Справа № 826/10187/16
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2018-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

19 червня 2018 року

Київ

справа №826/10187/16

адміністративне провадження №К/9901/46830/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Гриціва М.І., судді Коваленко Н.В., розглянувши у письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Чернігівський завод по виробництву будівельних матеріалів», Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Атлант - 152» про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівський завод по виробництву будівельних матеріалів» на постанову Київського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В., Карпушової О.В. від 26 лютого 2018 року,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулися до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), у якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просять:

- визнати протиправними та скасувати рішення Управління державної реєстрації Головного територіального Управління у м. Києві про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу): індексний номер: 25388855 від 19 жовтня 2015 року 17:51:34; індексний номер: 25384950 від 19 жовтня 2015 року 16:41:14; індексний номер: 25383351 від 19 жовтня 2015 року 16:16:48; індексний номер: 25382276 від 19 жовтня 2015 року 15:59:59; індексний номер: 25293621 від 15 жовтня 2015 року 14:32:43; індексний номер: 24905194 від 30 вересня 2015 року 15:09:26; індексний номер: 24902573 від 30 вересня 2015 року 14:38:28; індексний номер: 22354788 від 24 червня 2015 року 17:12:35.

- визнати недійсними свідоцтва про право власності на нерухоме майно: від 19 жовтня 2015 року, індексний номер: 45887419; від 15 жовтня 2015 року, індексний номер: 45676580; від 19 жовтня 2015 року, індексний номер: 45878496; від 19 жовтня 2015 року, індексний номер: 45875118; від 19 жовтня 2015 року, індексний номер: 45876145; від 30 вересня 2015 року, індексний номер: 44823896; від 30 вересня 2015 року, індексний номер: 44827656; від 24 червня 2015 року, індексний номер: 39630759.

- зобов'язати державного реєстратора внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про скасування державної реєстрації права власності на: нежиле приміщення № 623 (в літ. А) за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 4,8 кв. м; нежитлове приміщення № 624 (літ. «А») за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 68,4 кв. м; нежитлове приміщення № 625 (літ. «А») за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 50,3 кв. м; нежитлове приміщення № 626 (літ. «А») за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 47,9 кв. м; нежитлове приміщення № 627 (в літ. «А») за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 18,4 кв. м; нежитлове приміщення № 628 за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 19,4 кв. м; нежитлове приміщення № 629 (в літ. «А») за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 14,2 кв. м; нежитлове приміщення № 630 (в літ. «А») за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 19,3 кв. м.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що державні реєстратори протиправно всупереч вимогам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 868 від 17 жовтня 2013 року (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі - Порядок № 868), здійснили реєстрацію права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «Чернігівський завод по виробництву будівельних матеріалів» (далі - ТОВ «Чернігівський завод по виробництву будівельних матеріалів») на нежитлові приміщення підвалу та горища, які належать на праві спільної сумісної власності мешканцям будинку.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 08 вересня 2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що державними реєстраторами було правомірно проведено державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення №№ 623, 624, 625, 626, 627, 628, 629, 630 у житловому будинку АДРЕСА_1 за ТОВ «Чернігівський завод по виробництву будівельних матеріалів», оскільки для проведення такої реєстрації були наданні всі необхідні документи, що підтверджують виникнення прав на нерухоме майно, разом із заявою відповідно до положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку № 868.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2018 року апеляційну скаргу представника позивачів ОСОБА_7 задоволено частково, постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 08 вересня 2017 року скасовано, та прийнято нову, якою позовні вимоги задоволено частково, зокрема: визнано протиправними та скасовано рішення Управління державної реєстрації Головного територіального Управління у м. Києві про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу): індексний номер: 25388855 від 19 жовтня 2015 року 17:51:34; індексний номер: 25384950 від 19 жовтня 2015 року 16:41:14; індексний номер: 25383351 від 19 жовтня 2015 року 16:16:48; індексний номер: 25382276 від 19 жовтня 2015 року 15:59:59; індексний номер: 25293621 від 15 жовтня 2015 року 14:32:43; індексний номер: 24905194 від 30 вересня 2015 року 15:09:26; індексний номер: 24902573 від 30 вересня 2015 року 14:38:28; індексний номер: 22354788 від 24 червня 2015 року 17:12:35.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Приймаючи таке рішення, апеляційний суд виходив з того, що заявник не подав державним реєстраторам документів, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом спірних об'єктів, а саме: допоміжних та технічних приміщень №№ 623-630, як окремих самостійних об'єктів інвестування (нерухомості). Крім того, апеляційний суд зазначив, що спірні нежитлові приміщення є технічними допоміжними приміщеннями, які призначені для належного функціонування будинку АДРЕСА_1, оскільки в них розташовані елементи системи вентиляції (витяжки, короби та інше) та у зв'язку з чим вони не можуть бути самостійними об'єктами цивільних прав.

Не погоджуючись з рішеннями апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, ТОВ «Чернігівський завод по виробництву будівельних матеріалів» звернулося з касаційною скаргою до Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду, в якій просить скасувати постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2018 року та залишити у силі постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 08 вересня 2017 року.

У касаційній скарзі скаржник зазначає, що апеляційний суд не надав належної оцінки тому, що для проведення реєстраційних дій державним реєстраторам було подано акт Державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкту на нежитлові (вбудовані) приміщення 2-го та 3-го поверхів, у зв'язку з чим висновок суду апеляційної інстанції про неподання документів, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом спірних об'єктів, а саме: допоміжних та технічних приміщень №№ 623-630, є необґрунтованим. Крім того, скаржник зауважує, що суд апеляційної інстанції у межах адміністративного судочинства не мав вирішувати питання щодо речового права особи, зокрема, встановлювати правомірність укладених договорів щодо спірних об'єктів.

Від представника позивачів ОСОБА_7 надійшов відзив на касаційну скаргу ТОВ «Чернігівський завод по виробництву будівельних матеріалів», у якому вказується на необґрунтованість доводів касаційної скарги та законність рішення суду апеляційної інстанції.

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 є власниками квартир в багатоквартирному житловому будинку АДРЕСА_1 згідно свідоцтв про право власності на житлові квартири та є членами Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Атлант-152» (далі - ОСББ «Атлант-152»), яке було створене власниками квартир цього ж будинку.

Листом від 22 червня 2016 року позивачі звернулися до ОСББ «Атлант-152» з проханням надати їм наявну в ОСББ інформацію про власників нежитлових та технічних приміщень, які знаходяться в підвалі та на горищі житлового будинку АДРЕСА_1.

Листом № 182 від 23 червня 2016 року ОСББ «Атлант-152» надало позивачам копії правовстановлюючих документів відносно спірного нерухомого майна, відповідно до яких вони дізналися, що власником нежитлових приміщень №№ 623-630, які знаходяться в підвалі та на горищі, є ТОВ «Чернігівський завод по виробництву будівельних матеріалів».

З Інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27 червня 2016 року позивачі дізналися, що в період з червня по жовтень 2015 року Державними реєстраторами були проведені реєстраційні дії по реєстрації права приватної власності на нежитлові приміщення №№ 623-630, які розташовані в підвалі та на горищі багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1, за ТОВ «Чернігівський завод по виробництву будівельних матеріалів».

Відповідно до рішень державних реєстраторів управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Аврамченко С.С., Бродюк І.Ю., Бучинського Д.Д., Коломієць О.А., Скляренко О.М., Тарнавської С.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 30 травня 2015 року № 24905194, від 30 травня 2015 року № 24902573, від 24 червня 2015 року № 22354788, від 19 жовтня 2015 року № 25383351, від 15 жовтня 2015 року № 25293621, від 19 жовтня 2015 року № 25382276, від 19 жовтня 2015 року № 25384950, від 19 жовтня 2015 року № 25388855 за результатами розгляду заяв представника ТОВ «Чернігівський завод по виробництву будівельних матеріалів» на підставі частини другої статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та пункту 20 Порядку № 868, проведено державну реєстрацію права власності, форма власності: приватна, на нежитлові приміщення № 623-630 по АДРЕСА_1, за ТОВ «Чернігівський завод по виробництву будівельних матеріалів».

Згідно витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на підставі вказаних вище рішень Державними реєстраторами внесено записи про державну реєстрацію права власності ТОВ «Чернігівський завод по виробництву будівельних матеріалів» на об'єкти нерухомого майна: нежитлові приміщення № 623-630 в житловому будинку по АДРЕСА_1.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положенням частини третьої статті 211 КАС України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) та частини четвертої статті 328 КАС України (у редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 159 КАС України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) та частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України (у редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України (у редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Зазначеним вимогам процесуального закону постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2018 року відповідає не повністю, а вимоги касаційної скарги є частково обґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На момент здійснення оскаржуваних реєстраційних дій повноваження Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві у сфері державної реєстрації речових прав та їх обтяжень визначалися, зокрема, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-IV (з наступними змінами та доповненнями), Порядком № 868.

Пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, у тому числі, право власності на нерухоме майно (пункт 1 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Згідно частини другої статті 18 зазначеного Закону перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Порядок № 868 визначав процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна на момент виникнення спірних правовідносин (був чинним з 19 серпня 2014 року до 01 січня 2016 року).

Державна реєстрація прав на об'єкт незавершеного будівництва в установлених законом випадках проводилася відповідно до вимог та з урахуванням особливостей, визначених цим Порядком.

Згідно пункту 1 Порядку № 868 новозбудований об'єкт - завершений будівництвом об'єкт нерухомого майна, державна реєстрація права власності на який проводиться вперше.

Пунктами 1, 16 Порядку № 868 встановлено, що документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є: укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно чи його дублікат; інші документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно відповідно до закону.

Пунктом 50 вказаного порядку встановлено, що у разі проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудований або реконструйований об'єкт нерухомого майна, будівництво якого здійснювалося із залученням коштів фізичних та юридичних осіб, у результаті діяльності житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу заінтересованою особою є інвестор (особа, що придбала майнові права), член відповідного кооперативу.

Для проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва на новозбудований або реконструйований об'єкт нерухомого майна, будівництво якого здійснювалося із залученням коштів фізичних та юридичних осіб, заявник подає:

- документ, що підтверджує набуття у власність особою закріпленого за нею об'єкта будівництва, передбачений законодавством (інвестиційний договір, договір про пайову участь, договір купівлі-продажу майнових прав тощо).

- довідку (виписку) із переліку осіб, які брали участь в інвестуванні (фінансуванні) об'єкта будівництва та за якими здійснюється державна реєстрація прав, видану особою, що залучала кошти фізичних та юридичних осіб (замовником будівництва), про участь заінтересованої особи в інвестуванні (фінансуванні) об'єкта будівництва (у тому числі шляхом купівлі-продажу майнових прав);

- технічний паспорт на об'єкт інвестування (квартира, житлове, нежитлове приміщення тощо);

- завірені особою, що залучала кошти фізичних та юридичних осіб (замовником будівництва), копії (крім випадків подання оригіналів таких документів, зокрема:

- документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку (крім випадків реконструкції об'єктів нерухомого майна без зміни зовнішніх геометричних розмірів їх фундаментів у плані);

- документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення права власності на об'єкт нерухомого майна до проведення його реконструкції (у разі проведення реконструкції об'єкта нерухомого майна);

- документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта;

- документа, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси (крім випадку, коли в результаті реконструкції об'єкта нерухомого майна його адреса не змінилася).

Системний аналіз наведених правових норм дає підставі дійти до висновку про те, що державна реєстрація новозбудованого об'єкта нерухомості здійснюється після введення його в експлуатацію. При цьому, підставою для проведення такої реєстрації є, зокрема, й договір купівлі-продажу майнових прав, який подається разом з іншими, визначеними у пункті 50 Порядку № 868, документами.

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що у квітні - жовтні 2015 року представником ТОВ «Чернігівський завод по виробництву будівельних матеріалів» подано до органу державної реєстрації прав заяви про реєстрацію права приватної власності, яке виникло на об'єкти - нежитлові приміщення №№ 623, 624,625,626,627,628,629,630 в житловому будинку АДРЕСА_1 разом з такими документами:

- докази сплати державного мита;

- копії документів, що посвідчують особу та підтверджують повноваження представника заявника;

- договір № 19/3-79 від 14 червня 2004 року про інвестування житлового будівництва;

- додаткова угода № 1 від 09 липня 2004 року до договору № 19/3-79 від 14 червня 2004 року;

- додаткова угода № 2-19/2-92/1 від 13 грудня 2006 року до договору № 19/3-79 від 14 червня 2004 року;

- додаткова угода № 4-19/2-5 від 20 березня 2008 року до договору № 19/3-79 від 14 червня 2004 року;

- договір генерального підряду на капітальне будівництво житлового будинку № 19/3-99 від 09 липня 2004 року;

- розпорядження № 1571 та 1572 від 29 грудня 2006 року Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації «Про затвердження актів про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів»;

- акти державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкту від 26 грудня 2006 року;

- договір оренди земельних ділянок від 07 липня 2003 року № 19/1-39;

- акт розподілу площ приміщень у житловому будинку по АДРЕСА_1 від 13 липня 2007 року;

- договір від 01 серпня 2005 року № 327 інвестування будівництва офісних приміщень;

- акт приймання-передачі нежитлових приміщень від 15 листопада 2007 року;

- договір № 1/2-37 купівлі-продажу майнових прав на нежилі приміщення від 30 липня 2010 року;

- додаткова угода № 1 від 31 липня 2010 року до договору № 1/2-37;

- акти прийому-передачі майнових прав на нежилі приміщення від 30 липня 2010 року;

- довідки про оплату за нежилі приміщення;

- довідки переліку осіб, що брали участь у інвестуванні будівництва;

- технічні паспорти на приміщення громадського призначення, вбудовані у житловий будинок від 06 листопада 2014 року, виготовлені Київським МБТІ та інші документи.

На підставі перевірки поданих для державної реєстрації документів, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що відповідачем прийнято передчасне рішення про проведення державної реєстрації спірних об'єктів нерухомості, оскільки заявником не дотримано вимоги пункту 50 Порядку № 868 у повній мірі.

Зокрема, судом апеляційної інстанції встановлено, що розпорядженням Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації № 1572 від 29 грудня 2006 року (на яке посилається скаржник для підтвердження факту введення спірних об'єктів у експлуатацію) затверджено акти Державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкту на нежитлові (вбудовані) приміщення 2-го та 3-го поверхів (в тому числі вхідної частини 1 поверху) в житловому будинку (корпус 2) на перетині вул. Харківське шосе та вул. Тростянецької в Дарницькому районі м. Києва.

Крім цього, вказаним розпорядженням № 1572 надано нежитловим (вбудованим) приміщенням 2-го та 3-го поверхів (в тому числі вхідної частини 1 поверху) в житловому будинку (корпус 2) окрему поштову адресу: АДРЕСА_1.

Апеляційний суд також встановив, що заявники не подали державним реєстраторам документів, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом спірних об'єктів, а саме допоміжних та технічних приміщень №№ 623-630, як окремих самостійних об'єктів інвестування (нерухомості). Також не було подано документів, що підтверджують присвоєння об'єктам нерухомого майна окремої адреси.

Разом з тим, апеляційний суд не дослідив наявне у матеріалах справи розпорядження Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації від 29 грудня 2006 року № 1571, яким затверджено акт про прийняття в експлуатацію житлового будинку на перетині вул. Харківське шосе та вул. Тростянецької в Дарницькому районі м. Києва, та присвоєно йому адресу: АДРЕСА_1.

Крім того, апеляційним судом не перевірено відповідність довідки про перелік осіб, що брали участь в інвестуванні будівництва, на відповідність вимогам пункту 50 Порядку № 868, зокрема, чи видана така довідка особою, що залучала кошти фізичних та юридичних осіб.

Стосовно доводів скаржника про те, що апеляційний суд, розглядаючи апеляційну скаргу, не мав вирішувати питання про речове право (правомірність укладення договору купівлі-продажу майнових прав на спірні об'єкти) колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку:

1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації;

4) внесення записів до Державного реєстру прав;

5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Відповідно до частини третьої статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» документи, що встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень і подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

На підставі аналізу наведених правових норм колегія суддів дійшла до висновку, що перевірка правовстановлюючих документів щодо відповідності їх вимогам законів та інших нормативно-правових актів є обов'язком державного реєстратора при прийнятті рішення про вчинення реєстраційної дії або про відмову у її здійсненні. Оскільки державна реєстрація права власності на спірні об'єкти проведена на підставі договору купівлі-продажу майнових прав, то відповідно державний реєстратор зобов'язаний був перевірити відповідність цього договору вимогам закону, у тому числі щодо змісту та форми.

Таким чином, перевіряючи рішення, дію або бездіяльність державного реєстратора у порядку статті 2 КАС України, адміністративний суд перевіряє у тому числі виконання державним реєстратором вищезазначеного обов'язку.

Тож колегія суддів дійшла до висновку, що судом апеляційної інстанції не дотримані норми процесуального права, оскільки не досліджено всі наявні в матеріалах справи докази, які мають значення для правильного вирішення справи та прийняття у ній законного та обґрунтованого рішення, зокрема, не перевірено всі документи, подані ТОВ «Чернігівський завод по виробництву будівельних матеріалів» для здійснення реєстраційних дій.

Як зазначається у рішенні Конституційного Суду України від 29 серпня 2012 року № 16-рп/2012, Конституція України гарантує здійснення судочинства судами на засадах, визначених у частині третій статті 129 Конституції, які забезпечують неупередженість здійснення правосуддя судом, законність та об'єктивність винесеного рішення тощо. Ці засади, є конституційними гарантіями права кожного на судовий захист, зокрема, шляхом забезпечення перевірки судових рішень в апеляційному та касаційному порядках, крім випадків, встановлених законом (рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2011 року № 13-рп/2011).

Відповідно до частини першої статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

До повноважень Верховного Суду не входить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка, тобто об'єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.

Разом з тим, неповне з'ясування обставин у справі, недослідження всіх наявних в справі доказів, ненадання їм належної правової оцінки є ознакою порушень судом апеляційної інстанції норм матеріального та недотримання в процесі винесення рішення норм процесуального права, що є підставою для його скасування та направлення справи на новий судовий розгляд до суду відповідної інстанції.

Відповідно до пункту першого частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема, суд не дослідив зібрані у справі докази.

Частина четверта статті 353 КАС України передбачає, що справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом.

За таких обставин колегія суддів дійшла до висновку про необхідність скасування рішення суду апеляційної інстанції з направленням справи на новий розгляд до цього суду.

Враховуючи, що справа повертається на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, то в силу частини шостої статті 139 КАС України судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівський завод по виробництву будівельних матеріалів» задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2018 року, якою скасовано постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 08 вересня 2017 року, скасувати та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Я.О. Берназюк

Судді: М.І. Гриців

Н.В. Коваленко