Справа № 804/3662/18
Суддя: Врона Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2018-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
22 травня 2018 р.Справа №804/3662/18
Товариство з обмеженою відповідальністю «Трейдер-Шрот» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в якому просить:
- визнати протиправними дії Головного управління ДФС у Дніпропетровській області в особі Комісії ГУ ДФС у Дніпропетровській області, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації щодо відмови в реєстрації податкової накладної № 13 від 16.04.2018 року, що складена ТОВ «Трейдер-Шрот» та скасувати рішення про реєстрацію або відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних від 26.04.2018 р. № 666833/41837434, яким відмовлено у реєстрації податкової накладної № 13 від 16.04.2018 року.
- зобов'язати Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкову накладну № 13 від 16.04.2018 року, що складена ТОВ «Трейдер-Шрот» датою її фактичного отримання.
Разом з позовною заявою, Товариством з обмеженою відповідальністю «Трейдер-Шрот» подано заяву про забезпечення позову шляхом зобов'язання Державної фіскальної служби України зареєструвати в ЄРПН податкову накладну № 13 від 16.04.2018 року, що складена ТОВ «Трейдер-Шрот».
В обґрунтування заяви зазначено, що відмова контролюючого органу в реєстрації податкової накладної №13 від 16.04.2018 р., порушує право вільно розпоряджатися своїм майном, а саме сумою податку, на яку платник має право зареєструвати податкової накладні, оскільки вказані суми мають грошовий еквівалент і формуються, як за рахунок внесення платником податків грошових коштів на електронний рахунок в системі адміністрування ПДВ, так і шляхом придбання товарів за ціною, що включає податок на додану вартість.
Відповідно до ч. 1 ст.154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає здійснити розгляд даної заяви без повідомлення учасників справи.
Згідно зі ст.150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Частинами 4, 5, 6 ст. 154 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову, суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.
Згідно з ч. 1 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання судового рішення в разі задоволення позовних вимог. При цьому інститут забезпечення адміністративного позову згідно з ст.ст. 4, 150 КАС України, повинен відповідати завданню адміністративного судочинства забезпечувати захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових, чи службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Проте, прийняття такого рішення доцільно та можливе лише в разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може у майбутньому ускладнити виконання рішення суду чи привести до потреби докладати значні зусилля для відновлення прав позивача.
При цьому, заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейдер-Шрот» про зобов'язання Державної фіскальної служби України зареєструвати в ЄРПН податкову накладну № 13 від 16.04.2018 року, що складена ТОВ «Трейдер-Шрот», суд вважає необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
За приписами п.17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" № 2 від 06.03.2008 року, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування обставин, які б свідчили про наявність зазначених вище підстав для забезпечення позову.
Положення ст. 150 КАС України передбачають, що обов'язковою передумовою вжиття заходів для забезпечення позову, є обґрунтоване клопотання сторони в тому числі із зазначенням очевидних ознак можливості заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача.
Доводи заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову суд оцінює з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших осіб, які беруть участь у справі; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у випадку невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового розгляду.
Суд, аналізуючи наведені аргументи для забезпечення позову з мотивів неможливості забезпечення фактичного виконання судового рішення або докладання значних зусиль для відновлення прав позивача в разі задоволення позову, вважає їх недостатніми для задоволення клопотання про забезпечення адміністративного позову.
Крім того, відповідно до п.17 а.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №2 від 06 березня 2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ», в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення по адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.
Судом встановлено, що саме правомірність оскаржуваних позивачем дій Головного управління ДФС у Дніпропетровській області в особі Комісії ГУ ДФС у Дніпропетровській області, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації щодо відмови в реєстрації податкової накладної № 13 від 16.04.2018 року та рішення від 26.04.2018 р. № 666833/41837434, яким відмовлено у реєстрації податкової накладної № 13 від 16.04.2018 року, є предметом спору в даному позові. При цьому, позивач у одній з позовних вимог просить зобов'язати Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкову накладну №13 від 16.04.2018 року датою її фактичного отримання, а задоволення заяви про забезпечення позовних вимог у даному випадку буде вирішенням судом позовних вимог по суті та виходом за межі підстав для забезпечення позову, які передбачені ст. 150 КАС України.
При цьому заходи забезпечення позову вживаються судом з метою охорони прав та інтересів позивача на час розгляду справи та не можуть вирішувати спірні правовідносини по суті.
З огляду на зазначене, суд вважає що заява позивача про забезпечення позову, не підлягає задоволенню з підстав її необґрунтованості та недоведеності.
Керуючись статтями 3, 150, 151, 154, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейдер-Шрот» про забезпечення позову - відмовити.
Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст.256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст.294,295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Суддя О.В. Врона