Справа № 813/650/18
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2018-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2018 рокуЛьвів№ 876/3707/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.
суддів: Носа С.П., Попка Я.С.

розглянувши у письмовому провадженні у м. Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 березня 2018 року (ухвалене головуючим-суддею Гулакевичем І.З. в порядку скороченого провадження) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та стягнення коштів,
в с т а н о в и в :

У лютому 2018 ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом, в якому просив визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати йому одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20.12.1991 (далі Закон № 2011-XII) без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних сил України, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 889 від 22.09.2010 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» (далі Постанова № 889), зобов`язати відповідача здійснити перерахунок грошової допомоги при звільненні з включенням до грошового забезпечення 60% щомісячної додаткової грошової винагороди, яка встановлена військовослужбовцям Збройних сил України, передбаченої Постановою № 889 з урахуванням виплаченої суми, зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 зазначену допомогу з урахуванням виплаченої суми.
В обґрунтування позовних вимог вказує, що відповідач всупереч положенням чинного законодавства неправомірно виплатив одноразову грошову допомогу при звільненні без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19.03.2018 адміністративний позов було задоволено повністю.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, яку мотивує тим, що Міністерством оборони України з 01.07.14 самостійно визначається порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, а також її розмір, який не є фіксованою величиною та залежить виключно від затвердженого фонду грошового забезпечення. Щомісячна додаткова грошова винагорода встановлена Постановою № 889 не носить постійного характеру та виплачується в межах затвердженого фонду грошового забезпечення, розмір якої встановлено наказом Міноборони України № 550 «військовослужбовцям (крім зазначених у підпункті 1 цього пункту) до 60 відсотків місячного грошового забезпечення», тобто вона може бути і нижчим за 60 відсотків в тому числі і її невиплата через відсутність фінансування. Тому при нарахуванні одноразової грошової допомоги при звільненні щомісячна додаткова грошова винагорода не враховувалась. У зв`язку з цим, просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19.03.2018 та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_2 зазначає, що щомісячна додаткова грошова винагорода з урахуванням положення Постанови № 889 та Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої наказом Міноборони України № 550, щомісячна додаткова грошова винагорода має ознаки постійного характеру. Вважає, що відповідачем не дотримано вимоги п.38.6 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міноборони України № 260 від 11.06.2008 щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби. Тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.
Стосовно заявленого представником позивача Багрієм В.В. клопотання про відкладення розгляду справи з причин перебування його у відпустці, колегія суддів зазначає, що справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного провадження. При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що явка сторін та їх представників в судове засідання не визнавалась обов`язковою.
Відповідно до вимог п.3 ч.1 та ч.2 ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.
В даному випадку колегія суддів не вбачає підстав для розгляду даної апеляційної скарги у судовому засіданні, а тому клопотання представника позивача не підлягає до задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити повністю, оскаржуване судове рішення скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, виходячи з наступного.
З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді старшого офіцера відділу захисту інформації та криптології штабу військової частини НОМЕР_1 .
Наказом начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) № 622 від 22.12.2017 підполковника ОСОБА_1 , старшого офіцера відділу захисту інформації та криптології штабу, звільнено у запас за пунктом «а» ч.6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з урахуванням вимог п.п.ї п.1 ч.8 цієї самої статті (у зв`язку із закінченням строку контракту), з правом носіння військової форми одягу.
11.01.2018 наказом командира військової частини НОМЕР_1 №9 позивача було виключено із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення і направлено для зарахування на військовий облік до Личаківсько-Залізничного ОРВК м. Львова.
Позивачу при звільненні виплачено одноразову грошову допомогу за повних 25 років календарної служби. Вихідна допомога виплачена у розмірі 95 012,50 грн, виходячи з розрахунку (7 601,00 грн х 50% х 25 років), що підтверджується інформаційною довідкою військової частини НОМЕР_1 № 350/171/128/37 від 06.02.2018.
На час звільнення з військової служби розмір грошового забезпечення за штатною посадою позивача складав 12 161,60 грн та включав наступні окремі види грошового забезпечення, а саме : посадовий оклад 1 145 грн; оклад за військовим званням 130 грн; відсоткова надбавка за вислугу років у розмірі 40% 510,00 грн; виконання особливо важливих завдань у розмірі 50% 892,50 грн; надбавка, яка передбачає доступ до державної таємниці у розмірі 20% 229,00 грн; надбавка за шифрувальну роботу у розмірі 10% 114,50 грн; премія у розмірі 420% 4 580,00 грн; щомісячна додаткова грошова винагорода у розмірі 60% 4 560,40 грн, що стверджується зазначеною вище довідкою.
Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що при виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні позивача, відповідачем не було включено до її розміру грошову щомісячну винагороду, яка виплачувалась йому, оскільки щомісячна додаткова така мала постійний характер, з якої вираховувалися страхові внески на загальнообов`язкове пенсійне страхування, а тому її розрахунок повинен був проводитись з урахуванням вказаної щомісячної додаткової грошової винагороди.
Проте, колегія суддів вважає, що до таких висновків суд першої інстанції прийшов з неправильним застосуванням норм матеріального права, з огляду на наступне.
Відповідно до ч.1 ст.9 Закону № 2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно частини другої цієї статті, до складу грошового забезпечення входять, зокрема, посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Частиною другою статті 15 цього Закону передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Постановою Кабінету Міністрів України № 889 від 22.09.2010 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» військовослужбовцям Збройних Сил України було введено новий вид щомісячної додаткової грошової винагороди.
Питання виплати такої винагороди регулюються Інструкцією про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, яка затверджена наказом Міноборони України № 595 від 15.11.2010 (далі - Інструкція), який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29.11.2010 за № 1194/18489.
За приписами п.2 Постанови №889, граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міноборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Службою зовнішньої розвідки за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.
Пунктом першим Постанови № 889 установлено щомісячну додаткову грошову винагороду, зокрема, військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які займають посади у Військово-Морських Силах Збройних Сил та Морській охороні Державної прикордонної служби, посади наземних авіаційних спеціалістів, що забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів, у військових частинах і підрозділах Повітряних Сил та Сухопутних військ Збройних Сил, посади у військових частинах і підрозділах високомобільних десантних військ та спеціального призначення Збройних Сил, і військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) льотного складу Збройних Сил, Національної гвардії та Державної прикордонної служби - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення; 2) військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби): з 1 квітня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 року - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.
Порядок та умови виплати особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом (далі - військовослужбовці), які займають посади в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах і військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини), щомісячної додаткової грошової винагороди визначено Інструкцією про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, яка затверджена наказом Міноборони України № 550.
Відповідно до п.5 даної Інструкції, винагорода виплачується військовослужбовцям за місцем штатної служби за минулий місяць одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць на підставі наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації); командирам (начальникам) військових частин (установ, організацій) - на підставі наказів вищих командирів (начальників).
Згідно п.п.8 та 9 Інструкції № 550, винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Розміри винагороди встановлюються наказами Міністерства оборони України (начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони України) з урахуванням конкретної військової частини, займаної посади та особливостей умов проходження служби у межах видатків на грошове забезпечення, передбачених для Міністерства оборони України (Головного управління розвідки Міністерства оборони України) у державному бюджеті України на відповідний рік.
Таким чином, відповідно до п.8 Інструкції, затвердженої наказом Міністра оборони України № 595 від 1511.2010, винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Крім того, положеннями п. 38.6 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України №260 від 11.06.2008, військовослужбовцям, які звільняються з підстав, зазначених у пунктах 38.1 та 38.2 цієї Інструкції (пункт 38.1 передбачає у тому числі звільнення у разі закінченням строку контракту), до їх місячного грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога, включаються, зокрема, звільненим з посад, на які вони були призначені, - оклад за штатною посадою, оклад за військовим званням і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення).
Згідно з вказаною вище постановою одержання додаткової грошової винагороди не віднесено до щомісячних додаткових видів грошового забезпечення.
Здійснивши аналіз вищенаведених правових норм, колегія суддів вважає, що винагорода, встановлена Постановою № 889, не входить до структури і складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується й виплачується одноразова грошова допомога на підставі частини 2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ. Вказана винагорода має окремий, особливий і разовий вираз виплати, оскільки виплачується тільки тим категоріям військовослужбовцям, перелік яких наведений у цій постанові, і тоді, коли у фонді грошового забезпечення наявні (передбачені) кошти для її виплати. При цьому така винагорода виплачується фактично як доповнення до грошового забезпечення (п.5 Інструкції №550).
Подібний підхід регулювання встановлений і щодо розміру винагороди, відповідно до якого до складу грошового забезпечення, з якого обраховується і виплачується винагорода, не введені всі його складові.
Аналогічна позиція щодо спірних правовідносин висловлена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 01.03.2018 по справі № 761/17387/17, яка у відповідності до частини п`ятої статті 242 КАС України врахована судом апеляційної інстанції при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.
Відповідно до ч.1, 2 ст.77 КАС України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до п.3, 4 ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, через що оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.
Щодо розподілу судових витрат відповідно до ст.139 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно ч.5 ст.139 КАС України, у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Військовою частиною НОМЕР_1 за подання апеляційної скарги сплачено судовий збір у розмірі 7 929 грн, що підтверджено платіжним дорученням № 167 від 26.03.2018.
Відтак, позивачу, звільненому від сплати судових витрат, якому було відмовлено у задоволенні позову, слід компенсувати понесені витрати у розмірі 7929 за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити повністю.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 березня 2018 року по справі № 813/650/18 скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та стягнення коштів - відмовити.
Компенсувати Військовій частині НОМЕР_1 Міністерства оборони України 7 929 ( сім тисяч дев`ятсот двадцять дев`ять ) гривень за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
Я. С. Попко