Справа № 808/932/17
Суддя: Конишева Олена Василівна
Дата ухвалення: 2018-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

30 травня 2018 року (17 год. 07 хв.)Справа № 808/932/17 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд

у складі головуючого судді Конишевої О.В.,

за участю секретаря судового засідання Бойко К.О.,

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - Стешенко В.Є.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовною заявою ОСОБА_3 (АДРЕСА_1)

до Прокуратури Запорізької області (69057, м. Запоріжжя, вул. Матросова, 29а)

про визнання протиправними та скасування рішень суб'єкта владних повноважень, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

11.04.2017 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_3 (далі - позивач) до Прокуратури Запорізької області (далі - відповідач), в якому позивач просить:

1) визнати протиправним та скасувати наказ прокурора Запорізької області від 07.03.2017 № 121 про звільнення позивача з посади начальника слідчого відділу Прокуратури Запорізької області та органів прокуратури Запорізької області у зв'язку зі скороченням кількості прокурорів органу прокуратури;

2) поновити позивача на посаді начальника слідчого відділу Прокуратури Запорізької області;

3) визнати протиправним та скасувати наказ прокурора Запорізької області від 16.01.2017 № 19ц в частині зміни позивачу розміру надбавки за виконання особливо важливої роботи до посадового окладу, з урахуванням надбавки за класний чин та вислугу років та встановлення її у розмірі 10% з 16.01.2017;

4) зобов'язати відповідача здійснити перерахунок заробітної плати позивача з урахуванням надбавки за виконання особливо важливої роботи до посадового окладу, з урахуванням надбавки за класний чин та вислугу років у повному обсязі відповідно до займаної посади за період з 16.01.2017 до вирішення судом справи по суті;

5) стягнути з відповідача, нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток з 16.01.2017 по 07.03.2017 з урахуванням перерахунку надбавки за виконання особливо важливої роботи до посадового окладу, з урахуванням надбавки за класний чин та вислугу років у повному обсязі відповідно до займаної посади та без урахування виплачених за цей період коштів;

6) стягнути з відповідача, нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 08.03.2017 до вирішення судом справи по суті з урахуванням перерахунку надбавки за виконання особливо важливої роботи до посадового окладу, з урахуванням надбавки за класний чин та вислугу років у повному обсязі відповідно до займаної посади;

7) визнати протиправним та скасувати наказ прокурора Запорізької області від 20.01.2017 № 37ц в частині преміювання позивача у розмірі 10% фонду оплати праці пропорційно відпрацьованому часу за січень 2017 року;

8) стягнути з відповідача, нарахувати та виплатити позивачу премію за січень 2017 року у повному обсязі відповідно до займаної посади без урахування виплачених за цей період коштів;

9) визнати протиправним та скасувати наказ прокурора Запорізької області від 24.02.2017 № 110-ц в частині преміювання позивача у розмірі 10% фонду оплати праці пропорційно відпрацьованому часу за лютий 2017 року;

10) стягнути з відповідача, нарахувати та виплатити позивачу премію за лютий 2017 року у повному обсязі відповідно до займаної посади без урахування виплачених за цей період коштів.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 14.04.2017 позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення її недоліків до 28.05.2017. Позивачем було усунено недоліки позовної заяви.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 31.05.2017 відкрито провадження у справі та призначено попереднє судове засідання.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 01.02.2018 призначено підготовче засідання на 21.03.2018.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 21.03.2018 продовжено на тридцять днів, а саме до 03.05.2018 строк підготовчого провадження та відкладено підготовче зсідання на 19.04.2018.

На підставі розпорядження керівника апарату суду №116 від 23.04.2018 "Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справ" адміністративна справа №808/932/17 призначена на повторний автоматизований розподіл у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю судді Прудивуса О.В. у зв'язку з хворобою, що передбачає тривале знаходження у лікарняному закладі.

Справа №808/932/17, автоматизованою системою документообігу суду 23.04.2018 передана на розгляд судді Конишевій О.В.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 24.04.2018 прийнято справу до провадження та призначено підготовче засідання на 23.05.2018.

В судовому засіданні 23.05.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 30.05.2018.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він проходив службу в органах прокуратури та на момент прийняття оскаржуваного наказу про звільнення обіймав посаду начальника слідчого відділу прокуратури Запорізької області. Позивач зазначає, що рішення прокурора Запорізької області про його звільнення з посади заступника начальника слідчого відділу прийнято в супереч вимог чинного законодавства України. Зазначає, що ліквідації посади начальника слідчого відділу прокуратури Запорізької області фактично не відбулось, як і не відбулось зменшення кількості штатного розпису утвореного Управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Запорізької області, до складу якого увійшов слідчий відділ та відділ процесуального керівництва у кримінальних провадженнях.

Позивач також вважає безпідставними твердження відповідача про те, що на новоутворене Управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Запорізької області, до якого увійшов також слідчий відділ, після проведеної реорганізації було покладено інші функціональні обов'язки ніж ті які виконував позивач в складі слідчого відділу як самостійного підрозділу прокуратури Запорізької області. Крім того, позивач вказував на ту обставину, що перелік основних обов'язків начальника слідчого відділу після проведеної організації залишився не змінним, оскільки такі обов'язки та повноваження напряму визначаються процесуальним законодавством, в даному випадку Кримінальним процесуальним кодексом України.

Також, позивач вважає, що відповідач приймаючи оскаржуваний наказ про його звільнення, у зв'язку із скороченням кількості прокурорів органу прокуратури, порушив приписи Кодексу Законів про працю України, оскільки під час вирішення питання про звільнення не було враховано переважне право позивача на залишення на службі. Позивач зазначає, що він має малолітню дітину, а також має гарний послужний список, у зв'язку з чим мав переважне право на залишення на службі в органах прокуратури.

Крім того, позивач вказував на ту обставину, що під час його звільнення з посади йому не було запропоновано всіх наявних на той час вакантних посад в прокуратурі Запорізької області, що суперечить вимогам закону.

Також, позивач вказує на те, що перед його звільненням прокурором Запорізької області приймались безпідставні та необґрунтовані накази №19ц від 16.01.2017, №37ц від 20 січня 2017 року та №110ц від 24 лютого 2017 року, якими позивача було позбавлено частини належної йому заробітної плати шляхом зменшення розміру надбавки та премії. При цьому, позивач вказує на те, що ним жодних проступків чи не належного виконання посадових обов'язків у вказаних період не допускалось, що зумовлює відсутність підстав для зменшення розміру його надбавки та премії. Більш того позивач вказав, що саме протиправними діями керівництва прокуратури Запорізької області було створено умови за яких позивач фактично був відсторонений від займаної посади, без наявності відповідного наказу та підстав, та не мав змоги виконувати покладені на нього посадові обов'язки.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, позов просив задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. В обґрунтування заперечень послався на те, що наказом Генерального прокурора України від 19.10.2016 №150ш було прийнято рішення про ліквідацію у структурі та штатному розписі прокуратури Запорізької області таких структурних підрозділів як слідчий відділ та відділ процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури. При цьому, відбулось скорочення штатних одиниць прокурорів прокуратури області. Зазначає, що також відбулась зміна організації діяльності та функцій адміністративних посад в новоствореному управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва, в тому числі начальника слідчого відділу. Отже, відповідач вказує на те, що відбулись зміни в організації діяльності та праці прокуратури області загалом та в новоутворених структурних підрозділах, зокрема, слідчому відділі, що зумовило звільнення позивача через скорочення.

Також, відповідач вказує на те, що є безпідставними твердження позивача про порушення позивачем процедури вивільнення ОСОБА_3, у зв'язку із скорочення штатних посад та ліквідацією слідчого відділу прокуратури Запорізької області, оскільки позивача було завчасно повідомлено про наступне вивільнення за два місяці. Крім того, відповідач вказував на те, що позивачу відповідно до вимог чинного законодавства України було запропоновано всі наявні на той час вакантні посади у прокуратурі області, зокрема посаду прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва, проте, позивач відмовився обійняти запропоновану посаду. Відповідач зазначив, що інших посад на які міг претендувати ОСОБА_3 на той час в прокуратурі Запорізької області не було, оскільки призначення на певні посади здійснюється з певним особливостями, як наявність подання вищестоящого керівника, тощо.

Крім того, відповідач вказує на те, що прокурором Запорізької області обґрунтовано та у межах наданих повноважень було прийнято оскаржувані накази про зменшення розміру премії позивача, оскільки на той момент позивач та інші деякі інші прокурори області перебували у резерві, у зв'язку із проведенням ліквідації старих підрозділів прокуратури області та утворення нових. При цьому, відповідно до рапортів співробітників прокуратури області, складених на ім'я прокурора області, позивач у період перебування у резерві фактично не виконував посадових обов'язків, що зумовило прийняття керівником рішення про зменшення розміру належної позивачу премії та надбавки. Відповідач вказав, що всі гарантії щодо забезпечення оплати праці співробітників прокуратури, які закріплені в нормативно-правових та підзаконних актах, були збережені та виплачувались позивачу у повному обсязі. Проте, на думку відповідача, визначення розміру премії підлеглих прокурорів належить до виключних повноважень прокурора області, а тому прокурор області з огляду на обсяги виконуваної роботи мав право прийняти рішення щодо зменшення розміру премії позивача.

З матеріалів справи судом встановлено, що 19 жовтня 2016 року Генеральним прокурором України видано наказ №150ш, пунктом 2 якого наказано, з метою удосконалення організації роботи прокуратури Запорізької області, ліквідувати у структурі та штатному розписі прокуратури Запорізької області такі структурні підрозділи: слідчий відділ; відділ процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури, а їх загальну штатну чисельність 33 одиниці з відповідним фондом заробітної плати зарахувати до резерву Генеральної прокуратури України.

06 січня 2017 року позивача ознайомлено з Попередженням про вивільнення від 05.01.2017 №11-21вих-17, в якому зазначено про те, що відповідно до п.9 ч.1 ст.51 Закону України "Про прокуратуру", п.1 ч.1 ст.40 та ст.49-2 КЗпП України, ОСОБА_3 попереджено про звільнення із займаної посади у зв'язку з її скороченням не раніше ніж через два місяці з дня ознайомлення з попередженням. Позивачем підписано Попередження про вивільнення із запереченнями.

Наказом прокурора Запорізької області від 16.01.2017 №19ц, на підставі рапорту начальника управління прокуратури області Гуртовенко О.В., згоди заступника прокурора області - начальника управління представника інтересів громадянина або держави в суді Юрченка Ю.С., рапорту заступника начальника управління прокуратури області Булавіна С.О., позивачу змінено розмір надбавки за виконання особливо важливої роботи до посадового окладу, з урахуванням надбавки за класний чин та вислугу років, та встановлено її у розмірі 10% з 16.01.2017.

Крім того, наказом прокурора Запорізької області від 20.01.2017 №37ц, на підставі рапорту начальника управління прокуратури області Гуртовенко О.В., згоди заступника прокурора області - начальника управління представництва інтересів громадянина або держави в суді Юрченка Ю.С., рапорту заступника начальника управління прокуратури області Булавіна С.О., позивача премійовано за січень 2017 року у розмірі 10% фонду оплати праці пропорційно відпрацьованому часу.

24 лютого 2017 року наказом прокурора Запорізької області №110ц, на підставі рапорту заступника начальника управління - начальника відділу прокуратури області Усатого О.П., начальника управління прокуратури області Гуртовенко О.В., згоди заступника прокурора області - начальника управління представництва інтересів громадянина або держави в суді Юрченка Ю.С., рапорту заступника начальника управління прокуратури області Булавіна С.О., згоди заступника прокурора області - начальника управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва Шаповалова А.В., ОСОБА_3 премійовано за лютий 2017 року у розмірі 10% фонду оплати праці пропорційно відпрацьованого часу.

Наказом прокурора Запорізької області від 07.03.2017 №121ц, на підставі наказу Генерального прокурора України №150ш від 19.10.2016, попередження про вивільнення ОСОБА_3 від 05.01.2017, звільнено старшого радника юстиції ОСОБА_3 з посади начальника слідчого відділу прокуратури Запорізької області, у зв'язку зі скороченням кількості прокурорів органу прокуратури (пункт 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру", пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП України).

Позивач, не погодившись з правомірністю наказів від 16.01.2017 №19ц, від 20.01.2017 №37ц, від 24.02.2017 №110ц, а також наказом про звільнення від 07.03.2017 №121ц, звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів частини 2 статті 2 КАС України, відповідно до яких, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Суд зазначає, що правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон України "Про прокуратуру".

Відповідно до статті 1 Закону України "Про прокуратуру" прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.

Згідно приписів статті 4 Закону України "Про прокуратуру" організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд зазначає, що питання звільнення прокурора з посади, припинення, зупинення його повноважень на посаді врегульовано розділом VII Закону України "Про прокуратуру".

Так, відповідно до пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України "Про прокуратуру" прокурор звільняється з посади у разі: ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Поряд із цим, не виключається звільнення прокурорів за правилами Кодексу законів про працю України у випадках, коли підстави звільнення є загальними, передбаченими законодавством про працю. В такому разі роботодавцем мають бути дотримані і гарантії при звільненні, передбачені трудовим законодавством.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це не йдеться у спеціальному законі.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу Законів про працю України (далі - КЗпП України) трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

В свою чергу ч.2 ст.40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Позивач в обґрунтування позивних вимог посилається на те, що скорочення згаданого у п.9 ч.1 ст.51 Закону України "Про прокуратуру" та п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України фактично не відбулось, в свою чергу відповідач стверджує про те, що в прокуратурі Запорізької області відбулась процедура ліквідації слідчого відділу (із скороченням штату) та утворення нового управління до якого увійшов слідчий відділ з новими функціями та обов'язками.

Судом встановлено, що позивач на момент прийняття оскаржуваного наказу про звільнення обіймав посаду начальника слідчого відділу прокуратури Запорізької області.

Відповідно до пп.1.1 п.1 Положення про слідчий відділ прокуратури Запорізької області, затверджений наказом в.о. прокурора Запорізької області від 03.10.2016 №145, слідчий відділ прокуратури Запорізької області є самостійним структурним підрозділом прокуратури Запорізької області, підпорядкованим заступнику прокурора області згідно з розподілом обов'язків.

Відповідно до пункту 2 Положення про слідчий відділ прокуратури Запорізької області, до складу відділу входять: начальник відділу; заступник начальника відділу; 8 слідчих в особливо важливих справах; 7 старших слідчих; 4 слідчих.

Пунктом 2 наказу Генерального прокурора України від 19 жовтня 2016 року №150ш наказано ліквідувати у структурі та штатному розписі прокуратури Запорізької області такі структурні підрозділи: слідчий відділ; відділ процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури, а їх загальну штатну чисельність 33 одиниці з відповідним фондом заробітної плати зарахувати до резерву Генеральної прокуратури України.

В свою чергу, пунктом 4 наказу Генерального прокурора України від 19 жовтня 2016 року №150ш наказано утворити у структурі та штатному розписі прокуратури Запорізької області управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва у складі: слідчого відділу; відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях.

При цьому, підпунктом 4.1 пункту 4 наказу Генерального прокурора України від 19 жовтня 2016 року №150ш визначено, що штатний розпис новоутвореного управління за рахунок резерву Генеральної прокуратури України 35 одиниць з відповідним фондом заробітної плати, у тому числі:

заступник прокурора області - начальник управління - 1; заступник начальника управління - 1;

слідчий відділ: начальник відділу - 1; заступник начальника відділу - 1; слідчий в особливо важливих справах - 8; старший слідчий - 11;

відділ процесуального керівництва у кримінальних провадженнях: заступник начальника управління - начальник відділу - 1; заступник начальника відділу - 1; прокурор відділу - 10.

17 січня 2017 року наказом прокурора Запорізької області №11 затверджено Положення про Управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Запорізької області, відповідно до пп.1.1 п.1 якого Управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва регіональної прокуратури є самостійним структурним підрозділом прокуратури Запорізької області, підпорядкованим заступнику прокурора області - начальнику управління.

Відповідно до пп.2.1 п.2 Положення про Управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Запорізької області, до складу Управління входять: слідчий відділ; відділ процесуального керівництва у кримінальних провадженнях.

При цьому, пп.2.3 п.2 Положення передбачено, що слідчий відділ очолює начальник, який має заступника. До складу відділу входять слідчі в особливо важливих справах та старші слідчі, які безпосередньо підпорядковуються начальнику відділу та його заступнику.

Отже, на виконання наказу Генерального прокурора України від 19 жовтня 2016 року №150ш відбулись зміни у штатній структурі прокуратури Запорізької області шляхом ліквідації слідчого відділу як самостійного (окремого підрозділу) та включення його до складу новоутвореного Управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Запорізької області.

При цьому, суд звертає увагу на ту обставину, що посада начальника слідчого відділу була передбачена, як у слідчому відділі прокуратури Запорізької області, так і в утвореному слідчому відділі у складі Управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Запорізької області.

Тобто, скорочення штатної посади начальника слідчого відділу, яку до проведення реорганізації обіймав ОСОБА_3, фактично не відбулось.

Щодо твердження представника відповідача про те, що в утвореному Управлінні з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Запорізької області, до складу якого увійшов слідчий відділ, було скорочено 1 штатну посаду, суд зазначає наступне.

Відповідно до Положення про слідчий відділ прокуратури Запорізької області, до складу відділу входили: начальник відділу, заступник начальника відділу; 8 слідчих в особливо важливих справах; 7 старших слідчих; 4 слідчих. З них начальник відділу, заступник начальника відділу та 14 слідчих знаходились у службовому приміщенні прокуратури Запорізької області; 2 слідчих - у приміщенні Мелітопольської місцевої прокуратури; 3 - слідчих - у приміщенні Бердянської місцевої прокуратури.

В свою чергу, в слідчому відділу у складі Управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва, начальник відділу, заступник начальника відділу та 13 слідчих знаходяться у службовому приміщенні прокуратури Запорізької області; 2 слідчих - у приміщенні Мелітопольської місцевої прокуратури; 3 - слідчих - у приміщенні Бердянської місцевої прокуратури.

Тобто, у зв'язку із утворенням слідчого відділу у складі Управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва відбулось скорочення однієї штатної посади слідчого, який знаходився у службовому приміщенні прокуратури Запорізької області.

В подальшому, на виконання наказу Генерального прокурора України від 26.01.2017 №2ш було скорочено 2 посади старшого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва.

Разом з тим, позивач обіймав іншу посаду, а відтак твердження відповідача про скорочення штатних посад у слідчому відділі є необґрунтованим та таким, що спростовується матеріалами справи.

Стосовно твердження відповідача про те, що після утворення слідчого відділу у складі Управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва відбулась кардинальна зміна функціональних обов'язків заступника начальника слідчого відділу, суд зазначає наступне.

Дійсно, після утворення Управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва, в якому об'єднано слідчий відділ та відділ процесуального керівництва, відбулась зміна підпорядкування слідчого відділу, як структурного підрозділу Управління, а також відбулись певні зміни у функціональних обов'язках співробітників слідчого відділу, зокрема і заступника слідчого відділу (детальний опис яких наведено у порівняльній таблиці).

Разом з тим, суд звертає увагу на ту обставини, що слідчий відділ, на відміну від деяких інших структурних підрозділів прокуратури Запорізької області, в першу чергу здійснює функції покладені на нього процесуальним законодавством України, а саме Кримінальним процесуальним кодексом України (далі - КПК України).

Так, пунктом 4 розділу Перехідні положення Закону України "Про прокуратуру" визначено, що до початку діяльності державного бюро розслідувань, але не пізніше п'яти років після набрання чинності Кримінальним процесуальним кодексом України слідчі органів прокуратури здійснюють досудове розслідування у визначеному Кримінальним процесуальним кодексом України порядку.

Статтею 39 КПК України визначено, що керівник органу досудового розслідування організовує досудове розслідування.

Керівник органу досудового розслідування уповноважений: 1) визначати слідчого (слідчих), який здійснюватиме досудове розслідування, а у випадках здійснення досудового розслідування слідчою групою - визначати старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих; 2) відсторонювати слідчого від проведення досудового розслідування вмотивованою постановою за ініціативою прокурора або з власної ініціативи з наступним повідомленням прокурора та призначати іншого слідчого за наявності підстав, передбачених цим Кодексом, для його відводу або у разі неефективного досудового розслідування; 3) ознайомлюватися з матеріалами досудового розслідування, давати слідчому письмові вказівки, які не можуть суперечити рішенням та вказівкам прокурора; 4) вживати заходів щодо усунення порушень вимог законодавства у випадку їх допущення слідчим; 5) погоджувати проведення слідчих (розшукових) дій та продовжувати строк їх проведення у випадках, передбачених цим Кодексом; 6) здійснювати досудове розслідування, користуючись при цьому повноваженнями слідчого; 7) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Кодексом.

Отже, основний перелік завдань та обов'язків покладених на слідчий відділ прокуратури закріплено у відповідних нормативно-правових актів, та залишається не змінним через те функціонує слідчий відділ як самостійний підрозділ чи у складі Управління до якого входять інші підрозділи.

На переконання суду, посадові обов'язки заступника начальника відділу закріпленні у Положеннях про слідчий відділ та слідчий відділ у складі Управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва є похідними від основного завдання покладеного на такий підрозділ процесуальним законом.

А відтак, зміна організаційно-правової форми та підпорядкування слідчого підрозділу не може свідчити про ліквідацію останнього.

Зміна підпорядкування та покладання на заступника начальника слідчого відділу нових посадових обов'язків більш притаманна поняттю "зміна істотних умов праці", яке наведено у статті 32 КЗпП України, та не передбачає скорочення та звільнення співробітника, у разі якщо останній згоден на відповідні зміни умов праці.

Також, суд вважає за необхідне звернути увагу і на тому, що відповідно до вимог статті 49-2 КЗпП України при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Відповідно до ч.1 ст.42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Разом з тим, у період коли ОСОБА_3 перебував на роботі та формально обіймав посаду начальника слідчого відділу прокуратури Запорізької області, на посаду начальника слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Запорізької області було призначено іншого прокурора, а саме молодшого радника юстиції Гагача В.А. (з 17.11.2016).

Проте, відповідно до ч.1 ст.42-1 КЗпП України, працівник, з яким розірвано трудовий договір з підстав, передбачених пунктом 1 статті 40 цього Кодексу (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), протягом одного року має право на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, якщо власник або уповноважений ним орган проводить прийняття на роботу працівників аналогічної кваліфікації.

Отже, на переконання суду, саме позивач мав переважне право на зайняття посади начальника слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Запорізької області, оскільки обіймав аналогічну посаду до проведення реорганізації, а також на момент призначення на вказану посаду Гагача В.А. був таким, що повідомлений про майбутнє вивільнення. Разом з тим, позивачу посада начальника слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Запорізької області запропонована не була.

Також, суд враховує і ту обставину, що до матеріалів адміністративної справи не надано жодних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_3 за період перебування на посаді начальника слідчого відділу зарекомендував себе з негативного боку, а також не надано доказів низьких показників службової діяльності ОСОБА_3

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно прийнято наказ від 07.03.2017 №121ц про звільнення старшого радника юстиції ОСОБА_3 з посади начальника слідчого відділу прокуратури Запорізької області зі служби в органах прокуратури, у зв'язку з чим зазначений наказ підлягає скасуванню, а позивач поновленню на посаді, яку обіймав до звільнення.

Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу прокурора Запорізької області №19ц від 16.01.2017 в частині зміни старшому раднику юстиції ОСОБА_3 начальника слідчого відділу прокуратури Запорізької області, розміру надбавки за виконання особливо важливої роботи до посадового окладу, з урахуванням надбавки за класний чин та вислугу років та встановлення її у розмірі 10% з 16.01.2016; визнання протиправним та скасування наказу прокурора Запорізької області №37ц від 20 січня 2017 року в частині зміни старшому раднику юстиції ОСОБА_3 начальнику слідчого відділу прокуратури Запорізької області, розміру премії, з урахуванням надбавки за класний чин та вислугу років та встановлення її у розмірі 10%; визнання протиправним та скасування наказу прокурора Запорізької області №110ц від 24 лютого 2017 року в частині зміни старшому раднику юстиції ОСОБА_3 начальника слідчого відділу прокуратури Запорізької області, розміру премії , з урахуванням надбавки за класний чин та вислугу років та встановлення її у розмірі 10%; стягнення з відповідача на користь позивача заробітної плати за період з 16.01.2017 по 07.03.2017 включно, з урахуванням перерахунку премій, надбавки за виконання особливо важливої роботи до посадового окладу і вихідної допомоги при звільненні працівника, з урахуванням надбавки за класний чин та вислугу років у повному обсязі відповідно до займаної посади без урахування дії протиправного наказу прокурора області №19ц від 16.01.2017, протиправного наказу прокурора області №37ц від 20.01.2017 і протиправного наказу №110ц від 24.02.2017, невиплати премії у березні 2017 року і без урахування виплачених за цей період коштів на, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.81 Закону України "Про прокуратуру" заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 2 статті 81 Закону України "Про прокуратуру" визначено, що заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за:

1) вислугу років;

2) виконання обов'язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством.

Преміювання прокурорів здійснюється в межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці.

Як встановлено з матеріалів адміністративної справи оскаржуваними наказами №19ц від 16.01.2017, №37ц від 20.01.2017 та №110ц від 24.02.2017, позивачу встановлено у розмірі 10% розмір надбавки за виконання особливо важливої роботи до посадового окладу та премії, з урахуванням надбавки за класний чин та вислугу років.

Умови та розміри оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з державного бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України (частина 2 статті 8 Закону України від 24.03.95 №108/95-ВР "Про оплату праці").

На виконання вищевказаної норми Кабінетом Міністрів України 31.05.2012 прийнято постанову №505 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури" (далі - Постанова №505).

Згідно з підпунктом 2 пункту 2 Постанови №505 керівникам органів прокуратури, у межах затвердженого фонду оплати праці, надано право здійснювати преміювання працівників відповідно до їх особистого вкладу в загальні результати роботи, а також з нагоди державних, професійних свят та ювілейних дат у межах фонду преміювання, утвореного у розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці.

Конкретні умови, порядок та розміри преміювання працівників визначені у Положенні про преміювання працівників органів прокуратури України, затвердженому наказом Генерального прокурора України від 18.06.2015 №84 (далі - Положення N 84).

У відповідності до пункту 1.4. Положення №84 премії виплачуються працівникам щомісяця на підставі наказів Генерального прокурора України, прокурорів обласного рівня, ректора Національної академії прокуратури України.

Розмір премій визначається відповідно до об'єктивної оцінки роботи працівника та його особистого вкладу в загальні результати роботи у відсотках до місячної заробітної плати працівника та грошового забезпечення військовослужбовця без обмеження індивідуальних премій максимальними розмірами (пункт 1.5. Положення №84).

Водночас, критеріями оцінки особистого вкладу у загальні результати роботи всіх категорій працівників органів прокуратури є, зокрема, своєчасне та якісне виконання завдань і доручень керівників органів прокуратури (пункт 2.1. Положення №84).

У відповідності до пункту 1.8. Положення №84 у разі несвоєчасного виконання завдань, погіршення якості роботи і порушення трудової дисципліни премія виплачується у меншому розмірі або не виплачується.

Наведене свідчить, що преміювання працівників органів прокуратури є правом керівника.

При цьому, не переконання суду, розмір премій працівників залежить в першу чергу від якості виконання працівником покладених на нього обов'язків, їх обсягів та від внеску кожного робітника в загальні результати праці.

Під час, судового розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_3 протягом січня-березня 2017 року фактично не виконував посадові обов'язки начальника слідчого відділу прокуратури Запорізької області, у зв'язку з проведенням реорганізації та ліквідації слідчого відділу, як самостійного підрозділу.

Також, позивач стверджував про те, що його було позбавлено фактичної можливості виконувати покладені обов'язки, зокрема позбавлено доступу до Єдиного реєстру досудових розслідувань, позбавлено постійного робочого місця, тощо.

Разом з тим, позивачем до матеріалів адміністративної справи не надано доказів на підтвердження зазначених обставин, як і не надано доказів на підтвердження того, що позивач звертався до керівництва прокуратури Запорізької області чи до суду з заявами про усунення перешкод у виконанні функціональних обов'язків начальника слідчого відділу.

За таких обставин, враховуючи те, що позивачем протягом періоду проведення реорганізації слідчого відділу посадові обов'язки не виконувались, відповідачем правомірно прийнято рішення про зменшення розміру премії та надбавки до 10% (мінімуму передбаченого Законом України "Про прокуратуру").

При цьому, суд не бере до уваги твердження позивача про порушення відповідачем при винесенні оскаржуваного наказу, положень статті 32 Кодексу законів про працю України щодо неповідомлення йому заздалегідь про зміну істотних умов праці (у тому числі систем і розмірів оплати праці), оскільки, як зазначив Верховний Суд України у постанові від 15.05.2017 (справа №6-2790цс16), прийняття керівником підприємства на основі положення про преміювання і в межах своєї компетенції рішення про зменшення розміру премій, позбавлення працівників премій повністю або частково, не можна кваліфікувати як погіршення умов оплати праці, про яке працівник повинен бути заздалегідь попереджений.

Стосовно позовних вимог про стягнення з прокуратури Запорізької області на користь ОСОБА_3 середнього заробітку за час вимушеного прогулу починаючи з 08.03.2017 по дату прийняття рішення судом про поновлення на роботі суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу (частина друга зазначеної статті).

Згідно з пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи. Така ж позиція висловлена Верховним Судом України в ухвалі від 20 січня 2010 року у справі № 6-28558св09.

Аналіз викладеного дає підстави для висновку, що у разі встановлення обставин, які свідчать про незаконність звільнення працівника з роботи суд, як орган, який розглядає трудовий спір, повинен поновити незаконно звільненого працівника на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи, вказати період вимушеного прогулу, визначити розмір середнього заробітку та стягнути його з відповідача.

Верховний Суд України у постанові від 14.01.2014 (справа № 21-395а13) зазначив, що суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок №100).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

За приписами абзацу 3 пункту 3 Порядку № 100 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

У пункті 6 Постанови "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" від 24 грудня 1999 року № 13 Пленум Верховного Суду України зазначив, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Пунктом 8 Порядку № 100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються з середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Як вбачається з інформаційної довідки про середній заробіток ОСОБА_3 прокуратури Запорізької області від 15.03.2018 № 18-32вих-18, середньоденний розмір заробітної платні в період з 08.03.2017 по 05.09.2017 складав - 332,30 грн., а з 06.09.2017 по час винесення рішення судом складав - 805,29 грн.

При цьому, кількість відпрацьованих позивачем днів за період з 08.03.2017 по 05.09.2017 складає 122 робочих днів, за період з 06.09.2017 по 30.05.2018 (по час винесення рішення судом) складає 182 робочих днів.

Період вимушеного прогулу позивача складає 304 робочих днів та обраховується починаючи з першого дня після звільнення - з 08 березня 2017року по день прийняття рішення суду про поновлення позивача на роботі, тобто 30 травня 2018 року.

Враховуючи, що кількість днів вимушеного прогулу з 08.03.2017 по 05.09.2017 складає 122 дні, середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу за цей період становить 40540,60 грн. (122 дні *332,30 грн.), та за період з 06.09.2017 по день винесення рішення кількість днів вимушеного прогулу складає 182 дні, середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу за цей період становить 146562,78 грн. (182 днів * 805,29 грн.). Загальний розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить 187103,38 грн. (40540,60 + 146562,78).

Разом із тим, у період з 10.03.2017 по 28.02.2018 позивач перебував на обліку у Південному районному центрі зайнятості м. Запоріжжя та отримав допомогу по безробіттю у сумі 73839,20 грн., що підтверджується Довідкою №1427 від 13.03.2018.

У зв'язку із чим, розмір середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню на користь позивача, складає 113 264,18 грн. (187103,38 - 73839,20).

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 77 цього Кодексу. Частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не доведено правомірність оскаржуваного наказу прокурора Запорізької області №121ц від 07.03.2017 року про звільнення старшого радника юстиції ОСОБА_3 з посади начальника слідчого відділу прокуратури Запорізької області та органів прокуратури Запорізької області у зв'язку зі скороченням кількості прокурорів органу прокуратури відповідно до вимог пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" та пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України, у зв'язку з чим наявні підстави для поновлення позивача на службі в органах прокуратури, а саме на посаді начальника слідчого відділу прокуратури Запорізької області.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

За таких обставин, рішення суду в частині поновлення старшого радника юстиції ОСОБА_3 на посаді заступника начальника слідчого відділу прокуратури Запорізької області підлягає негайному виконанню.

Питання по судових витратах не вирішується, оскільки позивач звільнений від їх сплати у встановленому порядку, а статтею 139 КАС України не передбачено їх стягнення у даних випадках.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250,255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до Прокуратури Запорізької області (69057, м. Запоріжжя, вул. Матросова, 29а, ) задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ прокурора Запорізької області від 07.03.2017 № 121ц про звільнення старшого радника юстиції ОСОБА_3 з посади начальника слідчого відділу Прокуратури Запорізької області та органів прокуратури Запорізької області у зв'язку зі скороченням кількості прокурорів органу прокуратури відповідно до вимог пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" та пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України.

Поновити старшого радника юстиції ОСОБА_3 на посаді начальника слідчого відділу Прокуратури Запорізької області.

Стягнути з Прокуратури Запорізької області грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 08.03.2017 до 30.05.2018 у розмірі 113 264,18 грн. (сто тринадцять тисяч двісті шістдесят чотири гривні 18 коп.).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова суду в частині поновлення старшого радника юстиції ОСОБА_3 на посаді начальника слідчого відділу Прокуратури Запорізької області з 08 березня 2017 року та в частині стягнення з Прокуратури Запорізької області на користь ОСОБА_3 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць - 4 319,87 грн. (чотири тисячі триста дев'ятнадцять гривень 87 коп.) підлягає негайному виконанню.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення виготовлено в повному обсязі 11.06.2018.

Суддя О.В.Конишева