Справа № 522/13883/17
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2018-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2018 р.м.ОдесаСправа № 522/13883/17

Категорія: 2.1 Головуючий в 1 інстанції: Загороднюк В.І.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі: судді доповідача-головуючого ОСОБА_1,

суддів: Потапчука В.О., Семенюка Г.В.,

при секретарі Ханділян Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Одеської міської ради про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання повернути грошові кошти та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

Короткий зміст позовних вимог.

У липні 2017 року ОСОБА_2 звернувся з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача, що виразилася у незабезпеченні витратними матеріалами дошкільного навчального закладу №107; зобов'язати відповідача повернути йому кошти у розмірі 52 гривні 40 копійок; стягнути з відповідача на його користь 25000 гривень у якості компенсації моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що 06.06.2017 року він звернувся до Департаменту освіти Одеської міської ради із проханням повернути йому кошти, що він сплатив за витратні матеріали, які вимагали у нього у дошкільному навчальному закладі № 107. Витратними матеріалами, що він купив за власний кошт, дошкільні навчальні заклади України мають бути забезпечені з державного бюджету. При цьому, раніше він звертався до Департаменту освіти із проханням пояснити, чому у ДНЗ №107 керівництво примушує батьків купляти витратні матеріали, якими має бути забезпечений заклад - на що йому були надані дві суперечливі відповіді.

Оскільки Департамент освіти міської ради підпорядковується міській раді, а права його досі не відновлені і гроші не повернуті, він вимушений звернутися до суду.

Бездіяльність відповідача призвела до порушень його прав, що примусило його захищати свої конституційні права у суді - а це, в свою чергу, призвело до моральних страждань, оскільки вивело його із духовної рівноваги.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2018 року у задоволенні позовних вимог - відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення суду першої інстанції є невмотивованою, у звязку з чим просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити повністю.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Обставини справи.

Суд першої інстанції встановив, що згідно листа Департаменту освіти та науки Одеської міської ради від 14.02.2017 р. № 31-3А-39 на ім'я ОСОБА_2 на його звернення на урядову гарячу лінію від 01.02.2017 року повідомлено наступне. За інформацією КУ «Центр фінансування та господарської діяльності закладів та установ освіти Приморського району м. Одеси» в кошторисі Одеського ДНЗ №107 не передбачені кошти на закупівлю пластиліну, альбомів, кольорового паперу, фарби для малювання за рахунок бюджетного фінансування. Ознайомитись з кошторисом Одеського ДНЗ №107 можливо на інформаційному стенді в холі зазначеного закладу.

Вказане у зверненні канцелярське приладдя необхідне для використання на заняттях з дітьми. Батьки особисто та добровільно приймають рішення щодо надання будь-якої благодійної допомоги дошкільному закладу.

Згідно листа Департаменту освіти та науки Одеської міської ради від 25.05.2017 р. № 31-3А-39/2 на ім'я ОСОБА_2 на його електронне звернення від 26.04.2017 р. повідомлено наступне. За інформацією КУ «Центр фінансування та господарської діяльності закладів та установ освіти Приморського району м. Одеси» кошторисом Одеського ДНЗ №107 на 2017 рік не передбачені кошти, які за замовленням адміністрації закладу можуть використовуватися на придбання канцелярського приладдя, в тому числі на закупівлю пластиліну, кольорового паперу і фарб. Ознайомитись з кошторисом Одеського ДНЗ №107 можливо на інформаційному стенді в холі зазначеного закладу.

06.06.2017 р. ОСОБА_2 звернувся з заявою до Департаменту освіти та науки Одеської міської ради в якій з огляду на зміст листів від 14.02.2017 р. та від 25.0.2017 р. просить повернути йому гроші, які він витратив на закупівлю витратних матеріалів для ДНЗ № 107 у сумі 52,40 гривень. До заяви додано товарний чек № 2356 від 31.01.017 р. на вказану суму.

Згідно листа КУ „Центр фінансування та господарської діяльності закладів та установ системи освіти Приморського району м. Одеси від 05.07.2017 р. № 01-72/1477 на адресу ОСОБА_2 на його звернення від 06.06.2017 р. повідомлено, що станом на 01.07.2017 р. адміністрацією ОДНЗ № 107 не надавалося відповідних документів щодо оприбуткування вище вказаного дарунку (акварелі, пластиліну та пензлів на суму 52 грн. 40 коп.). Разом з тим, роз'яснено, що повернення за рахунок бюджетних коштів під звіт тим, хто не є працівником підприємства, організації чи установи, законодавством не передбачено.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що доказів на підтвердження заявлених позовних вимог позивачем суду не надано.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними з огляду на наступне.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході розгляду справи позивач частково довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Слід зазначити, що товарний чек № 2356 від 31.01.017 р. на суму 52,40 гривень не є беззаперечним доказом у справі, адже останній не підтверджує факту закупівлі витратних матеріалів саме для дошкільного навчального закладу № 107.

Отже колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що доказів на підтвердження заявлених позовних вимог позивачем суду не надано.

Стосовно позовних вимог стягнення з відповідача на користь позивача 25000 гривень у якості компенсації моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.

На підставі статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За змістом частини 1 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Згідно положень п.3 Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4 зазначено, що обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями вони заподіяні, яким є ступінь вини заподіювача, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини.

Згідно роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 (із змінами і доповненнями від 25 травня 2001 року № 5) Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Отже, обов'язок доказування спричиненої моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на особу, що позивається із таким позовом.

Позивачем не надано суду жодних переконливих доказів на підтвердження причинного зв'язку між діями чи бездіяльністю відповідача та завданням йому моральної шкоди, а також не зазначено, на яких критеріях розрахунку базується заявлена позивачем до відшкодування сума у розмірі 25000 грн.

Доводи апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині постанови, ґрунтуються на суб'єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2018 року у справі № 522/13883/17 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення у повному обсязі і підписання рішення суду 14 червня 2018 року.

Головуючий: ОСОБА_1
Суддя: Суддя: ОСОБА_3 ОСОБА_4