Справа № 819/168/18
Суддя: Подлісна Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2018-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/168/18

11 червня 2018 рокум.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Подлісної І.М.

за участю:

секретаря судового засідання Порплиці Т.В.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Головного управління ДФС у Тернопільській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрокомбінат - Тернопіль" про стягнення податкового боргу в розмірі 27462,60 грн, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду 30.01.2018 р. звернулося Головне управління ДФС у Тернопільській області з адміністративним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрокомбінат - Тернопіль" про стягнення податкового боргу в розмірі 27462,60 грн. станом на 09.01.2018 р.

03.05.2018 р. від Головного управління ДФС у Тернопільській області надійшла заява про зменшення позовних вимог в якій позивач просив стягнути з ТОВ "Агрокомбінат - Тернопіль" 14 546 грн. 85 коп.податкового боргу по орендній платі з юридичних осіб станом на 13.04.2018 р.

16.05.2018 р. позивачем подано заяву про зменшення розміру позовних вимог про стягнення з відповідача податкового боргу до 9 969 грн. 75 коп. станом на 16.05.2018 р.

В судовому засіданні 11 червня 2018 р. представником ГУ ДФС у Тернопільській області подано третю заяву про зменшення розміру позовних вимог в якій позивач просить ухвалити рішення про стягнення з ТОВ "Агрокомбінат - Тернопіль" податкового боргу в розмірі 5 392 грн. 65 коп.

Позовні вимоги, з врахуванням уточнених позовних вимог (заяви від 03.05.2018 р., 16.05.2018 р., 11.06.2018 р.) обґрунтовані тим, що TOB "Агрокомбінат-Тернопіль" не сплатило самостійно визначене податкове зобов'язання по орендній платі з юридичних осіб згідно податкової декларації № від 15.06.2017 року за період з липня 2017 року по грудень 2017 року, зі сплатою рівними частками щомісяця - 4577,10 грн. Позивач заявив позовну вимогу про стягнення з відповідача податкового боргу у сумі 27462,60 грн (по 4577,10 грн протягом 6 місяців). Однак, представник позивача подала до суду заяву про зменшення позовних вимог щодо стягнення податкового боргу в сумі 5392,65 грн. На думку позивача цей розмір боргу відповідачем добровільно не сплачений, тому підлягає стягненню в судовому порядку.

Представник позивача уточнені позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача заперечує проти задоволення уточнених позовних вимог, з мотивів викладених у запереченні на відзив на позовну заяву від 17.04.2018 року та у клопотанні про зобов'язання позивача подати докази на підтвердження існування податкового боргу від 16.05.2018 року.

Суд, заслухавши в судовому засіданні думку представника позивача та представника відповідача, з'ясувавши усі обставини справи та перевіривши їх доказами приходить до переконання, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити з наступних підстав.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрокомбінат-Тернопіль» () зареєстроване органами державної реєстрації, як суб'єкт підприємницької діяльності - юридична особа, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Згідно довідки про наявність податкового боргу за відповідачем станом на 09.01.2018 р. рахується заборгованість перед бюджетами та державними цільовими фондами по орендній платі з юридичних осіб в сумі - 27462,60грн. (основний платіж).

ТОВ «Агрокомбінат-Тернопіль» самостійно узгоджувались податкові зобов'язання по орендній платі з юридичних осіб шляхом подання відповідної податкової декларації № від 15.06.2017 року. Так, згідно поданої звітності по орендній платі з юридичних осіб відповідачем визначено податкове зобов'язання на 2017 рік в розмірі зі сплатою рівними частками щомісяця - 4577,10 грн.

Позивач вказує на те, що відповідачем залишилось фактично не сплачене самостійно визначене податкове зобов'язання за період з липня 2017 року по грудень 2017 року, що не відповідає дійсності, а розрахунок податкового боргу TOB "Агрокомбінат- Гернопіль" станом на 09.01.2018 року неохоплений позовами є невірним, оскільки TOB Агрокомбінат-Тернопіль" в період з липня 2017 року по грудень 2017 року щомісячно справно сплачувало 4577,10 грн орендної плати з юридичних осіб, що підтверджується відповідними квитанціями про сплату орендної плати з юридичних осіб згідно податкової декларації № від 15.06.2017 року за відповідні періоди з липня 2017 року по рудень 2017 року, а саме: квитанцією від 07.07.2017 року на суму 4577,10 грн., квитанцією від 08.08.2017 року на суму 4577,10 грн, квитанцією від 11.09.2017 року на суму 4577,10 грн.. квитанцією від 10.10.2017 року на суму 4577,10 грн., квитанцією від 10.11.2017 року на суму 4577,10 грн.. квитанцією від 11.12.2017 року на суму 4577,10 грн., квитанцією від 03.01.2018 року на суму 4577.10 грн.

Після того, як представником відповідача було подано відзив на позовну заяву та долучено вказані вище квитанції, позивачем було надано новий розрахунок податкового боргу TOB "Агрокомбінат- Тернопіль" неохоплений позовами станом на 23.02.2018 року, з якого вбачається, що в TOB "Агрокомбінат-Тернопіль" вже наявний податковий борг по орендній платі з юридичних осіб у сумі 23 701,05 грн, однак, без вказівки за які саме періоди 2017 року та без посилання на податкову декларацію № від 15.06.2017 року; без жодних доказів того коли та яким чином дане зобов'язання було узгоджено.

У подальшому 03.05.2018 року позивач знову змінив розмір своїх позовних вимог до суми 14 546,85 грн. Однак підстава для нарахування даного боргу вказана позивачем та сама - податкова декларація № від 15.06.2017 року подана платником податку по сплаті орендної плати за землю. Жодної вказівки на те, яким чином визначений податковим органом борг, в погашення якого зараховані внесені відповідачем щомісячні платежі по орендній платі за землю впродовж липня-грудня 2017 року дана заява не містить.

Позивач не зазначив коли та за який період виник борг, в погашення якого зараховані внесені платником спірні платежі, узгоджений даний податковий борг шляхом самостійного декларування чи шляхом винесення податкового повідомлення-рішення, не долучив до позовної заяви відповідні докази, які у порядку визначеному п.56.11 ст. 56 ПК України або п. 129.1 ст. 129 ПК України свідчать про узгодження даного податкового боргу.

16 травня 2018 представник позивача через канцелярію суду подав заяву про зменшення позовних вимог до суми 9969,75 грн., де також не зазначив коли та за який період виник борг, в погашення якого зараховані внесені платником спірні платежі.

11 червня 2018 року представником позивача подано до суду заяву про зменшення позовних вимог щодо стягнення податкового боргу в сумі 5392,65 грн., не долучивши відповідних доказів, які у порядку визначеному п.56.11 ст. 56 ПК України або п. 129.1 ст. 129 ПК України свідчать про узгодження даного податкового боргу.

При цьому відповідачем в період з 30.01.2018 р. по день постановлення судом рішення 11 червня 2018 р.сплачувалились лише визначені ним поточні платежі по 4577,10 грн орендної плати з юридичних осіб, що підтверджується відповідними квитанціями про сплату орендної плати з юридичних осіб згідно податкової декларації № від 15.06.2017 року, інші суми в погашення заборгованості не вносились.

Відтак, суд вважає, що посилання позивача на те, що поточні платежі по орендній платі з юридичних осіб за липень-грудень 2017 року згідно податкової декларації № від 15.06.2017 року були спрямовані на погашення раніше виниклого податкового боргу у відповідності до п.87.9 ст. 87 Податкового Кодексу є безпідставними.

При цьому податковим органом не представлено суду докази, які доводять за який період даний податковий борг виник, на підставі яких первинних документів та яким чином узгоджений.

Отже, без долучення даних доказів позов Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області є безпредметним та бездоказовим.

Визначаючись щодо спірних правовідносин, що виникли між сторонами, суд виходив з наступного.

Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Податковий кодекс України від 2 грудня 2010 року №2755-VI (далі ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. (п. 1.1 ст. 1 ПК України).

Пунктом 6.1 статті 6 ПК України визначено, що податком є обов'язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкове зобовязання це сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Виконанням податкового обов'язку згідно п. 38.1 ст. 38 ПК України є сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Відповідно до п. 56.11. ст. 56 ПК України не підлягає оскарженню грошове зобов'язання, самостійно визначене платником податків.

Згідно з пунктом 57.1 статті 57 ПК України платник податків зобовязаний самостійно сплатити суму податкового зобовязання визначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідною граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

П. 87.9 ст. 87 ПК України: у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

У відповідності до п.129.1 ст.129 ПК України після закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов'язання на суму податкового боргу нараховується пеня.

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Таким чином, якщо станом на 09.01.2018 р. за позивачем рахувався податковий борг в сумі 27 462 грн. 60 коп., про що пред'явлено позов ГУ ДФС у Тернопільській області і за цей період відповідачем сплочено по 4577,10 грн. орендної плати з юридичних осіб, що підтверджується відповідними квитанціями, то посилання позивача на те, що суму позову зменшено до 5 392 грн. 65 коп. у зв'язку з самостійним погашенням відповідачем боргу не відповідає дійсності.

ПРи цьому суд не приймає до уваги посилення представника позивача на те, що даний податковий борг виник за минулий період, відповідно до

Враховуючи встановлені судом обставини справи, досліджені в судовому засіданні докази, норми законодавства України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, доказів, які б спростовували правомірність дій відповідача позивачем не представлено, а судом таких доказів не здобуто, в зв'язку з чим суд приходить до переконання, що в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Головного управління ДФС у Тернопільській області до товариства з обмеженою відповідальністю "Агрокомбінат - Тернопіль" про стягнення 5 392 грн. 65 коп. податкового боргу по орендній платі з юридичних осіб - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 червня 2018 року.

Головуючий суддя Подлісна І.М.

копія вірна

Суддя Подлісна І.М.