Справа № 242/3538/17
Суддя: Сухарьок Михайло Гаврилович
Дата ухвалення: 2018-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2018 року справа № 242/3538/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: Сухарька М.Г., Блохіна А.А., Шишова О.О., при секретареві судового засідання Борисові А.А., за участю позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 06 квітня 2018 року в справі № 242/3538/17 (головуючий І інстанції Капітонов В.І.) за позовом ОСОБА_1 до Новогродівської міської ради, Новогродівського міського голови ОСОБА_3 про визнання дій неправомірними, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень просила:

- визнати противоправними дії Новогродівського міського голови ОСОБА_3 та скасувати розпорядженням № 15-рк від 25.01.2017 про звільнення з посади начальника управління соціального захисту населення Новогродівської міської ради згідно p п. 2 ст. 36 Кодексу законів про працю України з 31.01.2017;

- поновити на посаді начальника управління соціального захисту населення Новогродівської міської ради Донецької області з дати звільнення;

- стягнути з Новогродівської міської ради Донецької області середній розмір заробітної плати за час вимушеного прогулу по дату винесення рішення по справі, який станом на 28 лютого 2018 року складає 46223,00 грн;

- стягнути з Новогродівської міської ради Донецької області спричинену моральну шкоду в розмірі 45000,00 грн.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 06 квітня 2018 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Позивач, не погодившись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що звільнення позивача із займаної посади відбулося шляхом прийняття незаконного розпорядження міського голови, оскільки фактично воно було видано під час перебування позивача на лікарняному, що суперечить положенням ст. 40 Кодексу законів про працю України.

Позивач в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, просив задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, встановила наступне.

Розпорядженням Новогродівського міського голови ОСОБА_3 № 109-рк від 12.06.2014 «Про призначення на посаду ОСОБА_1Р.» позивача прийнято на роботу за підсумками конкурсу з 12.06.2014 на посаду начальника управління праці та соціального захисту населення Новогродівської міської ради на період перебування основного працівника ОСОБА_4 у додатковій соціальній відпустці по вагітності та пологах як таку, що успішно пройшла за конкурсом з випробувальним терміном один місяць.

Розпорядженням Новогродівського міського голови ОСОБА_3 № 111-рк від 13.06.2014 «Про продовження перебування на посаді ОСОБА_1Р.» продовжено перебування позивача на займаній посаді з 13.06.2014 на період перебування основного працівника ОСОБА_4 у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Рішенням Новогродівської міської ради від 30.01.2015 № 6/45-7 змінено назву «Новогродівське міське управління праці та соціального захисту населення» на «Новогродівське міське управління соціального захисту населення».

У період з 19.12.2016 по 06.07.2017 ОСОБА_1 перебувала на лікуванні, стаціонарному та амбулаторному, що підтверджується наявними в матеріалах справи листками непрацездатності та не є спірною обставиною.

Розпорядженням Новогродівського міського голови ОСОБА_3 № 15-рк від 25.01.2017 «Про звільнення ОСОБА_1Р.» позивача звільнено з посади начальника управління соціального захисту населення Новогродівської міської ради з 31.01.2017 згідно з п. 2 ст. 36 Кодексу законів про працю України в звязку з виходом основного працівника ОСОБА_4 з відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Вважаючи, що її незаконно було звільнено з займаної посади, ОСОБА_1 звернулась до суду за захистом свого порушеного права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) підставою припинення трудового договору є закінчення строку трудового договору (пункти 2, 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна зі сторін не поставила вимогу про їх припинення. При цьому, за приписами п. 2 ч. 1 ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути на визначений строк, встановлений за погодженням сторін. Під час вступу на посаду ОСОБА_1 була обізнана, що її прийнято на посаду на час перебування в соціальній відпустці (по догляду за дитиною) іншого працівника. Тобто, в розумінні наведених норм у разі укладення трудового договору саме на час соціальної відпустки працівника, її закінчення є підставою для припинення цього договору в зв'язку з закінченням строку.

Апелянт звертає увагу, що його звільнення відбулось під час перебування на лікарняному, що підтверджено матеріалами справи та не заперечується сторонами. Суд спростовує цей довід з огляду на наступне.

Положеннями ч. 3 ст. 40 КЗпП України регламентовано, що не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. Аналогічні правила застосовуються і до випадків звільнення працівника з підстав передбачених ст. 41 КЗпП України (ч. 3 цієї норми).

Разом з тим, дослідивши ч. 1 ст. 40 КЗпП України суд дійшов висновку, що ця стаття регламентує питання розірвання договору, укладеного на невизначений строк. Також розяснення щодо застосування ч. 3 ст. 40 КЗпП України викладені в Пленумі Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів». Зокрема в Пленумі зазначено, що зміст поняття «розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу» розкрито законодавцем у п. 4 ст. 36 КЗпП України, до якого віднесено лише звільнення з підстав, передбачених ст.ст. 40, 41 КЗпП України. Це виключає охоплення змістом терміну «розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу» будь-якого іншого звільнення, підстава якого не зазначена у ст.ст. 40, 41 КЗпП України, або яке законодавець спеціально не визначив як розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Тобто, у разі укладення трудового договору на певний строк (у спірних правовідносинах на період перебування в соціальній відпустці іншого працівника) його закінчення обумовлюється саме закінченням строку (настанням певної дати або події) і не може ставитися в залежність від інших обставин, у тому числі перебування працівника на лікарняному.

При цьому, посилання апелянта на положення п. 6 ч. 2 ст. 40 КЗпП України не враховуються судом, оскільки ця не норма розповсюджується на спірні правовідносини. Як вже зазначено, строк перебування позивача на посаді скінчився з моменту виходу на роботу основного працівника, а в нормі йдеться про дострокове припинення трудового договору в разі поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу. Також не є тотожними поняття «поновлення працівника на роботі» та «вихід працівника з відпустки».

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що відповідно до рішення суду першої інстанції остаточний розрахунок при звільненні проведено з нею 31.07.2017, у той час як згідно з випискою по картковому рахунку такий розрахунок роботодавець провід 01.08.2017. Проте, враховуючи, що протиправність дій відповідачів, яка відобразилась у затримці розрахунку при звільненні, не була предметом позову, суд апеляційної інстанції на підставі положень ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України не вбачає підстав для розгляду доводів апеляційної скарги в цій частині.

За таких обставин, суд дійшов висновку про недоведеність ОСОБА_1 незаконності розпорядження Новогродівського міського голови ОСОБА_3 № 15-рк від 25.01.2017. Оскільки вимоги про поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди є похідними від вказаної, вони також не підлягають задоволенню. Тому суд першої інстанції дійшовправильного висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статями 139, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 06 квітня 2018 року в справі № 242/3538/17 за позовом ОСОБА_1 до Новогродівської міської ради, Новогродівського міського голови ОСОБА_3 про визнання дій неправомірними, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди залишити без задоволення.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 06 квітня 2018 року в справі № 242/3538/17 залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини постанови складені в нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 13 червня 2018 року. Повний текст постанови складений 14 червня 2018 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів після складення повного тексту в порядку, визначеному ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів М. Г. Сухарьок

ОСОБА_5

ОСОБА_6