Справа № 210/5043/17 (2-а/210/264/17)
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2018-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2018 року справа № 210/5043/17 (2-а/210/264/17)
(суддя 1-ї інстанції Хлистуненко О.В., м. Кривий Ріг)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді-доповідача ОСОБА_1,

суддів: Іванова С.М. Панченко О.М. ,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Дніпро адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 22 лютого 2018 року у справі № 210/5043/17 (2-а/210/100/18) за позовом ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі в особі молодшого лейтенанта поліції роти 2 батальйону 3 УПП в м. Кривому ОСОБА_3 Олександровича, третя особа - Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі Департаменту патрульної поліції про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 10 листопада 2017 року звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі в особі молодшого лейтенанта поліції роти 2 батальйону 3 УПП в м. Кривому ОСОБА_3 Олександровича, згідно з яким, просить скасувати постанову серії АР №772746 від 03.11.2017 року про накладення на позивача адміністративного стягнення за ч. 1 та ч.2 ст. 122 КУпАП в розмірі 425 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що адміністративне правопорушення ним не вчинялося, оскільки 03.11.2017 року він забирав з технічного ремонту належний йому автомобіль, який перебував на ремонті за адресою: вул. Жигулівська, 11 м. Кривого Рогу, а тому рухався у напрямку вул. Вернадського по вул. Жигулівська. Зазначає про порядок порушення фіксування правопорушення за яке позивача притягнуто до адміністративної відповідальності.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 22 лютого 2018 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду мотивовано тим, що з наданого відповідачем відеозапису фіксування вчиненого позивачем правопорушення вбачається, що позивач порушив вимоги п. п. 8.4 (в), 9.9. (б) ПДР, а саме керував автомобілем в зоні дії знаку 3.2 «Рух механічних транспортних засобів заборонено» та не ввімкнув світлову сигналізацію при зупинці поліцейським.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач оскаржив його до апеляційного суду з підстав його незаконності та необґрунтованості. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити повністю.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що справу про адміністративне правопорушення протиправно розглянуто відповідачем на місці зупинки без належних доказів, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого розглядати такі справи. Зазначає про порушення його Конституційних прав під час розгляду справи про адміністративне правопорушення у скороченому провадженні, тобто на місці зупинки автомобіля. Вважає, що суд першої інстанції приймаючи оскаржуване рішення здійснив спрощений підхід до розгляду цієї справи проігнорувавши права позивача на повний та всебічний розгляд справи.

Згідно з відзивом на апеляційну скаргу, відповідач зазначаючи про її необґрунтованість, просить у задоволені скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно з постановою серії АР №772746 від 03.11.2017 року винесеною відповідачем, 03 листопада 2017 року о 08:48 годині в м. Кривий Ріг Довгинцівський район вул. Жигулівська ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом Деу д.н.з АЕ 4518 ЕР здійснив проїзд під забороняючий знак 3.2 «рух механічних т.з. заборонено», чим порушив п.8.4 ПДР України, також при зупинці працівниками поліції водій ОСОБА_2 не ввімкнув аварійну світлову сигналізацію, чим порушив п.п. 9.9 «Б» ПДР України, що зафіксовано бодікамерою АЕ00121, АЕ00050, АЕ00043 та вчинив правопорушення передбачене ч. 1 та 2 ст. 122 КУпАП (а.с.4).

Законність та обґрунтованість вищезазначеної постанови є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскарженої постанови, виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853 (далі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Тобто, у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зокрема правопорушення передбаченого частинами першою, другою і третьою статті 122 КУпАП, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Частиною 1 статі 122 КУпАП встановлено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до Правил дорожнього руху України розділу «Дорожні знаки» пункт 3.2 передбачає дорожній знак «Рух механічних транспортних засобів заборонено».

Пункт 8.4 Правил дорожнього руху України поділяє дорожні знаки на групи.

З аналізу вищезазначеного пункту слідує, що дорожній знак 3.2 «Рух механічних транспортних засобів заборонено» належить до заборонних.

Частиною 2 статі 122 КУпАП встановлено, що порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до пункту 9.9 «Б» Правил дорожнього руху України аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі зупинки на вимогу поліцейського або внаслідок засліплення водія світлом фар.

Згідно зі ст. 70 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Статтею 40 Закону України «Про національну поліцію» передбачено застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Так, частиною 1 цього Закону закріплено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

Як вбачається з візуальної інформації з відеозапису здійсненого під час оформлення адміністративного матеріалу відеокамера була розміщена на форменому одязі працівника національної поліції, відеокамера, якою зафіксовано факт вчинення правопорушення розміщена у службовому автомобілі відповідача, що відповідає вимогам ст. 40 Закону України «Про національну поліцію».

Таким чином, відеофіксація правопорушення здійснена працівником поліції є належним доказом.

При відтворенні відеофіксації здійсненої відповідачем під час фіксування адміністративного правопорушення 03.11.2017 року відносно ОСОБА_2 (СД-диск наявний в матеріалах справи а.с.29) вбачається, що позивач керуючи автомобілем НОМЕР_1 здійснив поворот та вїзд на вул. Жигулівська м. Кривий Ріг (05:22 хв. відеозапису).

Відповідачем надано докази розміщення дорожнього знаку 3.2 «Рух механічних транспортних засобів заборонено» на початку зазначеної вулиці.

Як вбачається з відтвореної відео фіксації позивачу пояснили причини його зупинки працівниками поліції та вказали на наявність дорожнього знаку 3.2 «Рух механічних транспортних засобів заборонено» на початку вулиці Жигулівська м. Кривий Ріг на що позивач повідомив про те, що раніше там знаку не було, при цьому позивач не заперечує факт наявності цього знаку на початку вул. Жигулівська м. Кривий Ріг.

З позову та апеляційної скарги вбачається, що позивач в їх обґрунтування зазначає про те, що 03.11.2017 року він забирав з технічного ремонту належний йому автомобіль, який перебував на ремонті за адресою: вул. Жигулівська,11 м. Кривого Рогу, а тому рухався у напрямку вул. Вернадського по вул. Жигулівська

Проте, зазначені доводи спростовуються, тим, що з відеозапису вбачається, як позивач здійснив вїзд на вул. Жигулівська м. Кривий Ріг, а не виїхав із домоволодіння №11 розташованого по цій вулиці.

Зазначені доводи спростовуються також наданою відповідачем картою із зазначенням розташування будинку по вул. Жигулівська, місця розташування транспортного засобу позивача під час вїзду на вул. Жигулівська та місця зупинки транспортного засобу позивача.

Разом з цим, з наданого відповідачем відеозапису вбачається, що позивач зупиняючись на вимогу поліцейського не увімкнув аварійну світлову сигналізацію, що є порушенням вимог пункту 9.9 «Б» Правил дорожнього руху України.

Надані відповідачем докази підтверджуються факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення за яке на нього накладено адміністративне стягнення.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає помилковими доводи позивача відносно того, що розгляд адміністративної справи необхідно здійснювати за місцезнаходженням органу, уповноваженого розглядати справу про адміністративне правопорушення, оскільки працівники органів і підрозділів Національної поліції з 08 серпня 2015 року у відповідності до положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» № 596-VІІІ від 14.07.2015 року наділені правом розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення, у тому числі, на місці вчинення правопорушення. Зазначений закон не визнаний неконституційним, а відтак, є обов'язковим до виконання, як нормативно-правовий акт вищої юридичної сили.

Твердження позивача, про те, що відповідач позбавив позивача можливості скористатися у повному обсязі своїми правами передбаченими ст. 267 КУпАП, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки при відтворенні відеофіксації вчиненого правопорушення вбачається, що позивач будь-яких клопотань не заявляв. Будь-яких клопотань чи заперечень з боку позивача не зазначено і в постанові про притягнення до адміністративної відповідальності.

Аргументи позивача про не розяснення йому робітниками поліції прав передбачених законом спростовуються інформацією з відеофіксації вчиненого правопорушення у відповідності до якої позивачу було розяснено його права працівником поліції, при цьому він повідомив, що йому і так зрозуміло його права.

Слід зазначити й те, що з відеофіксації вчиненого правопорушення вбачається, що позивач під час складення матеріалу про адміністративне правопорушення відносно нього просив працівників поліції зробити це якомога швидше, що свідчить про безпідставність доводів позивача щодо порушення відповідачем його прав в частині не надання йому можливості ознайомитися з паперовою фотофіксацією вчиненого правопорушення.

Щодо тверджень позивача про те, що під час складання постанови про притягнення до адміністративної відповідальності позивача не були присутні поняті та свідки, суд апеляційної інстанції зазначає, що чинним законодавством не передбачено вимог щодо складання постанови про притягнення до адміністративної відповідальності у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху виключно за присутності понятих чи свідків.

Слід зазначити й про помилковість посилань позивача на законодавство України яке регулює порядок застосування фото - кіно або відео зйомки, які працюють у автоматичному режимі, оскільки працівниками поліції здійснюється фіксування адміністративного правопорушення у відповідності до вимог Закону України «Про Національну поліцію», який передбачає застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, зокрема, закріплених на форменому одязі працівників поліції чи службових транспортних засобах.

Щодо доводів позивача про порушення працівниками поліції законодавства України, яке виразилося у не увімкненні сигнальних маяків, суд апеляційної інстанції зазначає, що предметом спору у цій справі є законність та обґрунтованість постанови серії АР №772746 від 03.11.2017 року, а не правомірність дій під час патрулювання.

При цьому, позивач, виявивши порушення вимог законодавства України у діях працівників поліції, яке виразилося у не увімкненні сигнальних маяків не позбавлений був права на звернення до відповідних органів для фіксації такого порушення та подальшого вирішення питання щодо притягнення винних осіб до відповідальності.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об'єктивно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 22 лютого 2018 року у справі № 210/5043/17 (2-а/210/100/18) - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та відповідно до ч. 3 ст. 272, ст. 286 КАС України не може бути оскаржена.

Головуючий В.Є. Чередниченко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: О.М. Панченко