Справа № 222/271/18
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2018-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2018 року справа №222/271/18

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Блохіна А.А.

ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу інспектора 1 батальйону 2 роти Управління Патрульної поліції в Донецькій області лейтенанта поліції ОСОБА_2 на рішення Володарського районного суду Донецької області (суддя Подліпенець Є.О.) від 24 травня 2018 року (повне судове рішення складено 24 травня 2018 року) у справі №222/271/18 за позовом ОСОБА_3 до інспектора 1 батальйону 2 роти Управління Патрульної поліції в Донецькій області лейтенанта поліції ОСОБА_2 про визнання дій протиправними та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до інспектора 1 батальйону 2 роти Управління Патрульної поліції в Донецькій області лейтенанта поліції ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними; скасування постанови Серії ЕАА №287680 від 07.02.2018 року.

Рішенням Володарського районного суду Донецької області від 24 травня 2018 року позовні вимоги задоволено частково, скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАА №287680 від 07.02.2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладення стягнення у виді штрафу в розмірі 425,00 грн. Справу про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.122 КУпАП закрито. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Відповідач зазначив, що за приписами ст.18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода. Відповідач вважає, що за умов, які склалися, під час вчинення правопорушення, позивач мав можливість зупинити керований автомобіль та вести перемовини не порушуючи ПДР України, тобто користування засобами звязку тримаючи його у руці під час руху автомобіля в конкретному випадку не було крайньою мірою. Відповідач також вважає, що суд першої інстанції, оцінюючи запис відеофіксації вчиненого адміністративного правопорушення, не визнав останній неналежним та/або недопустимим, але надаючи оцінку доказам в сукупності, не обґрунтувавши підстав, надав перевагу довідці, яка видана підлеглою особою позивача.

Позивачем на адресу Донецького апеляційного адміністративного суду надіслано відзив на скаргу, в якому позивач просить розгляд адміністративної справи проводити за його відсутністю та відсутністю його представника.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що інспектором 1 батальйону 2 роти Управління Патрульної поліції в Донецькій області постановою ЕАА №287680 від 07.02.2018 року у справі про адміністративне правопорушення, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КпАП України, до позивача було застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Наведена постанова була винесена відповідачем внаслідок встановленого порушення позивачем вимог п.2.9.д ПДР України, а саме 07 лютого 2018 року близько 12:23 год. в Приморському районі м.Маріуполя Донецької області, позивач під час руху транспортного засобу FORD FIESTA державний № НОМЕР_1 користувався засобами звязку тримаючи їх у руках, а саме розмовляв по мобільному телефону, чим порушив п.2.9.д ПДР України.

Згідно п. 2.9.д Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, водієві забороняється під час руху транспортного засобу користуватися засобами зв'язку, тримаючи їх у руці (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання).

Частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративне правопорушення встановлена відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного розїзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами звязку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти пяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно до вимог статті 254 Кодексу України про адміністративне правопорушення про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

За приписами частини другої статті 258 Кодексу України про адміністративне правопорушення протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимогстатті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

За приписами статті 222 КпАП України органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту,передбачених частинами 1,2,3 статті 122 КпАП України.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року N 1395 зареєстр. в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 р. за N1408/27853,затверджено «Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», згідно до п.4 якої у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Відповідно до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Аналогічні приписи містяться у р.III Інструкціі №1395, згідно до п. 2 якого постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За приписами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

На підтвердження вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КпАП України, відповідачем надано відеозапис на диску DVD-R. Судом апеляційної інстанції був оглянутий наведений відеозапис, з якого вбачається, що позивач керуючи транспортним засобом користувався засобами звязку тримаючи їх у руках, а саме розмовляв по мобільному телефону, що також не заперечує та визнає сам позивач.

Суд апеляційної інстанції вважає, що факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КпАП України, підтверджено належними доказами, зокрема, відеозаписом на диску DVD-R, а тому відповідачем правомірно було прийнято постанову про притягнення до адміністративної відповідальності.

Застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин положення ст.17, ст.18 КУпАП, суд апеляційної інстанції вважає помилковим виходячи з наступного.

Статтею 17 КУпАП встановлено, що особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони, або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

За приписами ст.18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку про те, що стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза зазначеним охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. Джерелами загрозливої небезпеки у разі крайньої необхідності, зокрема можуть бути стихійні явища - повені, пожежі, землетруси тощо. Небезпека за таких обставин не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов'язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Згідно довідки ТОВ «Код Здоровя» від 20.02.2018 року головний лікар МЦ ТОВ «Код Здоровя» ОСОБА_3 07.02.2018 року дійсно рухалась на власному автомобілі по пр-ту Нахімова в аптеку за службовою необхідністю, яка виникла під час лікування хворого. Під час його перебування в стаціонарі МЦ в післяопераційному періоді виникли ускладнення, які потребували термінового лікування. Для цього край необхідні були ліки, яких на той момент було не достатньо, а відсутність їх загрожувала життю пацієнта.

Під час огляду відеозапису встановлено, що позивач, пояснюючи причини порушення п.2.9 ПРД України, зазначила, що її визвали до лікарні, по телефону розмовляла з доктором.

Вищевикладене свідчить про те, що за умов які склалися під час вчинення позивачем порушення ПДР, остання мала можливість зупинити керований нею автомобіль та вести перемовини не порушуючи ПДР. Тобто, користування засобом телефонного звязку тримаючи його у руці під час руху автомобілю, в даному випадку, не було крайньою необхідностю.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що спірна постанова прийнята відповідачем на підставі у межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією України та Законами України, а тому судом першої інстанції безпідставно задоволено позов.

На підставі вищенаведеного, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції постанова прийнята з порушенням норм матеріального права, що є підставою для скасування постанови та прийняття нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 311, 205, 271, 272, 286, 308, 311, 313, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу інспектора 1 батальйону 2 роти Управління Патрульної поліції в Донецькій області лейтенанта поліції ОСОБА_2 на рішення Володарського районного суду Донецької області від 24 травня 2018 року у справі №222/271/18 - задовольнити.

Рішення Володарського районного суду Донецької області від 24 травня 2018 року у справі №222/271/18 - скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до інспектора 1 батальйону 2 роти Управління Патрульної поліції в Донецькій області лейтенанта поліції ОСОБА_2 про про визнання дій неправомірними; скасування постанови Серії ЕАА №287680 від 07.02.2018 року - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Т.Г. Гаврищук

Судді: А.А. Блохін

ОСОБА_1