Справа № 826/18831/14
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2018-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

07 червня 2018 року справа №826/18831/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Яцюти М.С., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1.)
до1. Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі по тексту - відповідач 1) Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Шаманської Анни Станіславівни (далі по тексту - відповідач 2, Державний реєстратор Шаманська А.С.)
треті особи1. Міністерство юстиції України (далі по тексту - третя особа 1) 2. Департамент з питань реєстрації Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі по тексту - третя особа 2) 3. Державне підприємство "Укрвійськбуд" (далі по тексту - третя особа 3)
про1) скасування рішення Державного реєстратора Шаманської А.С. про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 06 жовтня 2014 року №16284818; 2) зобов'язання Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві повторно розглянути заяву позивача про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності), подану представником позивача 17 вересня 2014 року за реєстраційним номером 8180485; 3) зобов'язання Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві здійснити державну реєстрацію права власності на приватну квартиру, що розташована у АДРЕСА_1 за ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, та видати відповідне свідоцтво про право власності на нерухоме майно

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві та Державного реєстратора Шаманської А.С., оскільки вважає, що рішення про відмову у державній реєстрації права власності на об'єкт інвестування - квартиру є протиправним, оскільки право власності виникло у позивача за наявності правової підстави - договору інвестування в будівництвом квартири, за яким позивач виконав власні зобов'язання і повністю сплатив передбачену договором інвестицію, об'єкт будівництва зданий в експлуатацію, квартира передана позивачу виконавцем, об'єкт інвестиції - квартира є власністю інвестора і після введення будинку в експлуатацію та присвоєння поштової адреси позивач отримав право зареєструвати за собою право власності на квартиру. Зазначена квартира не належить на праві власності Державному підприємству "Укрвійськбуд", який не був замовником будівництва, та не перебуває під обтяженням як майно останнього.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 грудня 2014 року відкрито провадження в адміністративній справі, ухвалою від 03 грудня 2014 року 2014 року призначено судовий розгляд справи.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 березня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2015 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18 серпня 2016 року скасовано постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 березня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2015 року, а справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею у справі визначено суддю Кузьменка В.А.

Ухвалою судді Окружного адміністративного суду міста Києва Кузьменка В.А. від 13 вересня 2016 року адміністративну справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду; залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Міністерство юстиції України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 грудня 2016 року клопотання представника відповідача 1 про заміну Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві належним відповідачем 1 - Управлінням державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві задоволено. Замінено Реєстраційну службу Головного управління юстиції у місті Києві належним відповідачем 1 - Управлінням державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві. Залучено до участі в адміністративній справі Департамент з питань реєстрації Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Державне підприємство "Укрвійськбуд" до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів.

Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві (правонаступником якої у справі є Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві) у письмових запереченнях на позов просить відмовити в задоволенні позову повністю. Зазначає, що позивач не набув права власності на квартиру, оскільки право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації і виникає з дня такої реєстрації. Державний реєстратор правомірно відмовив в державній реєстрації на підставі пункту 5 частини першої статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", оскільки в результаті перевірки відсутності заперечення між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями виявив наявність відомостей щодо обтяження прав нерухомого майна Державного підприємства Міністерства оборони "Укрвійськбуд".

Третя особа 1 у письмових запереченнях проти позову зазначає, що Міністерство не приймало щодо позивача жодного рішення. Державні реєстратори прав на нерухоме майно є самостійними суб'єктами владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого можуть бути оскаржені до суду.

У судовому засіданні 09 березня 2017 року представник позивача підтримав позов; представники відповідачів та третіх осіб 1, 2 заперечили проти позову та просили відмовити в його задоволенні; представник третьої особи 3, належним чином повідомленої про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився.

Враховуючи неприбуття представника третьої особи 3 та положення частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, беручи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, в судовому засіданні 9 березня 2017 року суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

З 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва звертає увагу на наступне.

Між Державним підприємством Міністерства оборони України "Укрвійськбуд" (виконавець) та ОСОБА_4 (інвестор) укладено договір від 10 січня 2006 року №2-34/2006 інвестування будівництва житлового будинку.

Відповідно до пунктів 1.1, 1.2, підпункту 2.1.2 пункту 2.1 зазначеного договору виконавець зобов'язався своїми силами та засобами, за рахунок залучених від інвестора коштів, збудувати і передати інвестору обумовлене житло (об'єкт інвестування), а інвестор зобов'язався забезпечити відповідне фінансування об'єкту інвестування та прийняти його у свою власність для особистого проживання на умовах цього договору. Адреса: АДРЕСА_2, поверх - 8. Кількість кімнат - 3. Загальна площа - 116,34. Житлова площа - 66,68. Запланований термін здачі будинку в експлуатацію - 4 квартал 2006 року. Термін відкриття будинку під заселення - 90 днів після здачі будинку в експлуатацію. Умовами договору передбачено, що інвестор має право отримати вказану в пункті 1.2. квартиру лише за умови інвестування 100 відсотків загальної площі цієї квартири.

Інвестор вніс у рахунок фінансування будівництва на рахунок виконавця кошти в сумі 479 994,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 7 квітня 2006 року №1 на суму 297 000 грн. та квитанцією від 10 квітня 2006 року № 66 на суму 179 994,00 грн.

Між Державним підприємством Міністерства оборони України "Укрвійськбуд" (виконавець) та ОСОБА_4 (інвестор) укладено Додаткову угоду 26 жовтня 2010 року №1 до договору від 10 січня 2006 року №2-34/2006 інвестування будівництва житлового будинку.

Відповідно до пункту 1 зазначеної додаткової угоди, враховуючи заяву інвестора від 22 жовтня 2010 року, виконавець погодився на заміну особи інвестора новим інвестором - ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1), у зв'язку з чим сторони виклали в преамбулі та у реквізитах договору найменування сторін: Державне підприємство МО України "Укрвійськбуд" (виконавець), ОСОБА_1 (інвестор).

Сертифікатом відповідності № КВ №09, виданим 15 квітня 2013 року, підтверджується введення будинку в експлуатацію.

За розпорядженням Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 13 березня 2014 року №149 житловому будинку № 1 на вул. Бударіна, 3 присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_3.

Виконавець передав, а інвестор прийняв квартиру АДРЕСА_3, загальною площею 117,70 кв. м, про що сторони підписали акт прийому-передачі квартири № 37 від 06 травня 2014 року.

Представник позивача 17 вересня 2014 року звернувся до Реєстраційної служби Головного управління юстиції в м. Києві із заявою про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - квартири АДРЕСА_3, загальною площею 117,70 кв. м.

Разом із заявою було подано такі документи: оригінал Договору інвестування будівництва жилого будинку від 10 січня 2006 року №2-34/2006 та його копія; оригінал Додаткової угоди від 26 жовтня 2010 року №1 до Договору інвестування будівництва жилого будинку від 10 січня 2006 року №2-34/2006 та його копія; копія Інвестиційного договору на будівництво жилого будинку №2 від 9 квітня 2003 року; Довідка від 6 травня 2014 року; Витяг з реєстру інвесторів житлового будинку від 6 травня 2014 року; Акт прийому-передачі квартири від 06 травня 2014 року №37; копія Договору оренди земельних ділянок від 26 січня 2005 року; копія Сертифікату серії КВ № 09 від 15 квітня 2013 року; копія Розпорядження від 13 березня 2014 року №149; оригінал технічного паспорта на квартиру.

Державний реєстратор прав на нерухоме майно Шаманська А.С. Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві прийняла рішення від 6 жовтня 2014 року про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, відповідно до якого відмовлено у державній реєстрації права приватної власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 за суб'єктом - ОСОБА_1

У спірному рішенні правовою підставою для відмови у державній реєстрації права власності на квартиру державний реєстратор зазначив статтю 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", фактичною - подання заяви про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, після державної реєстрації обтяжень встановлених щодо цього майна.

Суд зазначає, що на час вирішення справи в адміністративному суді цивільно-правові спори між сторонами інвестиційного договору щодо прав на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_3 чи між іншими суб'єктами відсутні.

Згідно зі статтею 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації, визначаються Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна.

Відповідно до абзацу другого частини 1 статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У відповідності до частини першої статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: 1) право власності на нерухоме майно; 2) право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном; 3) інші речові права відповідно до закону; 4) податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 8 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" орган державної реєстрації прав проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

У частині першій статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державним реєстратором може бути державний реєстратор органу державної реєстрації прав (державний службовець) або нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону.

У відповідності до частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

У частині першій статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено виключний перелік підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, а саме: у державній реєстрації може бути відмовлено у разі, якщо, зокрема, заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону.

Саме на цій підставі державний реєстратор відмовив позивачу у реєстрації права власності на квартиру. У ході розгляду заяви державний реєстратор виявив наявність обтяження нерухомого майна щодо якого подано заяву.

Вищий адміністративний суд України, з огляду на відсутність в матеріалах справи інформації з Єдиного реєстру заборон відчужень об'єктів нерухомого майна, яка б дозволила ідентифікувати такий об'єкт обтяження як зазначена квартира чи цілісний майновий комплекс, направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, надав такі вказівки: суду необхідно дослідити, хто є власником об'єкта будівництва або результату інших будівельних робіт, чи дійсно зазначена квартира належить до нерухомого майна боржника - ДП "Укрвійськбуд" та чи може бути вона обтяжена у спірних правовідносинах; чи існує запис про те, що арешт накладено на зазначену квартиру чи на будинок як майновий комплекс в цілому або на майнові права на зазначений об'єкт.

Вирішуючи справу, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частини другої, третьої і четвертої статті 331 Цивільного кодексу України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України "Про інвестиційну діяльність" інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об'єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект.

У відповідності до абзацу четвертого частини другої статті 1 Закону України «Про інвестиційну діяльність» такими цінностями можуть бути: рухоме та нерухоме майно (будинки, споруди, устаткування та інші матеріальні цінності).

У частині п'ятій статті 7 Закону України "Про інвестиційну діяльність" визначено, що інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об'єктами та результатами інвестицій.

У свою чергу, право володіти, користуватися і розпоряджатися річчю є трискладовим змістом права власності.

Аналіз наведених норм законодавства свідчить, що право володіти, користуватися і розпоряджатися об'єктами та результатами інвестицій належить інвестору. Підставою виникнення у інвестора права власності на об'єкти та результати інвестицій є договір інвестиції. Інвестор, який інвестував в будівництво житлового приміщення, є особою, яка набуває право власності на збудоване житлове приміщення.

Суд установив, що за договором інвестування будівництва житлового будинку від 10 січня 2006 року №2-34/2006, з урахуванням додаткової угоди від 26 жовтня 2010 року №1 (пункт 1.1, п. 2.4), виконавець виконав свої зобов'язання перед інвестором (позивачем) з будівництва обумовленого договором житла - об'єкта інвестування за рахунок залучених від інвестора коштів. Своєю чергою, за цим договором позивач (інвестор) виконав власне зобов'язання - забезпечив відповідне фінансування об'єкта інвестування та повинен виконати зобов'язання за договором - прийняти його у свою власність для особистого проживання.

Задля виконання інвестором обов'язку прийняти квартиру у свою власність після повної оплати інвестицій у пункті 2.4 передбачено, що виконавець зобов'язаний надати інвестору документи, необхідні для оформлення права власності на квартиру в державних органах, зокрема, акт прийому-передачі квартири інвестору. Ці зобов'язання виконавець виконав та передав інвестору (позивачу) завершений будівництвом об'єкт нерухомого майна - квартиру для проведення за інвестором державної реєстрації права власності на новозбудований об'єкт, тому у інвестора виникає право власності на цю квартиру відповідно до договору інвестування, яке підлягає державній реєстрації.

Суд дослідив копію реєстраційної справи і встановив, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна у реєстрі міститься запис, здійснений Державним реєстратором ОСОБА_5 Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві 10 квітня 2014 року, про арешт всього нерухомого майна боржника - Державного підприємства Міністерства оборони України "Укрвійськбуд" та оголошення заборони його відчуження на підставі постанови Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві від 01 квітня 2014 року серія та номер: 42060173.

При цьому у Єдиному Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Державного реєстру іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна не міститься запису про обтяження конкретного нерухомого майна, зокрема квартири АДРЕСА_3 чи будинку як майнового комплексу в цілому.

У матеріалах справи відсутні докази реєстрації права власності на зазначену квартиру за забудовником - Державним підприємством "Укрвійськбуд".

Відповідно до статті 876 Цивільного кодексу України власником об'єкта будівництва або результату інших будівельних робіт є замовник, якщо інше не передбачено договором.

Суд дослідив інвестиційний договір від 09 квітня 2003 року №2, укладений між Святошинською районного в місті Києві державною адміністрацією та ДП Міністерства оборони України "Укрвійськбуд", і встановив, що останнє виконувало функцію забудовника і частково функцію інвестора з делегованим відповідно до пункту 3.1 цього договору правом залучати кошти українських і іноземних інвесторів, реалізовуючи яке уклало інвестиційний договір на будівництво окремої квартири №37 з позивачем.

Таким чином, ДП Міністерства оборони України "Укрвійськбуд" не було власником об'єкта будівництва або результату інших будівельних робіт у розумінні статті 876 Цивільного кодексу України.

Враховуючи наведене, підстави вважати, що квартира АДРЕСА_5 чи будинок як майновий комплекс в цілому на час звернення позивача із заявою до державного реєстратора зареєструвати право власності на квартиру належали на праві власності ДП Міністерства оборони України "Укрвійськбуд" і перебували під обтяженням як майно останнього, відсутні.

Суд також зазначає, що на час вирішення справи в адміністративному суді цивільно-правові спори між сторонами щодо прав на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_5 відсутні.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачами, з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, не доведено правомірності рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, позовні вимоги в частині скасування рішення від 06 жовтня 2014 року № 16284818 та зобов'язання відповідача 1 повторно розглянути заяву позивач про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності), подану представником позивача 17 вересня 2014 року за реєстраційним номером 8180485. У задоволенні позовних вимог в частині зобов'язання відповідача 1 здійснити державну реєстрації права власності на приватну квартиру АДРЕСА_6 за ОСОБА_1 та видати відповідне свідоцтво про право власності на нерухоме майно.

Аргументи відповідача 1, наведені у запереченні проти позову, спростовані судом наведеною оцінкою.

Позов в частині вимог про зобов'язання відповідача 1 здійснити державну реєстрації права власності не підлягає задоволенню, оскільки повноваження щодо прийняття такого рішення є дискреційним повноваженням та законодавчо встановленою виключною компетенцією відповідача1 і суд не може втручатися в такі повноваження суб'єкта владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, судові витрати позивача зі сплати судового збору, які підлягають оплаті відповідно до положень цього Кодексу, слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 1, на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (07800, АДРЕСА_7; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 06 жовтня 2014 року №16284818.

3. Зобов'язати Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві (01001, м. Київ, пров. Музейний, буд. 2-Д; ідентифікаційний код 34691374) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності), подану її представником 17 вересня 2014 року за реєстраційним номером 8180485.

4. В іншій частині адміністративного позову відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 24,36 грн. (двадцять чотири гривні тридцять шість копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.А. Кузьменко