Справа № 812/4507/13-а
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2018-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

15 червня 2018 року

Київ

справа №812/4507/13-а

адміністративне провадження №К/9901/13588/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: Шипуліної Т.М. (суддя-доповідач), Бившевої Л.І., Хохуляка В.В. розглянув у порядку письмового провадження справу №812/4507/13 за позовом Публічного акціонерного товариства «Лисичанський склозавод «Пролетарій» до Державної податкової інспекції у місті Лисичанську Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень за заявою Державної податкової інспекції у місті Лисичанську Головного управління ДФС у Луганській області про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 16.05.2016,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 11.10.2013 позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 25.12.2012 №, №, №.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 11.12.2013 постанову Луганського окружного адміністративного суду від 11.10.2013 скасовано, прийнято нову, якою в задоволені позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16.05.2016 касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Лисичанський склозавод «Пролетарій» задоволено. Постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 11.12.2013 скасовано та залишено в силі постанову Луганського окружного адміністративного суду від 11.10.2013.

Державна податкова інспекція у місті Лисичанську Головного управління ДФС у Луганській області звернулася до Верховного Суду України про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 16.05.2016 у справі №812/4507/13 за позовом Публічного акціонерного товариства «Лисичанський склозавод «Пролетарій» до Державної податкової інспекції у місті Лисичанську Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень з підстав, передбачених пунктом 1 та 5 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

У заяві відповідач просить скасувати постанову Луганського окружного адміністративного суду від 11.10.2013, ухвалу Вищого адміністративного суду України від 16.05.2016, залишити в силі постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 11.12.2013.

Ухвалою Верховного Суду України від 19.10.2016 відкрито провадження за заявою Державної податкової інспекції у місті Лисичанську Головного управління ДФС у Луганській області про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 16.05.2016 у справі №812/4507/13 за позовом Публічного акціонерного товариства «Лисичанський склозавод «Пролетарій» до Державної податкової інспекції у місті Лисичанську Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

У зв'язку з припиненням своєї діяльності Верховним Судом України, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.02.2018 у справі визначено склад колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: Шипуліна Т.М. (суддя-доповідач), Бившева Л.І, Хохуляк В.В.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду Шипуліної Т.М. від 16.02.2018 заяву Державної податкової інспекції у місті Лисичанську Головного управління ДФС у Луганській області про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 16.05.2016 у справі №812/4507/13 за позовом Публічного акціонерного товариства «Лисичанський склозавод «Пролетарій» до Державної податкової інспекції у місті Лисичанську Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень прийнято до провадження.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017) заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України в адміністративних справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше.

Суд перевірив матеріалами справи наведені у заяві доводи та дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з огляду на таке.

Суди встановили, що відповідачем проведена документальна позапланова невиїзна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на прибуток та податку на додану вартість по взаємовідносинам з Товариством з обмеженою відповідальністю «Універсальна дія» за період з 01.03.2011 по 30.11.2011.

Перевіркою позивача встановлені порушення позивачем вимог підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, у результаті чого позивачем завищено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування по взаємовідносинам з Товариством з обмеженою відповідальністю «Універсальна дія» у сумі 22 758 547,00 грн.; пункту 198.1, пункту 198.6 статті 198, пункту 201.1, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено суму податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету у сумі 3 378 152,00 грн. та завищено суму податку, що підлягає бюджетному відшкодуванню у сумі 1 173 557,00 грн. по взаємовідносинам з Товариством з обмеженою відповідальністю «Універсальна дія».

За результатами перевірки відповідачем складено акт від 30.11.2012 №80/22-31380846 та прийнято податкові повідомлення-рішення від 25.12.2012: №, яким позивачу зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 22 758 547,00 грн.; №, яким зменшено розмір суми відшкодування податку на додану вартість на 7 847 355,00 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 577 411,00 грн.; №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 3 378 152,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 904 327,50 грн.

У заяві про перегляд рішення суду касаційної інстанції податковий орган посилається на неоднаковість застосування у подібних правовідносинах пункту 198.6 статті 198 Податкового Кодексу України, просить скасувати постановлені у справі судові рішення першої та касаційної інстанції, залишити в силі рішення суду апеляційної інстанції.

На обґрунтування заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 16.05.2016 Державна податкова інспекція у місті Лисичанську Головного управління ДФС у Луганській області подала копію ухвали Вищого адміністративного суду України від 04.11.2015 у справі №826/15441/14, в якій суд касаційної інстанції дійшов висновку, що контрагенти позивача по господарським операціям не мали можливості забезпечити виконання укладених з позивачем договорів, господарські операції між позивачем та його контрагентами не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності, зокрема, оскільки первинні бухгалтерські документи складені особою, що заперечує здійснення господарських операцій та визнана винною вироком суду у вчинені фіктивного підприємництва.

Крім того, Державна податкова інспекція у місті Лисичанську Головного управління ДФС у Луганській області посилається на невідповідність висновків судів першої та касаційної інстанції правовій позиції Верховного Суду України, висловленій в постановах від 12.04.2016 у справі №21-3270а15, від 05.03.2012 у справі №21-421а11 та від 21.01.2011, відповідно до якої податкові накладні, які стали підставою для формування податкового кредиту, виписані від імені осіб, які заперечують свою участь у підписанні первинних документів, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, що не враховано Вищим адміністративним судом України при скасуванні рішення суду апеляційної інстанції.

У справі, про перегляд рішення в якій заявлено вимогу, суди першої та касаційної інстанцій дійшли висновку, що операції між позивачем та його контрагентом Товариством з обмеженою відповідальністю «Універсальна дія» фактично здійснювались, що підтверджується належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами.

Тобто, у заяві про перегляд судового рішення податковим органом порушується питання про різне застосування норм податкового і пов'язаного з ним законодавства, що регулюють підстави, умови, порядок, правильність і обґрунтованість обчислення, відображення і сплату сум податкових зобов'язань з податку на прибуток та податку на додану вартість. Насамперед йдеться про реальність і товарність господарських операцій, на підставі яких формувалися витрати та податковий кредит, а також про підтвердження/непідтвердження платниками податку товарності господарської операції належними і допустимими доказами.

Вирішуючи питання про усунення неоднакового застосування касаційним судом норм матеріального права, на які посилається заявник, Верховний Суд зазначає таке.

Так, правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов'язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Згідно із частинами першою та другою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Згідно з пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Зазначені приписи Податкового кодексу України узгоджуються з вимогами Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», що діяв до набрання чинності кодексом.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними або оформленими з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

З наведених законодавчих положень випливає, що умовами реалізації права платника на податковий кредит, а також на зменшення оподатковуваного доходу на суму понесених витрат є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) та наявність первинних документів (зокрема, податкових накладних), оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства.

При цьому, наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.

Якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображений в укладених платником податку договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку.

Судом апеляційної інстанції на підставі належних та допустимих доказів встановлено, що господарські операції позивача з Товариством з обмеженою відповідальністю «Універсальна дія» не мали реального характеру з огляду на не підтвердження належними та допустимими первинними бухгалтерськими документами.

Крім того, висновком почеркознавчої експертизи від 09.04.2013№113/2 встановлено, що підписи від імені ОСОБА_4 - директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальна дія» у податкових накладних, видаткових накладних, виписаних на адресу позивача здійснено не вказаною особою, а іншими невстановленими особами.

Згідно з поясненнями директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальна дія» ОСОБА_4 він не здійснював господарську діяльність з Публічним акціонерним товариством «Лисичанський склозавод «Пролетарій», договори на постачання товарно-матеріальних цінностей не укладав, первинну документацію не складав та не підписував.

Суд виходить із того, що податкові накладні, які стали підставою для формування податкового кредиту та витрат, виписані від імені осіб, які заперечують здійснення господарської діяльності, а також заперечують підписання будь-яких первинних документів, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту, а також формування витрат на підставі таких документів є безпідставним.

Отже, встановлені судом апеляційної інстанції обставини, що спірні господарські операції не підтверджені належними первинними бухгалтерськими документами; що подані позивачем документи щодо використання придбаних товарів у своїй діяльності не є достатніми доказами фактичного виконання операцій; що контрагент заперечує здійснення ним господарських операцій, в сукупності свідчить про їх безтоварність та виключає правомірність їх відображення у податковому обліку позивача.

Натомість, висновки судів касаційної та першої інстанцій про дотримання позивачем визначених законом умов для формування податкового кредиту та витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки при вирішенні цієї справи суди касаційної та першої інстанцій допустили неправильне застосування норм матеріального права, то постанова Луганського окружного адміністративного суду від 11.10.2013 та ухвала Вищого адміністративного суду України від 16.05.2016 підлягають скасуванню, а рішення суду апеляційної інстанції ? залишенню в силі як помилково скасоване.

Керуючись підпунктом 1 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII) та статтями 241, 242, 243 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону України від 13.07.2017 №2136-VIII), суд -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву Державної податкової інспекції у місті Лисичанську Головного управління ДФС у Луганській області задовольнити.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 11.10.2013 та ухвалу Вищого адміністративного суду України від 16.05.2016 у справі №812/4507/13 скасувати.

Залишити в силі постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 11.12.2013 у справі №812/4507/13.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

............................

...........................

...........................

Т.М.Шипуліна,

Л.І.Бившева,

В.В.Хохуляк,

Судді Верховного Суду