Справа № 560/1000/17
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2018-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Справа № 560/1000/17
ПОСТАНОВА

іменем України

"12" червня 2018 р. м. Житомир

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Капустинського М.М.

суддів: Моніча Б.С.

ОСОБА_1,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Дубровицького районного суду Рівненської області від "23" березня 2018 р. у справі за позовом ОСОБА_2 до Дубровицької міської ради Рівненської області про визнання протиправним та скасування рішення органу місцевого самоврядування , -

суддя в 1-й інстанції - Оборонова І.В.,

час постановлення ухвали - не зазначено,

місце постановлення ухвали - м.Дубровиця,

дата складання повного тексту ухвали - 26.03.2018р.,-

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2017 р. позивач звернувся до суду з позовом до суду про визнання протиправним та скасування рішення Дубровицької міської ради Рівненської області №82 від 04.02.2016р. №82 "Про внесення змін до рішення міської ради від 27.01.2015р. №947 "Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки" з моменту набрання ним чинності.

В процесі розгляд справи позивачем подано клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду, в якому просив поновити строк для звернення до суду з адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування рішення Дубровицької міської ради Рівненської області №82 від 04.02.2016р. №82 "Про внесення змін до рішення міської ради від 27.01.2015р. №947 "Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки".

Ухвалою Дубровицького районного суду Рівненської області від 23.03.2018р. позовну заяву ОСОБА_2 до Дубровицької міської ради Рівненської області про визнання протиправним та скасування рішення органу місцевого самоврядування - залишено без розгляду.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Дубровицького районного суду Рівненської області від 23.03.2018р. та направити дану справу до суду першої інстанції. В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що відповідачем не надавалися і в матеріалах даної адміністративної справи відсутні докази оприлюднення проекту рішення Дубровицької міської ради Рівненської області від 04.02.2016р. №82 "Про внесення змін до рішення міської ради від 27.01.2015р. №947 "Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки" та аналізу регуляторного впливу даного рішення, а також не встановлені обставини щодо затвердження відповідачем планів діяльності з підготовки проектів регуляторних актів, змін до них, до якого включений був би також і проект рішення Дубровицької міської ради Рівненської області від 04.02.2016р. №82. Суд першої інстанції, дійшов помилкового висновку про дотримання відповідачем процедури офіційного оприлюднення рішення Дубровицької міської ради Рівненської області від 04.02.2016р. №82, в той час як норми ч.5 ст.12 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" та ст.22 Закону України "Про порядок висвітлення діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування в Україні засобами масової інформації" прямо зобов'язують відповідача оприлюднювати свої рішення в друкованих засобах масової інформації, що ним зроблено не було. Суд першої інстанції, посилаючись на норму ст.15 Закону України "Про доступ до публічної інформації", якою передбачений обов'язок розпорядника оприлюднювати свої рішення, не врахував, що оприлюднення рішення на веб-сайті не лише звільняє, але й зобов'язує відповідача оприлюднювати прийняті ним рішення у друкованих засобах масової інформації.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін. Зазначає, що оспорюване рішення прийняте та офіційно оприлюднено 04.02.2016р., в той час, як адміністративний позов про визнання протиправним та скасування рішення, поданий позивачем у серпні 2017 р., тобто більше ніж через півтора року з дати прийняття оскаржуваного рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що рішенням Дубровицької міської ради від 27.01.2015р. №947 "Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки" встановлено на території міста Дубровиці податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки згідно з додатками 1-3, яким встановлено ставку податку на нерухоме майно, відмінне від земельного податку, для об'єктів нежитлової нерухомості, зокрема, на інші будівлі (приміщення) в розмірі 0,5% від мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного податкового року за 1 м.кв. бази оподаткування (а.с.13-21).

Рішенням Дубровицької міської ради Рівненської області від 04.02.2016р. №82 "Про внесення змін до рішення міської ради від 27.01.2015р. № 947 "Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки", внесено зміни до рішення міської ради від 27.01.2015р. №947 "Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки", зокрема, до підпункту 5.1 пункту 5 шляхом викладення його в новій редакції, а саме встановлено ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб за 1 м.кв. бази оподаткування, зокрема, ставку податку для об'єктів нежитлової нерухомості визначено в розмірі 2% від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року. Пунктом ІІ даного рішення визначено, що воно набуває чинності з дня прийняття і застосовується з 01 січня 2016 року (а.с.22-23).

Залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до штампу вхідної кореспонденції Дубровицького районного суду Рівненської області з адміністративним позовом щодо оскарження вищезазначеного рішення позивач звернувся 09.08.2017р., тобто з порушенням встановленого приписами ст.122 КАС України шестимісячного строку звернення, вказані позивачем причини пропуску строку звернення до суду не є поважними, а тому підстави для поновлення пропущених строків відсутні.

Розглядаючи питання про законність та обґрунтованість судового рішення, яким позов залишено без розгляду, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Відповідно до ч.4 ст.123 КАС України, якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно з ч.2 ст.122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.1 ст.120 КАС України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Строк звернення до суду обчислюється за загальним правилом з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За приписами до ч.1 ст.121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

При цьому, поважними причинами пропуску строку позовної давності вважаються такі обставини, за яких своєчасне пред'явлення позову стає неможливим або утрудненим.

Поряд з цим, суд, оцінюючи обставини, що перешкоджали здійсненню процесуального права на оскарження, повинен виходити з оцінки та аналізу всіх наведених у клопотанні доводів, а також з того, чи мав заявник можливість своєчасно реалізувати своє право на оскарження.

У клопотанні про поновлення строку звернення до адміністративного суду, в обґрунтування поважності причин пропуску такого строку, позивач посилається на те, що у встановленому законом порядку оспорюване рішення не розміщувалося в друкованому виданні, разом з тим, виходячи зі змісту Регламенту, таке рішення могло набути чинності лише з моменту виходу випуску газети.

Частиною 12 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються у порядку, встановленому Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Статтею 1 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" № 1160-IV від 11.09.2003р. (далі - Закон № 1160-IV) визначено, що регуляторний акт - це прийнятий уповноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання; прийнятий уповноваженим регуляторним органом інший офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб і який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання, незалежно від того, чи вважається цей документ відповідно до закону, що регулює відносини у певній сфері нормативно-правовим актом. Регуляторним органом, зокрема є місцевий орган виконавчої влади та орган місцевого самоврядування.

Приписами ч.2 ст.13 Закону № 1160-IV визначено, що повідомлення про оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень і пропозицій, проект регуляторного акта та відповідний аналіз регуляторного впливу оприлюднюються шляхом опублікування в друкованих засобах масової інформації розробника цього проекту, а у разі їх відсутності - у друкованих засобах масової інформації, визначених розробником цього проекту, та/або шляхом розміщення на офіційній сторінці розробника проекту регуляторного акта в мережі Інтернет.

Згідно з п.5 ст.50 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" секретар міської ради забезпечує своєчасне доведення рішень ради до виконавців і населення, організовує контроль за їх виконанням, забезпечує оприлюднення рішень ради відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Крім того, згідно ч.11 ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування підлягають обов'язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Пунктом 2 частини 1 статті 15 Закону України "Про доступ до публічної інформації" передбачено, що розпорядники інформації зобов'язані оприлюднювати нормативно-правові акти, акти індивідуальної дії (крім внутрішньоорганізаційних), прийняті розпорядником, проекти рішень, що підлягають обговоренню, інформацію про нормативно-правові засади діяльності.

Згідно з ч.2 ст.15 Закону України "Про доступ до публічної інформації" інформація, передбачена частиною першою цієї статті, підлягає обов'язковому оприлюдненню невідкладно, але не пізніше п'яти робочих днів з дня затвердження документа. У разі наявності у розпорядника інформації офіційного веб-сайту така інформація оприлюднюється на веб-сайті із зазначенням дати оприлюднення документа і дати оновлення інформації.

Отже, саме дата опублікування регуляторного акту органу місцевого самоврядування в офіційних друкованих виданнях, розміщення на офіційних сторінках відповідних органів влади у мережі Інтернет, визначає момент, коли особа дізнається про свої порушенні права та інтереси.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідачем дотримано процедуру офіційного оприлюднення рішення №82 від 04 лютого 2016 року "Про внесення змін до рішення міської ради від 27 січня 2015 року №947 "Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки", відповідно до вимог Закону «Про доступ до публічної інформації», шляхом його публікації 04 лютого 2016 року, на офіційному веб-сайті Дубровицької міської ради (а.с.83).

Дані обставини свідчать, що про факт прийняття відповідачем даного рішення позивач фактично мав можливість дізнатись з дня його офіційного опублікування.

Позивач вказує, що він не є користувачем мережі Інтернет, а дізнатися про наявність оспорюваного рішення іншим чином він не міг, проте такі причини пропуску строку звернення до суду вказані позивачем, не заслуговують на увагу, оскільки не є поважними, відтак підстави для поновлення строку звернення позивача до адміністративного суду відсутні.

Рішенням Конституційного Суду України №17-рп/2011 від 13.12.2011р. визначено, що держава може встановлювати відповідні процесуальні строки, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судових захист і доступ до правосуддя.

Статтею 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, поновлення процесуального строку без об'єктивної наявності виключних підстав та наведення відповідних причин є порушенням принципу правової визначеності та порушує права учасників справи на справедливий судовий розгляд за пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішенні "Пономарьов проти України" (Ponomaryov v. Ukraine), заява №3236/03, п. 41, від 03.04.2008р. Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча саме національним судам, перш за все, належить приймати рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.

У зв'язку з цим, колегія суддів вважає, що зазначений адміністративний позов подано поза межами строку звернення до суду, а причини поважності пропуску строку не можна вважати поважними.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування ухвали

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, ухвалу Дубровицького районного суду Рівненської області від "23" березня 2018 р. без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя М.М. Капустинський

судді: Б.С. Моніч

ОСОБА_1

Повне судове рішення складено "12" червня 2018 р.