Справа № 201/1128/18(2-а/201/90/2018)
Суддя: Дадим Ю.М.
Дата ухвалення: 2018-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

14 червня 2018 року справа № 201/1128/18(2-а/201/90/2018)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дадим Ю.М.,

суддів: Лукманової О.М. Уханенка С.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24.04.2018 року (суддя Ходаківський М.П.) ухвалену в місті Дніпро у справі за позовом ОСОБА_1 до сержанта поліції 4 батальйону 6 роти Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування постанови про адміністративне правопорушення -,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до сержанта поліції 4 батальйону 6 роти Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_2 в якому просив:

- визнати протиправними дії Відповідача щодо прийняття постанови від 04.02.2018 року серії ЕАА №284770 про накладення на Позивача адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі;

- скасувати постанову від 04.02.2018 року серії ЕАА №284770 про накладення адміністративного стягнення у розмірі 255.00 грн. по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, прийнятої поліцейським сержантом поліції 4-го батальйону 6-ї роти управління патрульної поліції у Дніпропетровській області ОСОБА_2.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24.04.2018 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

ОСОБА_1, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняте нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована посиланням на те, що на відеозаписі, наданому Відповідачем не зафіксовано факту проїзду Позивачем забороненого знаку 3.21 «Вїзд заборонено», у звязку з чим Відповідач належним чином не довів правомірність притягнення Позивача до адміністративної відповідальності. Також, Позивач зазначив, що оскільки адміністративне правопорушення за яке на нього накладено штраф зафіксовано не в автоматичному режимі, то під час оформлення матеріалів спро адміністративні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, обовязково складається протокол про адміністративне правопорушення.

Сторони в судове засідання не зявились. Відповідно до ст. 311 КАС України суд розглядає справу у письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 04.02.2018 року Відповідачем була прийнята постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Відповідно до вказаної постанови, 04.02.2018 року Позивач керуючи транспортним засобом Volkswagen Jetta, державний номерний знак НОМЕР_1 в м. Дніпро на вул.. Боброва, 21А не виконав вимогу дорожнього знаку 3.21 «вїзд заборонено», чим порушив п.8.4 «в» ПДР.

На підставі вказаного, Позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Не погодившись з обґрунтованістю прийняття вказаної постанови, Позивач оскаржив її до суду.

Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що інспектором патрульної поліції правомірно винесено спірну постанову у справі про адміністративне правопорушення на місці його вчинення без складення протоколу про адміністративне правопорушення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з зазначеними висновками з огляду на наступні обставини.

Відповідно до ст.9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Приписами ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Зі змісту зазначених правових приписів вбачається, що порушення вимог дорожніх знаків є адміністративним правопорушенням, яке тягне за собою накладення штрафу.

При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує, що згідно зі ст..280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, виходячи з його правової природи та завдання, уповноважена особа має всебічно, повно і об'єктивно з'ясувати обставини справи, зокрема на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Поряд з вказаним, згідно із ч. 2 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В свою чергу, у відповідності до ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, Відповідачем на підтвердження скоєння Позивачем адміністративного правопорушення було надано відеозапис.

В свою чергу, як вбачається з наданого Відповідачем відеозапису, на ньому зафіксована розмова Позивача з інспектором патрульної під час якої він підтвердив, що порушив вимоги дорожнього знаку 3.21 «вїзд заборонено» та здійснив проїзд під ним.

Також, на підтвердження наявності дорожнього знаку 3.21 «вїзд заборонено», Відповідачем до суду була надана фотографією вулиці, по якій рухався Позивач, на якій видно розміщення знаку 3.21 «вїзд заборонено»

Отже, виходячи з зазначених обставин справи, в даному випадку наявна належна доказова база, яка підтверджує факт скоєння Позивачем адміністративного правопорушення та як наслідок обґрунтовує правомірність притягнення його до адміністративної відповідальності, що в свою чергу свідчить про обґрунтованість прийняття Відповідачем оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення та відсутності підстав для її скасування

Поряд з вказаним, суд апеляційної інстанції вважає безпідставним посилання апелянта на рішення Конституційного суду України від 26.05.2015 року по справі №1-11/2015, як на підставу необхідності розгляду даної справи за місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення, оскільки Законом України від 14.07.2015 року №596-VІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення дорожнього руху" до ст.258 КУпАП були внесені зміни, в результаті чого на справи, які віднесено до компетенції Національної поліції, розповсюджено вимоги ч.4 ст.258 цього Кодексу щодо винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення на місці вчинення правопорушення та які набрали чинності пізніше, ніж було прийняте вказане рішення Конституційного Суду України. Відповідно зазначені зміни і не були предметом розгляду Конституційним Судом України у справі №1-11/2015, а тому і висновки, викладені в останній, на них розповсюджуватись не можуть.

Також, що стосується посилань апелянта на порушення Відповідачем процедури притягнення його адміністративної відповідальності, а саме нескладання протоколу про адміністративне правопорушення, то суд апеляційної інстанції зазначає, що за приписами ст..258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо обґрунтованості прийняття Відповідачем оскаржуваної постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24.04.2018 року було прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що свідчить про відсутність підстав для її скасування.

Керуючись ст. 243, ст.308, ст. 311, ст. 315, ст. 317, 321, 322, КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24.04.2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає відповідно до ст.272 КАС України.

Головуючий суддя: Ю.М. Дадим

Суддя: О.М. Лукманова

Суддя: С.А. Уханенко