Справа № 818/2268/18
Суддя: О.М. Кунець
Дата ухвалення: 2018-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

15 червня 2018 р. Справа № 818/2268/18

Суддя Сумського окружного адміністративного суду Кунець О.М., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до судді Зарічного районного суду м. Суми Клименко Алли Яківни про визнання бездіяльності неправомірною,-

В С Т А Н О В И В:

До Сумського окружного адміністративного суду звернулия ОСОБА_1, ОСОБА_2 з позовною заявою до судді Зарічного районного суду м. Суми Клименко Алли Яківни про визнання неправомірною бездіяльності відповідача при розгляді клопотань по адміністративній справі №591/7249/17 (провадження №2-а/591/769/17) за адміністративним позовом ТОВ "РОАД РЕКОНСТРАКШН" до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради про визнання протиправними та скасування постанов Управління, яка перебуває в провадженні Зарічного районного суду м. Суми.

Вирішуючи питання, визначені ч.1 ст.171 КАС України, суд приходить до висновку, що поданий позов не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправною бездіяльність судді Зарічного районного суду м. Суми Клименко Алли Яківни при розгляді клопотань по адміністративній справі №591/7249/17.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначає, що 05.05.2018 року Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради до канцелярії Зарічного районного суду подано клопотання про залучення у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на боці відповідача ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по справі №591/7249/17. Як вказують позивачі, станом на день звернення до суду з даною позовною заявою суддя Клименко А.Я. вказані клопотання по справі №591/7249/17 не розглянула і процесуального рішення по ним не прийняла.

27.04.2018 та 16.05.2018 з клопотаннями по справі №591/7249/17 про залучення у якості третьої особи, які не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на боці відповідача звернувся ОСОБА_1 Однак, суддя Зарічного суду м. Суми Клименко А.Я., подані клопотання ОСОБА_1 не розглянула.

Позивачі вважають, що суддя Зарічного суду м. Суми Клименко А.Я., являючись суб'єктом владних повноважень, грубо порушила їхні права, передбачені ст.55 Конституції України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно ч.2 ст.20 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи:

1) що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України;

2) що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства;

3) про накладення адміністративних стягнень, крім випадків, визначених цим Кодексом;

4) щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) громадського об'єднання, саморегулівної організації віднесені до його (її) внутрішньої діяльності або виключної компетенції, крім справ у спорах, визначених пунктами 9, 10 частини першої цієї статті.

Відповідно до п.2,3 ч.1 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір;

публічно-правовий спір - спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи;

Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суду, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову проти суду чи судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя і посяганням на процесуальну незалежність суду.

Оскаржені позивачем дії (бездіяльність) суду є не управлінськими, а процесуальними, вчиненими при виконанні ним своїх обов'язків по здійсненню правосуддя, і тому їх законність може перевірятися лише судом вищої інстанції в порядку, передбаченому процесуальним законом.

Крім того, відповідно до п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України, однією із основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Вищезазначені положення Конституції України встановлюють, що рішення суду, його дії в питаннях здійснення правосуддя можуть бути оскаржені в порядку, визначеному ст.129 Конституції України та Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Разом з тим, приписами ст. 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.78 у справі "Zand v. Austria" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з &?я;…&?д; питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів &?д;…&?є;". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Суд, дослідивши матеріали вказаної позовної заяви та додані до неї документи, вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється набудь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення.

Проте в спірних правовідносинах між позивачами та судом (відповідачем) такі правовідносини не виникають, тому справа не може бути підсудна судам адміністративної юрисдикції.

Як вбачається, з поданої позовної заяви, відповідачем не прийнято процесуальних рішень щодо поданих клопотання про залучення до участі у адміністративній справі №591-7249/17 третіх осіб.

Такий спір не пов'язаний із захистом прав, свобод чи інтересів у публічно-правових відносинах від порушень з боку органів державної влади, оскільки оскаржені позивачами дії вчинені при здійсненні правосуддя, а тому законність таких дій може перевірятися лише судом вищої інстанції в порядку, передбаченому процесуальним законом.

Згідно з частиною 1 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України.

Відповідно до Конституції України та Закону України "Про судоустрій і статус судді" систему судоустрою складають місцеві суди, апеляційні суди, Верховний Суд.

Особи мають право оскаржити судове рішення до судів вищої інстанції в порядку та з підстав, визначених у процесуальному законодавстві.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року N 8 "Про незалежність судової влади" судам роз'яснено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається; суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 р. №6 "Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів" судам роз'яснено, що у розумінні положень частини 1 статті 2, пунктів 1, 7, 9 частини 1 статті 3, статті17, частини 3 статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб'єктами владних повноважень і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв'язку з розглядом судових справ.

Зазначені роз'яснення є відтворенням положень статей 62, 126 і 129 Конституції України, відповідно до яких матеріальна та моральна шкода, заподіяна при здійсненні правосуддя, відшкодовується державою лише безпідставно засудженій особі в разі скасування вироку як неправосудного; судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону, вплив на них у будь-який спосіб забороняється, а однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

У зв'язку із викладеним розгляд судом позовних вимог, незалежно від їх викладення та змісту, предметом яких є, по суті, оскарження процесуальних дій та судових рішень судді (суду), пов'язаних із розглядом справи (від стадії відкриття провадження у справі до розгляду по суті, перегляду судових рішень у передбачених процесуальним законом порядках і їх виконання), нормами ЦПК України чи іншими законами України не передбачено.

Зі змісту позовних вимог позивача чітко вбачається, що їх предметом є виключно дії судді при здійсненні правосуддя.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.170 КАС України, суд відмовляє у відкритті провадження у даній справі.

Керуючись ст.ст. 19, 170, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі №818/2268/18 за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 до судді Зарічного районного суду м. Суми Клименко Алли Яківни про визнання бездіяльності неправомірною.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в п'ятнадцятиденний строк з дня прийняття ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя О.М. Кунець