Справа № 826/11376/17
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2018-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 червня 2018 року № 826/11376/17

Окружний адміністративний суд міста Києва під головуванням судді Келеберди В.І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім» звернулося до суду з позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг та просить суд визнати протиправною та скасувати постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 17 серпня 2017 року № 944/1395/13-4/14/П про накладення штрафної фінансової санкції (штрафу) на Приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім» за правопорушення, вчинені на ринку фінансових послуг.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що спірною постановою до нього протиправно повторно застосовано штрафні санкції за одне і те ж саме порушення, а саме невиконання розпорядження від 30 серпня 2016 року № 2030.

Відповідною ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі № 826/11376/17, яку призначено до розгляду у судовому засіданні.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи.

Виходячи з положень частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції чинній на час вчинення процесуальної дії), враховуючи відсутність заперечень з боку сторін, у судовому засіданні судом ухвалено про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження.

Разом з тим, 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Таким чином, з дня набрання чинності нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України, тобто з 15 грудня 2017 року, адміністративне судочинство здійснюється за правилами цієї редакції Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

Згідно зі статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Ухвалою суду (протокольною) від 07 лютого 2018 року суд перейшов до розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження (без виклику сторін).

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

30 серпня 2016 року Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг прийнято розпорядження «Про застосування заходу впливу до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» № 2030, відповідно до якого, зобов'язано Приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім» усунути порушення законодавства про фінансові послуги та вжити заходів для усунення причин, що сприяли вчиненню порушень, зазначених в констатуючій частині цього розпорядження, та повідомити Нацкомфінпослуг про усунення порушень та вжиті заходи з наданням підтверджуючих документів у термін включно до 20 вересня 2016 року.

Не погодившись з винесеним відповідачем розпорядженням, позивачем оскаржено його в судовому порядку.

Окрім того, у провадженні Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська перебуває цивільна справа № 201/16209/16ц за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Однак, 28 листопада 2016 року Нацкомфінпослуг складено акт № 753/13-15/13/4 про правопорушення, вчинені Приватним акціонерним товариством «Київський страховий дім» на ринку фінансових послуг, в якому зафіксовано, що товариством станом на дату складання акту не було надано до Нацкомфінпослуг документів, які підтверджують усунення виявлених порушень, зазначених у розпорядженні від 29 листопада 2016 року № 2960, що є підставою для висновку про порушення ПАТ «Київський страховий дім» вимог законодавства про фінансові послуги, а саме: пункту 5.9 розділу V Положення про застосування Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, заходів впливу за порушення законодавства про фінансові послуги, затвердженого розпорядженням Нацкомфінпослуг від 20 листопада 2012 року № 2319 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 грудня 2012 року за №2112/22424 (далі - Положення № 2319), яким визначено, що рішення Нацкомфінпослуг про застосування заходів впливу після набрання ними чинності є обов'язковими для виконання учасниками ринку фінансових послуг.

На підставі висновків, викладених у акті, відповідачем 19 січня 2017 року винесено постанову №419/13-15/13/4/П про накладення штрафної санкції (штрафу) за правопорушення, вчинені на ринках фінансових послуг відповідно до якої накладено на приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім» штрафну санкцію у розмірі 6 800,00 гривень.

Позивач не погодився з винесеною постановою, що стало підставою для її оскарження в судовому порядку. Однак рішення за результатами розгляду справи не ухвалено.

24 січня 2017 року Нацкомфінпослуг складено акт № 61/13-4/14 про правопорушення, вчинені приватним акціонерним товариством «Київський страховий дім» на ринку фінансових послуг, в якому зафіксовано, що товариством станом на дату складання акту не було надано до Нацкомфінпослуг документів на підтвердження усунення виявлених порушень, зазначених у розпорядженні від 29 листопада 2016 року № 2960, чим порушено вимоги законодавства про фінансові послуги, а саме: пункту 5.9 розділу V Положення № 2319.

На підставі висновків, викладених у акті, відповідачем 16 лютого 2017 року винесено постанову № 62/61/13-4/14/П про накладення штрафної санкції (штрафу) за правопорушення, вчинені на ринках фінансових послуг відповідно до якої накладено на приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім» штрафну санкцію у розмірі 13 600,00 гривень.

Позивач не погодився з винесеною постановою, та рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 лютого 2018 року позовні вимоги задоволено та визнано протиправною і скасовано зазначену постанову.

04 квітня 2017 року Нацкомфінпослуг втретє складено акт № 579/13-4/14 про правопорушення, вчинені приватним акціонерним товариством «Київський страховий дім» на ринку фінансових послуг, в якому зафіксовано, що товариством станом на дату складання акту не було надано до Нацкомфінпослуг документів на підтвердження усунення виявлених порушень, зазначених у розпорядженні від 29 листопада 2016 року № 2960, чим порушено вимоги законодавства про фінансові послуги, а саме: пункту 5.9 розділу V Положення № 2319.

На підставі висновків, викладених у акті, відповідачем 20 квітня 2017 року втретє винесено постанову № 499/571/13-4/14/П про накладення штрафної санкції (штрафу) за правопорушення, вчинені на ринках фінансових послуг відповідно до якої накладено на приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім» штрафну санкцію у розмірі 17 000,00 гривень.

Позивач не погодився з винесеною постановою, та ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 травня 2017 року відкрито провадження у справі № 826/6601/17, однак рішення за результатами розгляду позову не ухвалено.

25 липня 2017 року Нацкомфінпослуг вчетверте складено акт № 1395/13-4/14 про правопорушення, вчинені приватним акціонерним товариством «Київський страховий дім» на ринку фінансових послуг, в якому зафіксовано, що товариством станом на дату складання акту не було надано до Нацкомфінпослуг документів на підтвердження усунення виявлених порушень, зазначених у розпорядженні від 29 листопада 2016 року № 2960, чим порушено вимоги законодавства про фінансові послуги, а саме: пункту 5.9 розділу V Положення № 2319.

Так, відповідно до пункту 5.9 Положення № 2319 рішення Нацкомфінпослуг про застосування заходів впливу після набрання ними чинності є обов'язковими для виконання особами. У разі невиконання особами рішень про застосування заходів впливу Нацкомфінпослуг вживає заходів щодо виконання рішень у порядку, визначеному законодавством.

На підставі висновків, викладених у акті, відповідачем 17 серпня 2017 року винесено постанову № 944/1395/13-4/14/П про накладення штрафної санкції (штрафу) за правопорушення, вчинені на ринках фінансових послуг відповідно до якої накладено на приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім» штрафну санкцію у розмірі 13 600,00 гривень.

Вважаючи прийняту вкотре відповідачем постанову протиправною, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг визначено Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12 липня 2001 року № 2664-III (далі - Закон № 2664-III).

Згідно пункту 4 частини першої статті 20 Закону № 2664-III державне регулювання діяльності з надання фінансових послуг здійснюється шляхом застосування уповноваженими державними органами заходів впливу.

Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, є державним колегіальним органом, підпорядкованим Президенту України, підзвітним Верховній Раді України (частина перша статті 23 Закону № 2664-III).

Відповідно до пунктів 10, 12 частини першої статті 28 Закону № 2664-III, Нацкомфінпослуг, у межах своєї компетенції: у разі порушення законодавства про фінансові послуги, нормативно-правових актів національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, застосовує заходи впливу та накладає адміністративні стягнення; надсилає фінансовим установам та саморегулівним організаціям обов'язкові до виконання розпорядження про усунення порушень законодавства про фінансові послуги та вимагає надання необхідних документів.

Статтею 39 Закону № 2664-ІІІ передбачено, що у разі порушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг, національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, застосовує заходи впливу відповідно до закону.

При цьому Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, обирає та застосовує заходи впливу на основі аналізу даних та інформації стосовно порушення, враховуючи наслідки порушення та наслідки застосування таких заходів.

Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, може застосовувати, серед іншого, такі заходи впливу як зобов'язати порушника вжити заходів для усунення порушення та/або вжити заходів для усунення причин, що сприяли вчиненню порушення; накладати штрафи в розмірах, передбачених статтями 41 та 43 цього Закону (пункти 1, 3 частини першої статті 40 Закону № 2664-ІІІ).

Розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 20 листопада 2012 року № 2319, що зареєстроване в Міністерстві юстиції України 18 грудня 2012 року за № 2112/22424, затверджено Положення про застосування Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, заходів впливу за порушення законодавства про фінансові послуги (далі - Положення № 2319).

Положення № 2319 містить аналогічні норми щодо застосування заходів впливу за порушення законодавства про фінансові послуги.

Згідно з пунктом 1.5. розділу I Положення № 2319 Нацкомфінпослуг як колегіальний орган або уповноважені особи Нацкомфінпослуг обирають і застосовують заходи впливу на основі аналізу даних та інформації стосовно порушення законодавства про фінансові послуги, враховуючи наслідки порушення та застосування таких заходів.

Рішення у справі про правопорушення повинно бути законним та обґрунтованим.

Рішення повинно ґрунтуватися лише на тих доказах, які були досліджені під час розгляду справи про правопорушення.

Доказами в справі про правопорушення є будь-які фактичні дані, отримані в установленому законом порядку, що свідчать про наявність чи відсутність порушення законодавства про фінансові послуги, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (пункт 1.7 Положення №2319).

Відповідно до абзаців 1-2 пункту 2.4 Положення №2319 рішення про накладення штрафної санкції (штрафу) на особу за правопорушення, вчинені на ринку фінансових послуг, приймається у вигляді постанови уповноваженої особи Нацкомфінпослуг.

Постанова повинна містити:

дату та номер постанови, місце її складання;

прізвище, ім'я та по батькові, посаду уповноваженої особи Нацкомфінпослуг;

відомості про особу (повне найменування юридичної особи, місцезнаходження, код за ЄДРПОУ);

зміст виявленого порушення законодавства про фінансові послуги;

норму законодавства про фінансові послуги, яку порушено особою;

розмір застосованої штрафної санкції (штрафу);

посилання на дату і номер акта про правопорушення, в якому зафіксовано порушення;

рахунок, на який повинна бути перерахована сума штрафу, та строк, протягом якого особа повинна повідомити про це Нацкомфінпослуг;

строк, протягом якого особа зобов'язана повідомити Нацкомфінпослуг про добровільне виконання або про відмову від добровільного виконання постанови;

посаду, прізвище та підпис уповноваженої особи Нацкомфінпослуг;

відбиток печатки Нацкомфінпослуг.

Згідно зі статтею 41 Закону № 2664-ІІІ Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, застосовує до учасників ринків фінансових послуг (крім споживачів фінансових послуг) штрафні санкції за:

1) провадження діяльності на ринках фінансових послуг, для якої законом встановлені вимоги щодо одержання ліцензії та/або реєстрації, без відповідної ліцензії та/або реєстрації - у розмірі від 1000 до 10000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

2) неподання, несвоєчасне подання або подання завідомо недостовірної інформації - у розмірі від 100 до 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

3) ухилення від виконання або несвоєчасне виконання розпорядження, рішення національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, про усунення порушення щодо надання фінансових послуг - у розмірі від 100 до 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

2. Рішення національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, про застосування штрафних санкцій може бути оскаржено в суді.

3. Штрафи, накладені національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, стягуються у судовому порядку.

Відповідно до частин першої, другої та шостої статті 42 Закону № 2664-ІІІ, штрафи, передбачені статтею 41 цього Закону, накладаються Головою, іншими членами національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, а також уповноваженими комісією посадовими особами після розгляду матеріалів, що засвідчують факт правопорушення.

Про вчинення правопорушення, зазначеного у статті 41 цього Закону, уповноваженою особою, яка його виявила, складається акт, який разом з поясненнями керівника, іншої відповідальної посадової особи чи фізичної особи - підприємця та документами, що стосуються справи, протягом трьох днів надсилається посадовій особі, яка має право накладати штраф.

Посадові особи Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, визначені у частині першій цієї статті, приймають рішення про накладення штрафу протягом 30 днів після надходження документів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті. Рішення про накладення штрафу оформляється постановою, що надсилається учаснику ринків фінансових послуг.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувану постанову відповідачем винесено на підставі пункту 5.9 Положення № 2319, тобто за невиконання оскаржуваного розпорядження від 30 серпня 2016 року № 2030.

Відповідно до пункту 2.2 Положення № 2319 рішення про зобов'язання порушника вжити заходів для усунення порушення оформляється письмовим розпорядженням (приписом) Нацкомфінпослуг. Метою застосування даного заходу впливу є усунення особою у визначений у розпорядженні (приписі) строк виявлених порушень законодавства про фінансові послуги.

Невиконання вимог письмового розпорядження (припису) є підставою для застосування інших заходів впливу у визначених законом випадках.

Застосування заходів впливу за порушення законодавства про фінансові послуги не звільняє особу від обов'язку припинити порушення (пункт 4.25 Положення № 2319).

У разі несплати штрафу особою в добровільному порядку у строк, передбачений постановою, він стягується Нацкомфінпослуг у судовому порядку (абзац 3 пункту 2.4 Положення № 2319).

Разом з тим, відповідно до абзацу 7 пункту 2.4 Положення № 2319, якщо до особи застосований захід впливу у вигляді штрафної санкції (штрафу) за правопорушення, вчинені на ринках фінансових послуг, і цією особою сплачено штраф, але правопорушення, за яке застосовано штрафну санкцію (штраф), не усунено, то до такої особи може бути застосований захід впливу, передбачений підпунктом 1 пункту 2.1 цього розділу.

Підпунктом 1 пункту 2.1 розділу ІІ Положення №2319 передбачено, що Нацкомфінпослуг може застосовувати такий захід впливу, як-то: зобов'язати порушника вжити заходів для усунення порушення, який, у свою чергу, згідно з пунктом 2.2. Положення оформляється письмовим розпорядженням (приписом) Нацкомфінпослуг.

З наведеного вбачається, що відповідач наділений правом повторного застосування до порушника заходу впливу шляхом зобов'язання його вжити заходів для усунення порушення, що оформлюється розпорядженням, лише у разі оплати порушником штрафу та не усунення правопорушення, за яке застосовано штрафну санкцію (штраф).

Разом з тим, Закон №2664-III не передбачає повторного застосування штрафної санкції за невиконання одного і того ж правопорушення.

Проте, відповідачем, всупереч вищевказаних положень, постановою від 17 серпня 2017 року № 944/1395/13-4/14/П повторно застосовано відносно Позивача штрафні санкції за невиконання розпорядження від 30 серпня 2016 року № 2030, які вже застосовувалися постановами відповідача від 15 грудня 2016 року №419/13-15/13/4 (яка оскаржується в судовому порядку), від 16 лютого 2017 року № 62/61/13-4/14 (яку скасовано в судовому порядку), від 20 квітня 2017 року № 499/571/13-4/14 (яка також оскаржується в судовому порядку).

З наведеного вбачається, що за порушення вимог пункт 5.9 Положення № 2319, а саме за невиконання розпорядження відповідача від 30 серпня 2016 року № 2030, позивач вже притягувався до відповідальності у вигляді застосування штрафної санкції, тобто оспорюваною постановою за одне й те саме правопорушення до позивача вкотре застосовано штрафні санкції.

Під час розгляду справи судом встановлено, що Окружним адміністративним судом міста Києва від 19 квітня 2018 року у задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, про визнання протиправним та скасування розпорядження від 30 серпня 2016 року № 2030 у справі № 826/14475/16 відмовлено.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів сплати позивачем штрафу, втім як і доказів винесення відповідачем розпорядження про застосування до позивача заходу впливу передбаченого підпунктом 1 пункту 2.1 Положення № 2319, а саме: зобов'язати порушника вжити заходів для усунення порушення.

Однак зазначені норми законодавства не передбачають повторного застосування штрафної санкції за невиконання одного і того ж правопорушення.

Відповідно до частини першої статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Із системного аналізу викладеного, суд дійшов висновку що відповідач не мав права вкотре застосовувати штраф за одне і те саме правопорушення, а тому постанова Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 17 серпня 2017 року № 944/1395/13-4/14 про накладення штрафної санкції (штрафу) на приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім» за правопорушення, вчинене на ринку фінансових послуг винесено із порушеннями вимог Закону № 2464-ІІІ а також приписів Положення № 2319, а тому є протиправною що є підставою для її скасування.

Відповідачем не доведено суду того, що під час винесення оскаржуваної постанови він діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Натомість відповідачем доведено суду правомірність заявлених вимог та протиправність прийнятого відповідачем рішення.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Суд не може витребувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За таких обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість адміністративного позову, що є підставою для задоволення позовних вимог.

З огляду на задоволення позовних вимог та згідно з вимогами статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати позивача у сумі 1 600,00 гривень, сплачені згідно з платіжним дорученням від 06 вересня 2017 року № 21417, підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 72-73, 76-77, 139, 143, 243-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 17 серпня 2017 року № 944/1395/13-4/14/П про накладення штрафної фінансової санкції (штрафу) на Приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім» за правопорушення, вчинені на ринку фінансових послуг.

Присудити на користь приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» (, 04053, місто Київ, вулиця Артема, 37-41, офіс 407) за рахунок бюджетних асигнувань Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (, 01001, місто Київ, вулиця Б. Грінченка, 3) сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1 600,00 гривень.

Відповідно до частини першої статті 293 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 255 КАС України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.І. Келеберда