Справа № 826/20383/16
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2018-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 червня 2018 року № 826/20383/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І. розглянув у письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до Десятої Київської нотаріальної контори, державного нотаріусу Десятої нотаріальної контори Давидової Т.М., третя особа: ОСОБА_3 про визнання протиправним дій, скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Десятої Київської нотаріальної контори , державного нотаріусу Десятої нотаріальної контори Давидової Т.М., третя особа: ОСОБА_3 про визнання протиправним дій зі здійснення державної реєстрації права власності на квартиру за ОСОБА_3 в порушення вимог черговості, скасування рішення від 26.08.2016 №31107219, скасування запису в Державному реєстрі прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 26.08.2016 за ОСОБА_3 на квартиру за підставі свідоцтва про право власності .

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127, якою затверджено Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо черговості вирішення заяв про реєстрацію права власності.

Третя особа заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у письмових запереченнях, з яких вбачається, що вона є спадкоємицею померлого ОСОБА_4 та на підставі свідоцтва про спадщину, оскаржуваним рішенням, зареєстровано право власності на спірну квартиру. Крім того, третя особа вказує, що позивач не є добросовісним набувачем права власності на квартиру, оскільки договір купівлі-продажу з власником квартири (ОСОБА_4) укладено через десять місяців після смерті останнього.

Відповідачі письмових заперечень по суті позову не надали.

В судовому засіданні відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва,

ВСТАНОВИВ:

Позивачем укладено договір купівлі-продажу від 19.08.2016, предметом якого є квартира АДРЕСА_1.

У зв'язку з викладеним, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Давидовою Т.М. 19.08.2016 зареєстровано заяву позивача про державну реєстрацію права власності №18214957.

26.08.2016 державним нотаріусом Десятої нотаріальної контори Давидовою Т.М. прийнято рішення №31107219 про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину №4-450 від 26.08.2016.

Спеціальним Законом, який визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна є Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 №1952-IV (надалі - «Закон № 1952-IV).

Пунктом 1 ч. 1 ст. 4 Закону передбачено, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме право власності на нерухоме майно.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 2 вказаного Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Приписи абзаців 2-3 ч. 5 ст. 3 Закону визначають, що державна реєстрація прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчиняється така дія.

Державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію.

Відповідно до чч. 1, 8, 9 ст 18 Закону державна реєстрація прав проводиться в такому порядку:

1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв;

2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав;

3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв;

4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень;

5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав);

6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав;

7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником;

8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

У разі якщо під час розгляду заяви про державну реєстрацію прав на нерухоме майно державним реєстратором встановлено наявність зареєстрованих у Державному реєстрі прав інших заяв про державну реєстрацію прав на це саме майно, заяви розглядаються в порядку черговості їх надходження.

Наступна заява розглядається тільки після прийняття державним реєстратором рішення про державну реєстрацію прав або про відмову в такій реєстрації щодо заяви, зареєстрованої в Державному реєстрі прав раніше.

Черговість розгляду заяв щодо одного об'єкта нерухомого майна застосовується як під час розгляду заяв про державну реєстрацію права власності та інших речових прав, так і під час розгляду заяв про державну реєстрацію обтяжень таких прав.

Датою і часом державної реєстрації прав вважається дата і час реєстрації відповідної заяви, за результатом розгляду якої державним реєстратором прийнято рішення про державну реєстрацію прав.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127 затверджено Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - Порядок №1127).

Відповідно до п. 11 Порядку №1127 формування та реєстрація заяв проводиться в порядку черговості звернення заявників до суб'єкта державної реєстрації прав або нотаріуса.

У разі коли після формування та реєстрації заяви до суб'єкта державної реєстрації прав або нотаріуса звернувся інший заявник щодо того самого майна, державний реєстратор, уповноважена особа приймає відповідні документи, формує та реєструє заяву.

Пунктом 12 Порядку №1127 визначено, що розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на таке майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав.

Під час розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор обов'язково використовує відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек, які є архівною складовою частиною Державного реєстру прав, а також відомості з інших інформаційних систем, доступ до яких передбачено законодавством, у тому числі відомості з Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру документів.

Згідно п. 13 Порядку №1127 у разі коли під час розгляду заяви державним реєстратором встановлено наявність раніше зареєстрованих інших заяв на це саме майно, ніж заява, що ним розглядається, державний реєстратор невідкладно приймає рішення про розгляд заяви після прийняття рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації за результатом розгляду заяви, яка зареєстрована в базі даних заяв раніше.

Черговість розгляду заяв застосовується як під час розгляду заяв про державну реєстрацію речових прав, так і під час розгляду заяв про державну реєстрацію обтяжень таких прав.

Отже, зави про державну реєстрацію, в даному випадку права власності, розглядаються в порядку черговості , рішення про розгляд заяви, що зареєстрована пізніше приймається виключно після прийняття рішення по раніше зареєстрованій заяві.

Як вбачається з матеріалів справи заява про державну реєстрацію права власності на вказану вище квартиру прийнята та зареєстрована 19.08.2016 за №18214957.

Судом встановлено, що заява про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 зареєстрована 26.08.2016, тобто після державної реєстрації заяви поданої позивачем, проте в порушення чч. 8, 9 ст. 18 Закону, п. 13 Порядку 1127 відповідачем прийнято рішення від 26.08.2016 №31107219 про державну реєстрацію права власності на зазначену квартиру за ОСОБА_3

З системного аналізу викладеного вбачається, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням процедури визначеної ст. 18 Закону, п. 11-13 Порядку №1127, отже позов в частині визнання протиправними дій зі здійснення державної реєстрації права власності на квартиру за ОСОБА_3 в порушення вимог черговості та визнання протиправним та скасування рішення від 26.08.2016 №31107219 є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 66 Порядку №1127 для державної реєстрації права власності на підставі заяви спадкоємця подаються документи, необхідні для відповідної реєстрації, передбачені статтею 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та цим Порядком, що підтверджують набуття спадкодавцем права власності на нерухоме майно, витяг із Спадкового реєстру про наявність заведеної спадкової справи та документ, що містить відомості про склад спадкоємців, виданий нотаріусом чи уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, якими заведено відповідну спадкову справу.

Державна реєстрація права власності на підставі заяви спадкоємця проводиться шляхом внесення до Державного реєстру прав відомостей про суб'єкта права власності - спадкодавця з обов'язковим зазначенням відомостей про смерть такої особи.

У разі коли нерухоме майно розташоване в межах декількох територій - Автономної Республіки Крим, областей, м. Києва чи м. Севастополя, державна реєстрація прав проводиться в межах однієї території, що обрана заявником.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 27 Закону державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для прийняття оскаржуваного рішення слугувало свідоцтво про право на спадщину №4-450 від 26.08.2016, тобто оскаржуване рішення прийнято за наявності законодавчо встановлених підстав.

Суд зауважує, що підставою для скасування оскаржуваного рішення є виключно процедурні порушення допущені відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення.

У відповідності до ч. 2 ст. 26 Закону у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

З урахуванням викладеного, у разі набрання даним судовим рішенням законної сили позивач не позбавлений права на звернення до відповідного органу реєстрації з вимогою про скасування запису про державну реєстрацію, внесеного на підставі рішення, скасованого у судовому порядку. Слід зазначити, що представником відповідача-3, на якого наразі, у тому числі, покладено обов'язок державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, підтверджено у письмових запереченнях проти позову факт того, що у разі задоволення заявлених позовних вимог та звернення позивача з відповідним рішенням та копіями документів до будь-якого суб'єкта державної реєстрації прав з метою скасування державної реєстрації прав, законодавством України передбачений обов'язок останнього внести записи про скасування записів Державного реєстру прав незалежно від участі у судовій справі.

Отже, суд дійшов до висновку, що позовна вимога про скасування запису в Державному реєстрі прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 26.08.2016 за ОСОБА_3 на квартиру за підставі свідоцтва про право власності є передчасною, а обов'язок в частині скасування реєстраційного запису, внесеного на підставі рішення, скасованого у судовому порядку, є законодавчим обов'язком відповідного органу державної реєстрації.

У силу ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 77, 139, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Задовольнити частково позов.

2. Визнати протиправним дії державного нотаріусу Десятої нотаріальної контори Давидової Т.М. зі здійснення державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3

3. Визнати протиправним та скасувати рішення від 26.08.2016 №31107219 про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3

4. Відмовити в задоволенні решти позовних вимог.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя В.І. Келеберда