Справа № 806/1951/18
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2018-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2018 року м. Житомир справа № 806/1951/18

категорія 10.3.2

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Лавренчук О.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Брусилівської районної державної адміністрації Житомирської області про визнання бездіяльність протиправною, зобов'язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Брусилівської районної державної адміністрації Житомирської області, в якому просив:

- визнати бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Брусилівської районної державної адміністрації, що полягає у відмові видати ОСОБА_1 посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи протиправною;

- зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Брусилівської районної державної адміністрації звернутись із поданням до Житомирської обласної державної адміністрації про видачу ОСОБА_1 посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи.

В обґрунтування позову зазначає, що із 1982 по 30 квітня 1991 року постійно проживав в м. Малин, яке знаходиться в зоні посиленого радіоекологічного контролю. Вказує, що звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Брусилівської районної державної адміністрації із зверненням про отримання посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи, однак отримав повідомлення №56-061 від 14.07.2017 в якому зазначено, що підстав для визначення статусу Чорнобильської катастрофи і видачі відповідного посвідчення немає. Вважає відмову протиправною.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 23.04.2018 відкрито спрощене позовне провадження та призначено відкрите судове засідання на 23.05.2018.

10 травня 2018 року до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог, а дій відповідача визнати такими, що відповідають нормам чинного законодавства України. Вказує, що із 01.05.1991 по теперішній час ОСОБА_1 не проживає в зоні посиленого радіологічного контролю; довідки встановленого зразка (додаток №7) позивач не надав; ОСОБА_1 не може проживати в зоні посиленого радіологічного контролю, оскільки із 01.01.2015 такої зони відповідно до чинного законодавства України наразі не існує. Зазначає, що на даний час відсутні законодавчо обґрунтовані підстави визначення ОСОБА_1 статусу потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії та видачі відповідного посвідчення, а тому подання до Житомирської обласної державної адміністрації не надсилалось.

23.05.2018 представник позивача надіслав до суду клопотання про відкладення розгляду адміністративної справи на інший день.

В судовому засіданні 23.05.2018 було оголошено клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи. Клопотання задоволено, а розгляд справи було відкладено на 04 червня 2018 року. Судову повістку направлено позивачу та представнику позивача.

01 червня 2018 року до суду електронною поштою надійшло клопотання представник позивача про перенесення на іншу дату розгляду адміністративної справи, оскільки позивач продовжує хворіти. Жодних доказів до клопотання не надано.

Приписами п. 2 с. 3 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), незалежно від причин неявки.

Враховуючи вимоги п. 2 с. 3 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративну справу за відсутності позивача та представника позивача.

04 червня 2018 року представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи у письмовому провадженні.

Зважаючи на відсутність перешкоди для розгляду справи у судовому засіданні та приймаючи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд подальший розгляд справи здійснює в письмовому провадженні, в строки, передбачені ст. 258 Кодексу адміністративного судочинства України.

Встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Брусилівської районної державної адміністрації Житомирської області із зверненням щодо видачі посвідчення особи, потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії.

Листом №56-061 від 14.07.2017 Управління праці та соціального захисту населення Брусилівської районної державної адміністрації Житомирської області повідомило ОСОБА_1, що відсутні обґрунтовані підстави визначення ОСОБА_1 статусу потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії та видачі відповідного посвідчення. Вказано: "Законом України "про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 №76-VІІІ абзац п'ятий частини другої (визначення зони посиленого радіологічного контролю) Закону України "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" виключено. Цим же Законом статті 2 ("Визначено категорії зон радіоактивного забруднення територій") та 23 ("Компенсації та пільги громадянам, віднесеним до категорії 4") Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" виключено (а.с. 9).

Вважаючи таку відмову необґрунтованою, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

Згідно ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну сину. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, соціального захисту потерпілого населення визначено Законом УРСР від 28 лютого 1991 року №796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" із змінами і доповненнями (далі - Закон № 796 - XII).

Відповідно до статті 9 Закону № 796 - XII особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно приписів п. 4 ч. 1 ст. 11 Закону №796 - XII до потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 4 належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше 4 років.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 27.02.1991 №791а-XII (зі змінами та доповненнями на час виникнення спірних правовідносин, далі Закон №791а-XII) залежно від ландшафтних та геохімічних особливостей ґрунтів, величини перевищення природного доаварійного рівня накопичення радіонуклідів у навколишньому середовищі, пов'язаних з ними ступенів можливого негативного впливу на здоров'я населення, вимог щодо здійснення радіаційного захисту населення та інших спеціальних заходів, з урахуванням загальних виробничих та соціально-побутових відносин територія, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, поділяється на зони.

За змістом частини другої статті 2 Закону № 791а-XII такими зонами, зокрема, є:

1) зона відчуження - це територія, з якої проведено евакуацію населення в 1986 році;

2) зона безумовного (обов'язкового) відселення - це територія, що зазнала інтенсивного забруднення довгоживучими радіонуклідами, з щільністю забруднення ґрунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 15,0 Кі/кв. км та вище, або стронцію від 3,0 Кі/кв. км та вище, або плутонію від 0,1 Кі/кв. км та вище, де розрахункова ефективна еквівалентна доза опромінення людини з урахуванням коефіцієнтів міграції радіонуклідів у рослини та інших факторів може перевищити 5,0 мЗв (0,5 бер) за рік понад дозу, яку вона одержувала у доаварійний період;

3) зона гарантованого добровільного відселення - це територія з щільністю забруднення ґрунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 5,0 до 15,0 Кі/кв. км, або стронцію від 0,15 до 3,0 Кі/кв. км, або плутонію від 0,01 до 0,1 Кі/кв. км, де розрахункова ефективна еквівалентна доза опромінення людини з урахуванням коефіцієнтів міграції радіонуклідів у рослини та інших факторів може перевищити 1,0 мЗв (0,1 бер) за рік понад дозу, яку вона одержувала у доаварійний період.

До 01.01.2015 до зон, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, належала й зона посиленого радіоекологічного контролю- це територія з щільністю забруднення ґрунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 1,0 до 5,0 Кі/кв. км, або стронцію від 0,02 до 0,15 Кі/кв. км, або плутонію від 0,005 до 0,01 Кі/кв. км за умови, що розрахункова ефективна еквівалентна доза опромінення людини з урахуванням коефіцієнтів міграції радіонуклідів у рослини та інших факторів перевищує 0,5 мЗв (0,05 бер) за рік понад дозу, яку вона одержувала у доаварійний період, яка була передбачена абзацом п'ятим частини другої статті 2 Закону № 791а-XII.

Відповідно до ч.6 ст. 2 Закону № 791а-XII перелік населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення, та дані щорічних дозиметричних паспортизацій із зазначенням очікуваних доз опромінення населення оприлюднюються Кабінетом Міністрів України один раз на три роки, починаючи з 2009 року, а також надаються на запит відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 23.07.1991 №106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» затверджено перелік населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення. Згідно з додатком № 1 до вказаної Постанови м. Славутич віднесено до зони радіоактивного забруднення за соціально-економічним фактором.

Слід зазначити, що будь-яких змін до вказаної постанови не внесено і м. Малин із зони посиленого радіоекологічного контролю не виключено. Також на даний час діє розділ IV Закону №791а-XII, який регулює правовий режим зони посиленого радіоекологічного контролю. Статтею 19 вказаного Закону державою гарантується надання громадянам у зазначеній зоні пільг і компенсацій, передбачених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та іншими актами чинного законодавства.

За змістом статей 14 і 65 Закону №796 - XII для встановлення пільг і компенсацій вказаним особам встановлюється категорія 4 та видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи регулює Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року №51 із змінами і доповненнями (далі - Порядок № 51).

За визначенням, наведеним у Порядку №51, посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», іншими актами законодавства.

Відповідно до п. 6 Порядку №51 особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видаються посвідчення коричневого кольору, серія В.

Статтею 15 Закону №796 - XII передбачено, що підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Положення статті 15 Закону №796-XII узгоджуються з приписами пункту 10 Порядку №51, відповідно до якого особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років посвідчення видаються на підставі довідки встановленого зразка (додаток N 7).

Таким чином, особи, які станом на 1 січня 1993 року постійно проживали або працювали на території зони посиленого радіоекологічного контролю понад чотири роки, визнаються потерпілими від Чорнобильської катастрофи та мають право на встановлення пільг і компенсацій, передбачених Законом №796-XII.

Зважаючи на те, що згідно довідки Малинської міської ради Житомирської області №3746 від 14.10.2008 ОСОБА_1 з 1982 року по 30 квітня 1991 року постійно проживав та працював на території зони посиленого радіоекологічного контролю, отже станом на 1 січня 1993 року прожив та відпрацював у цій зоні більше чотирьох років, то в розумінні Закону №796 - XII, безумовно, є потерпілим від Чорнобильської катастрофи.

Доводи відповідачів про відсутність підстав для встановлення позивачеві статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорії 4, які зводяться до того, що згідно із Законом України від 28.12.2014 № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» абзац 5 частини 2 статті 2 Закону № 791а-XII виключено, відтак із зон, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, виключено зону посиленого радіоекологічного контролю, і факт проживання на території зони посиленого радіоекологічного контролю відсутній, суд до уваги не приймає, виходячи з наступного.

Необхідною умовою реалізації пільг і компенсацій, передбачених Законом «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є встановлення відповідній особі статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням категорії 4, яке видається на підставі довідки про період проживання на території зони посиленого радіоекологічного контролю.

Аналізуючи зміни у законодавстві, зокрема, внесені Законом України від 28.12.2014р. №76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», суд зазначає, що виключення із правового регулювання такої зони, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, як зона посиленого радіоекологічного контролю, мало наслідком лише скасування компенсацій та пільг особам, віднесеним до категорії 4, які були гарантовані державою до 01.01.2015.

Суд відмічає що виключення законодавцем з 01.01.2015 з правового поля зони посиленого радіоекологічного контролю не позбавляє особу статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4, оскільки наявність такого статусу пов'язана, зокрема, з фактом постійного проживання або постійної роботи чи постійного навчання на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови проживання або роботи чи постійного навчання станом на 1 січня 1993 року у цій зоні не менше чотирьох років, в той час як зона посиленого радіоекологічного контролю існувала до 01.01.2015.

З матеріалів справи судом встановлено, що у позивача виникло право отримати посвідчення з визначенням статусу особи потерпілої від Чорнобильської катастрофи категорії 4 ще до 01.01.2015.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивач має право на отримання посвідчення категорії 4 серії В, оскільки станом на 01.01.1993 він постійно проживав на території посиленого радіологічного контролю більше 4 років, що підтверджується довідкою встановленого зразку.

Відповідно до ч.4 ст. 65 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-ХІІ від 28.02.1991 видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій.

Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Абзацом третім пункту 10 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 №51 передбачено, що видача посвідчень провадиться іншим потерпілим і учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання.

Видача посвідчень потерпілим і учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які проживають на території Житомирської області, здійснюється Житомирською обласною державною адміністрацією.

Оскаржуване рішення відповідача про відмову у видачі позивачеві посвідчення встановленого зразка як особі, яка постійно проживала(є) у зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 1 січня 1993 року не менше 4 років, категорія 4, у відповідності до вимог ст.ст.11,14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не було обґрунтованим і не відповідало принципу законності та верховенства права, відповідно до якого права та свободи людини визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Подавши заперечення проти позову, відповідач не переконав суд у правомірності своїх дій, не виконавши обов'язку, передбаченого ч.2 ст.77 КАС України.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Керуючись статтями 72-77, 241-243, 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Брусилівської районної державної адміністрації Житомирської області (вул. Лермонтова, 9, Брусилів, Житомирська область,12600, ) щодо відмови у направленні до Житомирської обласної державної адміністрації подання на видачу ОСОБА_1 (вул. Народицька,12,с. Приворіття, Брусилівський район, Житомирська область, 12621, РНОКПП НОМЕР_1) посвідчення встановленого зразка як особі, яка постійно проживала(є) у зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 1 січня 1993 року не менше 4 років, категорія 4, у відповідності до вимог ст.ст.11, 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Брусилівської районної державної адміністрації Житомирської області (вул. Лермонтова, 9, Брусилів, Житомирська область,12600, ) направити до Житомирської обласної державної адміністрації подання на видачу ОСОБА_1 (вул. Народицька,12,с. Приворіття, Брусилівський район, Житомирська область, 12621, РНОКПП НОМЕР_1) посвідчення встановленого зразка як особі, яка постійно проживала(є) у зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 1 січня 1993 року не менше 4 років, категорія 4, у відповідності до вимог ст.ст.11, 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України за № 51 від 20.01.1997 «Про затвердження Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя О.В. Лавренчук