Справа № 822/128/18
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2018-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/128/18

Головуючий у 1-й інстанції: Михайлов О.О.

Суддя-доповідач: Залімський І. Г.

19 червня 2018 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Смілянця Е. С. Сушка О.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 лютого 2018 року (ухвалене 26 лютого 2018 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області в якому просить суд визнати незаконною, необґрунтованою та протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області у наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області у строк до 5 днів надати позивачу дозволи на розроблення проектів землеустрою щодо: - відведення земельної ділянки для ведення індивідуального садівництва, яка розташована за межами населеного пункту Розсошанської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області; - відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за межами населеного пункту Розсошанської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 лютого 2018 року позов задоволено частково. Визнано протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області у наданні ОСОБА_2 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянок. Зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області надати ОСОБА_2 дозволи на розроблення проектів землеустрою щодо: - відведення земельної ділянки для ведення індивідуального садівництва, яка розташована за межами населеного пункту Розсошанської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області; - відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за межами населеного пункту Розсошанської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням в частині задоволення позову, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 лютого 2018 року скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з'ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що оскаржувана позивачем відмова є правомірною, адже земельні ділянки, дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення яких просить надати позивач, не відносяться до сільської ради, яку зазначив позивач, а тому задовольнити відповідне клопотання немає можливості. Так, позивач просить надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок за межами населених пунктів Розсошанської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, при цьому, фактично земельні ділянки знаходяться за межами населених пунктів Ружичанської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області.

Крім того, відповідач не погодився із висновками суду першої інстанції щодо зобов'язання Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області надати ОСОБА_2 дозволи на розроблення вказаних проектів землеустрою. На переконання відповідача задоволення вказаної вимоги свідчить про прийняття судом рішення з питань, віднесених до виключної компетенції суб'єкта владних повноважень, що порушує закріплений в Конституції України принцип розподілу державної влади.

Позивач не подав відзиву на апеляційну скаргу. Виходячи з матеріалів справи, правова позиція позивача зводиться до того, що відповідач повторно відмовив у наданні йому вказаного дозволу без належних підстав. При цьому, не надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою з мотивів невідповідності місця розташування земельної ділянки вимогам нормативно-правових актів є хибним і суперечить вимогам Конституції України та ст. 3, ч. 7 ст. 118 ЗК України.

Сторони у справі повноважних представників у судове засідання не направили, хоча повідомлялись про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

Згідно ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_2, виданого 08.05.2015 та має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 05.12.2017 по справі №822/2980/17, яка набрала законної сили 02.01.2018, адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області щодо не розгляду по суті заяв ОСОБА_2 №701/0-10842/6-17 від 26.07.2017 та №696/0-11810/6-17 від 16.08.2017 про надання дозволів на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення індивідуального садівництва та ведення особистого селянського господарства протиправною. Зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області повторно розглянути подані ОСОБА_2 заяви.

За результатами виконання вищевказаного рішення суду відповідач направив позивачу лист №31-22-0.6-14/2-18 від 03.01.2018, яким ОСОБА_2 повідомлено, що у поданих позивачем клопотаннях щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства та ведення індивідуального садівництва зазначено місце розташування земельної ділянки "за межами населених пунктів Розсошанської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області". Відповідач у своєму листі зазначив, що при цьому, фактично земельні ділянки знаходяться за межами населених пунктів Ружичанської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області.

Позивач не погодився із вказаною відмовою та звернувся до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що підстави відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, викладені у листі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області № 31-22-0.6-14/2-18 від 03.01.2018, суперечать встановленим у справі обставинам та не відповідають вимогам ЗК України. При цьому, зобов'язання відповідача надати позивачу дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у строк до 5 днів є недостатнім, а тому в цій частині в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує викладене нижче.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів апеляційної скарги встановлено, що відповідач фактично погодився із висновками суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, а тому, керуючись положеннями ч.1 ст.308 КАС України, колегія суддів здійснювала перегляд оскаржуваного судового рішення в межах апеляційної скарги відповідача.

Згідно ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до частини першої статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Пунктом "а" частини 3 статті 22 ЗК України визначено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Пунктом "б" ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України визначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства із земель державної або комунальної власності в розмірі не більше 2,00 га.

У відповідності з частиною 4 статті 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною 8 цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Згідно із положеннями частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною сьомою вказаної статті ЗК України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Встановлено, що відповідач повторно відмовив позивачу у наданні дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення індивідуального садівництва та для ведення особистого селянського господарства. Мотивуючи відмову відповідач вказав, що позивач просить надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок за межами населених пунктів Розсошанської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, при цьому, фактично земельні ділянки знаходяться за межами населених пунктів Ружичанської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області. Відповідно до КОАТУУ (Класифікатора об'єктів адміністративно-територіального устрою України), кадастровий номер земельної ділянки яку бажав отримати у власність позивач (НОМЕР_1) відноситься до Ружичанської сільської ради Хмельницького району, а не Розсошанської сільської ради.

Однак, відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Ружичанську сільську раду припинено, про що внесено запис 8009938.

13 серпня 2015 створена Розсошанська об'єднана територіальна громада і рішенням №6 другої сесії сільської ради від 24.12.2015 Ружичанська сільська рада була реорганізована шляхом приєднання до Розсошанської сільської ради.

З урахування наведеного колегія суддів переконана, що відповідач відмовив позивачу у наданні дозволів на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок з підстав, що не передбачені законодавством, тому таке рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

В обґрунтування неможливості зобов'язання Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області видати позивачу вказані дозволи відповідач посилається на постанову Верховного Суду України від 21.05.2013 №21-87а13, згідно якої суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Однак, відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

У рішенні від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Таким чином, надаючи правову оцінку належності обраного заявником способу захисту, слід зважати й на його ефективність з точки зору і статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При цьому, зобов'язання судом суб'єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

З огляду на протиправність відмови відповідача у наданні позивачу дозволів на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства, а також те, що відповідач неодноразово відмовляв позивачу у наданні вказаних дозволів за аналогічних підстав, суд вважає, що у разі повторного розгляду клопотання позивача не виключено прийняття протиправного рішення суб'єктом владних повноважень, що може призвести до необхідності повторного звернення до суду. У зв'язку з цим, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності захисту порушеного права позивача шляхом зобов'язання відповідача видати зазначені дозволи.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 лютого 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Смілянець Е. С. Сушко О.О.