Справа № 490/6885/16-а
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2018-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

20 червня 2018 року

Київ

справа №490/6885/16-а

провадження №К/9901/15593/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Смоковича М. І.,

суддів: Білоуса О.В., Стрелець Т.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу № 490/6885/16-а

за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в місті Миколаєві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Центрального районного суду міста Миколаєва від 23 січня 2017 року, прийняту у складі головуючого судді - Гуденко О.А., та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2017 року, постановлену у складі колегії суддів: головуючого - Скрипченка В.О., суддів: Золотнікова О.С., Осіпова Ю.В.,

в с т а н о в и в :

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в місті Миколаєві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, в якому просив:

визнати протиправними дії інспектора патрульної поліції 3-ї роти 2-го батальйону рядового поліції Михайлова Олександра Олеговича щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 на місці зупинки транспортного засобу 16 червня 2016 року на перехресті проспекту Центрального та вулиці 8-а Слобідська міста Миколаєва;

скасувати постанову ПС3 №066945 від 16 червня 2016 року, постановлену інспектором патрульної поліції 3-ї роти 2-го батальйону рядового поліції Михайлова О.О. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною 1статті 122 КУпАП.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 16 червня 2016 року щодо нього було винесено постанову серії ПС3 №066945 у справі про адміністративне правопорушення, якою його визнано винним за частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 225 гривень.

Позивач вважає, що зазначена постанова є незаконною, оскільки було порушено порядок та процедуру притягнення до адміністративної відповідальності, не досліджено доказів та не надано можливості позивачу надати пояснення, крім того, дорожній знак, що вказує напрямок руху був закритий зеленими насадженнями, однак, зазначена обставина не була взята відповідачем до уваги. Просив визнати дії інспектора протиправними та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення.

Постановою Центрального районного суду міста Миколаєва від 23 січня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2017 року, у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Статтею 327 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - КАС України), обумовлено, що судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд.

За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просив суд скасувати рішення судів попередніх інстанцій та постановити нове рішення.

У запереченнях на касаційну скаргу відповідач зазначає, що касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи. Просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій залишити без зміни.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями).

Відповідно до пункту 1.9. Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

В силу положень статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (ч.ч.1-3,5-6 ст.121, ст.ст.121-1, 121-2, ч.1-3 ст.122, ч.1 ст.123, ст.ст.124-1-126,) тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

У відповідності до вимог частини третьої статті 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього кодексу.

Аналіз положень частин першої - третьої статті 258 КУпАП дозволяє дійти висновку, що їх дія поширюється:

1) на правопорушення, визначені в частині першій цієї статті;

2) у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

3) на випадки, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

Частина друга статті 258 КУпАП надає право Національній поліції не складати протокол про вчинення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно на ці правовідносини поширюється положення частини четвертої статті 258 КУпАП, коли уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853 (далі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Таким чином, на момент виникнення спірних правовідносин, чинним законодавством України було надано право уповноваженим працівникам підрозділів патрульної служби Національної поліції, на місці вчинення адміністративного правопорушення від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення за адміністративні правопорушення, передбачені статтею 122 КУпАП, без складання відповідного протоколу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 16 червня 2016 року відповідачем стосовно позивача винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення серії ПС3 №066945, якою його визнано винним за частиною першою статті 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 225 гривень.

У постанові зазначено, що 16 червня 2016 року ОСОБА_1 керував транспортним засобом Опель Комбо, д/н НОМЕР_1 в місті Миколаєві. На перехресті вулиць 8 Слобідської та проспекту Центральному водій, рухаючись по проспекту Центральному, не виконав вимоги дорожнього наказового знаку 4.1 (Рух прямо) пункту 33.4 розділу 33 ПДР та здійснив поворот праворуч на вул. 8 Слобідська, чим порушив ПДР України.

Відповідно до частини 5 статті 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно пункту 33.4 розділу 33 ПДР України дорожній знак 4.1 (Рух прямо) відноситься до наказових знаків, отже, рух транспортного засобу можливий лише у напрямках, указаних стрілками на знаках.

Судами попередніх інстанцій встановлено, та не заперечується позивачем, що ОСОБА_1 було здійснено поворот транспортного засобу праворуч, усупереч наказового дорожнього знаку рух прямо.

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанції прийшли обгрунтованого висновку про порушення позивачем пункту 33.4 розділу 33 Правил дорожнього руху дорожній знак 4.1 (Рух прямо).

Враховуючи вищевикладене, в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП України.

Системний аналіз вищевказаних норм чинного законодавства України дає підстави для висновку про те, що під час встановлення адміністративного правопорушення, а також накладення адміністративного стягнення на позивача, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на викладене, висновки судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків судів та обставин справи не спростовують.

Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Центрального районного суду міста Миколаєва від 23 січня 2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Смокович

Судді О.В. Білоус

Т.Г. Стрелець