковий кредит відповідного періоду та відповідають даним податкової декларації з ПДВ.

Податкові накладні №328000002 від 28.03.2008 на суму ПДВ 852,40грн, № від 22.05.2008 на суму ПДВ 2203грн., № від 04.09.2008 на суму ПДВ 2112,17грн., № від 27.06.2008 на суму ПДВ 2162,20грн., № від 8.03.2008 на суму ПДВ 1000грн., № від 30.05.2008 на суму ПДВ 2500грн., № від 19.05.2008 на суму ПДВ 2333,40грн., № від 31.01.2008 на суму ПДВ 2194,40грн., № від 19.05.2008 на суму ПДВ 2204,60грн., складені ПП «Фірма «АМК», внесені в реєстр податкових накладних та задекларовані в податковій звітності у відповідному звітному періоді в складі інших отриманих податкових накладних, що сторонами не заперечується.

Суд критично оцінює доводи відповідача про анулювання ПП «Фірма «АМК» свідоцтва платника ПДВ 24.07.2009, оскільки господарські відносини позивача з вказаним контрагентом мали місце у 2008 році.

В період здійснення господарських операцій ПП «Фірма «АМК» було включене до ЄДРПОУ та було платником податку на додану вартість. Доказів відсутності статусу платника податку на додану вартість у ПП «Фірма «АМК», чи анулювання свідоцтва платника податку на додану вартість у вказаного контрагента з боку відповідача не надано.

Таким чином, суд дійшов висновку, що надані позивачем докази в повній мірі підтверджують факт реальності здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом ПП «Фірма «АМК».

Щодо господарських відносин позивача з ПП «Промагростиль», суд встановив таке.

Між позивачем та ПП «Промагростиль» укладено:

- договір купівлі-продажу (продукції) №107/08-П-480/08 від 23.06.2008, відповідно до умов якого продавець (ПП «Промагростиль») продає, а покупець (позивач) купує труби обсадні d273, 159 мм на суму 29510,40грн. в кількості 3,074т.

- договір купівлі-продажу (продукції) №108/08-П-481/08 від 24.06.2008, відповідно до умов якого продавець (ПП «Промагростиль») продає, а покупець (позивач) купує 3-х шар. долота на суму 27744грн.;

- договір купівлі-продажу (продукції) №161/08 від 05.03.2008, відповідно до умов якого продавець (ПП «Промагростиль») продає, а покупець (позивач) купує двигун В-54 за погодженою сторонами номенклатурою і цінами;

- договір купівлі-продажу (продукції) №162/08 від 05.03.2008, відповідно до умов якого продавець (ПП «Промагростиль») продає, а покупець (позивач) купує запчастини до двигунів за погодженою сторонами номенклатурою і цінами.

На підтвердження реальності робіт за вказаними договорами позивач надав суду копії таких документів: договорів купівлі-продажу (продукції) №107/08-П-480/08 від 3.06.2008, №108/08-П-481/08 від 24.06.2008, №161/08 від 05.03.2008, №162/08 від 05.03.2008, рахунків-фактури №СФ-230608 від 23.06.2008, №СФ-240611 від 24.06.2008, видаткових накладних №РН-150801 від 15.08.2008, №РН-300908 від 30.09.2008, №РН-140303 від 14.03.2008, №РН-130303 від 13.03.2008.

Факт оплати за вказаними договорами підтверджується платіжними дорученнями: №3436 від 11.03.2008, №3437 від 11.03.2008, №3898 від 12.08.2008, №3908 від 11.09.2008, №4038 від 30.09.2008, №2123 від 30.09.2008.

На підтвердження правомірності віднесення до складу податкового кредиту сум ПДВ за період, що перевірявся, позивач надав суду податкові накладні №НН-150801 від 15.08.2008 на суму ПДВ 4918,40грн., №НН-300909 від 30.09.2008 на суму ПДВ 4972,84грн., №НН-130308 від 13.03.2008 на суму ПДВ 1380грн., №НН-140303 від 14.03.2008 на суму ПДВ 4976,67грн., складені ПП «Промагростиль», що не мають жодних недоліків та порядок їх заповнення відповідає чинному законодавству. Суми ПДВ за вказаними податковими накладними включені позивачем в податковий кредит відповідного періоду та відповідають даним податкової декларації з ПДВ.

Податкові накладні №НН-150801 від 15.08.2008 на суму ПДВ 4918,40грн., №НН-300909 від 30.09.2008 на суму ПДВ 4972,84грн., №НН-130308 від 13.03.2008 на суму ПДВ 1380грн., №НН-140303 від 14.03.2008 на суму ПДВ 4976,67грн., складені ПП «Промагростиль», внесені в реєстр податкових накладних та задекларовані в податковій звітності у відповідному звітному періоді в складі інших отриманих податкових накладних, що сторонами не заперечується.

Суд критично оцінює доводи відповідача про відсутність ПП «Промагростиль» за адресами його місцезнаходження (м.Львів, вул.Курмановича 9; Львівська обл. Мостиський район, м.Мостиська, вул.Зелена, 2а). Як вбачається з листа ДПІ у Залізничному районі м.Львова від 25.03.2009 №8525/8023 (Т.3 а.с.245) 24.03.2009 СДПРІ ДПІ у Залізничному районі м.Львова ОСОБА_3 не виявила вказаного підприємства за адресою його місцезнаходження (м.Львів, вул.Курмановича 9), про що склала акт від 24.03.2009 №12/23-2. Згідно зі службовим дописом начальника ГВ ПМ ДПІ у м.Львові від 26.03.2009 №2004/2-31 за адресою: Львівська обл. Мостиський район, м.Мостиська, вул.Зелена, 2а ПП «Промагростиль» не виявлено. Проте, господарські договори позивача з ПП «Промагростиль» укладались і виконувались у 2008 році, а не у 2009 році. Відсутність ПП «Промагростиль» за адресою його місцезнаходження у 2008 році відповідачем не зафіксована.

В період здійснення господарських операцій ПП «Промагростиль» було включене до ЄДРПОУ та було платником податку на додану вартість. Доказів відсутності статусу платника податку на додану вартість у ПП «Промагростиль», чи анулювання свідоцтва платника податку на додану вартість у вказаного контрагента з боку відповідача не надано.

Суд відхиляє доводи відповідача про анулювання ПП «Промагростиль» свідоцтва платника ПДВ 13.11.2009, оскільки господарські відносини позивача з вказаним контрагентом мали місце у 2008 році.

Таким чином, суд дійшов висновку, що надані позивачем докази в повній мірі підтверджують факт реальності здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом ПП «Промагростиль».

Щодо господарських відносин позивача з ТзОВ «Парі», суд встановив таке.

Суд встановив, що Стрийська нафтогазорозвідувальна експедиція (далі Стрийська НГРЕ) ДП «Західукргеологія» протягом 2005-2008 років проводила роботи по будівництву свердловини «Перемишляни-2» на підставі договору підряду №354/05 від 25.07.2005 для ТзОВ «Парі».

Факт виконання робіт за договором підтверджується: актами прийняття виконаних робіт за листопад 2005 року грудень 2006 року, лютий 2007 року листопад 2007 року, січень 2008 року липень 2008 року.

Як вбачаться з акта від 01.06.2008 та висновку експертизи з питань промислової безпеки та охорони надр ДП «Карпатський експертно-технічний центр» від 26.05.2008 буріння свердловини «Перемишляни-2» припинено.

У звязку з відсутністю у ТзОВ «Парі» коштів для оплати робіт за договором підряду №354/05 від 25.07.2005, розрахунок за вказаним договором здійснено, шляхом укладення угоди від 24.06.2008 про порядок погашення заборгованості ТзОВ «Парі» перед ДП НАК «ОСОБА_3 України» «Західукргеологія» за договором підряду №354/05 від 25.07.2005, угоди про зарахування однорідних зустрічних вимог від 19.05.2008 та акта прийому-передачі №1 від 27.06.2008, накладної №000002 від 27.06.2008 на суму 102500грн. Відповідно до вказаних документів передано обсадні труби d146мм в кількості 85,238тон на суму 1025000грн., що підтверджується також листом ТзОВ «Парі» від 20.05.2008 №73-1-05/08.

В подальшому вказані труби використані Стрийською НГРЕ, Самбірською НГРЕ, Калуською НГРЕ для буріння свердловини №34 Вільхівська та свердловини №1 Семаківська.

На підтвердження вказаних обставин позивач надав суду копії таких документів: накладних №33 від 21.05.2008, №34 від 21.05.2008, №35 від 21.05.2008, №36 від 22.05.2008, №37 від 22.05.2008, №38 від 22.05.2008, №39 від 29.08.2008, товарно-транспортних накладних від 21.05.2008, від 26.05.2008, від 22.05.2008, від 23.05.2008, №59831 від 22-23.05.2008, від 22.05.2008, №59831 від 22.05.2008, від 29.08.2008, подорожніх листів вантажних автомобілів №607164 від 21.05.2008, №673 від 26.05.2008, №656 від 22.05.2008, від 23.05.2008, №1459 від 22.05.2008, №1458 від 22.05.2008, №1717 від 29.08.2008, довіреностей ЯОЦ №031687 від 15.09.2008, накладних №11/02 від 16.09.2008, №80 від 28.08.2008 рахунку №439 від 29.08.2008, акта обміру виконаних геологорозвідувальних робіт за 3-й квартал 2008 року, плану робіт по кріпленню свердловини №34 Вільхівська (Т.2 а.с.145- 193), свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів (Т.4 а.с.176 - 178).

Крім того, частина труб передана Львівській ГРЕ, що підтверджується накладною №11/02 від 19.09.2008, довіреністю ЯОЦ №031687 від 15.09.2008.

Факт оплати за вказаними договорами підтверджується платіжними дорученнями (Т.4 а.с.119 135).

На підтвердження правомірності віднесення до складу податкового кредиту сум ПДВ за період, що перевірявся, позивач надав суду податкову накладну №4 від 24.07.2008 на суму ПДВ 46680,01грн., складену ТзОВ «Парі» що не має жодних недоліків та порядок її заповнення відповідає чинному законодавству. Сума ПДВ за вказаною податковою накладною включена позивачем в податковий кредит відповідного періоду та відповідає даним податкової декларації з ПДВ.

Податкова накладна №4 від 24.07.2008, складена ТзОВ «Парі», внесена в реєстр податкових накладних та задекларована в податковій звітності у відповідному звітному періоді в складі інших отриманих податкових накладних, що сторонами не заперечується.

В період здійснення господарських операцій ТзОВ «Парі» було включене до ЄДРПОУ та було платником податку на додану вартість. Доказів відсутності статусу платника податку на додану вартість у ТзОВ «Парі», чи анулювання свідоцтва платника податку на додану вартість у вказаного контрагента з боку відповідача не надано.

Таким чином, суд дійшов висновку, що надані позивачем докази в повній мірі підтверджують факт реальності здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом ТзОВ «Парі».

З наданих позивачем доказів вбачається, що відповідні договори мали на меті настання реальних правових наслідків, що обумовлені ними, оскільки товар (роботи/послуги) передані, оплата проведена, договір виконано сторонами в повному обсязі.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

Як вже встановив суд на момент вчинення правочинів підприємства - контрагенти позивача були належним чином зареєстровані як юридичні особи та платники ПДВ.

Враховуючи викладені обставини, суд вважає, що на момент укладення договору з контрагентом, позивач проявив належну обачність.

Згідно з п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (чинного на час виникнення спірних відносин) податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у звязку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відносить до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації.

Відповідно до п.п. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплачена у звязку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту.

З аналізу ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» випливає, що визначальною підставою для формування податкового кредиту є достовірне встановлення обставин щодо реальності господарської операції, наявності правових та фактичних підстав для витрат з придбання товарів, робіт, послуг.

Господарська діяльність, визначення якої закріплено в п. 1.32 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (чинного на час виникнення спірних відносин)- це будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою. Під безпосередньою участю слід розуміти зазначену діяльність особи через свої постійні представництва, філіали, відділення, інші відокремлені підрозділи, а також через довірену особу, агента або будь-яку іншу особу, яка діє від імені га на користь першої особи.

Суд також вказує на те, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» господарська операція може бути підтверджена лише тими документами, які свідчать про реальність виконання договору, зміст і обсяг наданих операцій та їх вартість. З огляду на викладене, за відсутності інших доказів, які б підтверджували фактичне надання конкретних послуг, податкові накладні, на підставі яких сформований податковий кредит за спірними господарськими операціями, самі по собі не можуть беззаперечно підтверджувати право позивача на його формування.

Згідно з п. 1.2. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог вказаного Положення.

Пунктом 2 вказаного Положення передбачено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення.

За змістом наведених правових норм витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника.

Щодо заперечень відповідача про обов'язкову наявність у позивача належним чином оформлених товарно-транспортних накладних, суд зазначає, що відсутність у суб'єкта господарювання, що купує чи перевозить товар, ТТН або недоліки в їх оформленні, не може вплинути на податковий кредит з ПДВ підприємства, за умови доведення реальності господарської операції іншими, належним чином оформленими документами.

Суд також зазначає, що відповідно до Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 14.10.1997 № 363 товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Відповідно до п. 11.1 вказаних Правил товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля є основними документами на перевезення вантажів.

З наведеного вбачається, що наявність товарно-транспортної накладної є обов'язковим документом, який повинен складатися під час перевезень. Водночас, право платника податку на включення сплачених коштів до складу податкового кредиту виникає не з факту перевезення товару, а у зв'язку із оплатою його вартості постачальнику. Товарно-транспортні накладні, як і перевезення товару в цілому, не перебувають у безпосередньому зв'язку з фактом оплати товару. Тому, відсутність товарно-транспортних накладних, як і недоліки в їх заповненні, в жодному разі не позбавляє платника податків на включення сплачених постачальникам сум до складу податкового кредиту.

При розгляді справи суд враховує постанови Верховного Суду України від 09.09.2008 у справі N 21-500во08, від 01.06.2010 у справі N 21-573во10 згідно з яким, якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для вказаної особи. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування ПДВ у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно з ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.01.2007р. у справі «Інтерсплав проти України» зазначив, що якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до вказаного суб'єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «БУЛВЕС»АД проти Болгарії» (заява № 3991/03) платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ вдруге, а також: сплачувати пеню. На думку суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між: вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

З огляду на наведене, суд вважає безпідставними висновки відповідача про неможливість підтвердити факт проведення позивачем операцій з контрагентами, а саме з ПП «Фірма «АМК», ПП «Промагростиль», ТзОВ «Парі».

Таким чином, суд дійшов висновку, що податкові повідомлення-рішення від 28.07.2009 №/0/12564, від 14.10.2009 №/1/17454, від 31.12.2009 №/2/22776, від 31.03.2010 №/3, якими збільшено суму грошового зобовязання позивача за платежем податок на додану вартість є протиправними та підлягають скасуванню в цілому. Податкові повідомлення-рішення в частині визначення податкового зобовязання по податку на прибуток від 28.07.2009 № /0/12563, від 14.10.2009 № /1/17495, від 31.12.2009 № 1/2/22755, від 31.03.2010 №/3 в цій частині є протиправними.

Щодо податкових повідомлень-рішень від 28.07.2009 №/0/12563, від 14.10.2009 №/1/17495, від 31.12.2009 №1/2/22755, від 31.03.2010 №/3, якими збільшено суму грошового зобовязання позивача за платежем податок на прибуток, то такі відповідають вимогам чинного законодавства лише в частині висновків про безпідставність не виключення позивачем до складу валових доходів суми коштів, які надійшли від спільної діяльності.

Суд з метою визначення сум, які включені до оскаржених податкових повідомлень рішень, та підлягають скасуванню, зобовязав відповідачів надати відповідні розрахунки. Відповідачі надали розрахунки щодо окремих епізодів, виявлених в процесі перевірки, б/д і б/н, отримані судом 11.05.2018 та 18.05.2018. Проте, аналіз вказаних розрахунків та специфіка розрахунку відповідачем сум, не дав можливості суду самостійно виокремити суми, які необхідно вирахувати з оскаржених рішень з податку на прибуток.

З огляду на таке, суд враховує, що якщо встановлено невідповідність частини рішення суб'єкта владних повноважень вимогам чинного законодавства, наслідком такого є визнання акта частково протиправним, при умові, що цю частину може бути ідентифіковано та що без неї оспорюваний акт в іншій частині не втрачає свою цілісність, значення. Вказана позиція узгоджується із позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05.12.2006 (справа №21-527во06).

Разом з тим, надаючи правову оцінку підставам відповідальності і розміру податкового зобов'язання, нарахованого контролюючим органом, суд не вправі підміняти собою такий орган та приймати рішення щодо зміни чи визначення суми податкового зобов'язання. Суд виключно досліджує прийняті рішення суб'єкта владних повноважень на предмет їх відповідності закону. Така позиція суду узгоджується із позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові Пленуму Верховного суду України №13 від 24.10.2008, згідно з якою суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень.

Скасування рішення контролюючого органу повністю у такій ситуації дає йому можливість визначити в установленому законодавством порядку правильне рішення, зокрема, через прийняття нового рішення (у випадку необхідності в цьому).

Таким чином, суд дійшов висновку, що податкові повідомлення-рішення від 28.07.2009 №/0/12563, від 14.10.2009 №/1/17495, від 31.12.2009 №1/2/22755, від 31.03.2010 №/3 є протиправними, а тому їх необхідно скасувати в цілому.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст.78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ст.139 КАС України на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір у сумі 6,80грн., сплачений відповідно до платіжних доручень від 15.03.2010 №10351 на суму 3,40грн., від 15.03.2010 №10350 на суму 3,40грн.,

Керуючись ст.ст. 6, 9, 73-76, 242, 244, 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м.Львові від 28.07.2009 №/0/12563, від 14.10.2009 №/1/17495, від 31.12.2009 №1/2/22755, від 31.03.2010 №/3, від 28.07.2009 №/0/12564, від 14.10.2009 №/1/17454, від 31.12.2009 №/2/22776, від 31.03.2010 №/3.

Стягнути з Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби , місцезнаходження: 04119, м.Київ, вул.Дегтярівська, 11-г, ОСОБА_4 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області , місцезнаходження: 79003, м.Львів, вул.Стрийська, 35 за рахунок бюджетних асигнувань на користь дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії «ОСОБА_3 Україна» «Західукргеологія» , місцезнаходження: м.Львів, пл.Міцкевича, 8 судовий збір в сумі 6 (шість)грн. 80коп.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складене і підписане 22.06.2018.

Суддя А.Г. Гулик

Суддя З.В. Гавдик

Суддя В.Я. Мартинюк