Справа № 196/172/18(2-а/196/4/2018)
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2018-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

07 червня 2018 року справа № 196/172/18(2-а/196/4/2018)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Юрко І.В.,

суддів: Чабаненко С.В. Чумака С.Ю. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2018 року у справі №196/172/18 (головуючий 1-ї інстанції Зубій А.В., ухвалене в приміщенні Царичанського районного суду Дніпропетровської області) за позовом ОСОБА_1 до Інспектора управління патрульної поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області 3 батальйону 5 роти лейтенанта поліції ОСОБА_2, Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 20.02.2018 року звернувся до Царичанського районного суду Дніпропетровської області з позовом до Інспектора управління патрульної поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області 3 батальйону 5 роти лейтенанта поліції ОСОБА_2, в якому просив визнати незаконними дії відповідача по винесенню постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАА №293472 від 13.02.2018 року за ч.2 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, визнати постанову нечинною та скасувати її.

Рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2018 року позовні вимоги задоволено.

Постанову серії ЕАА №293472 від 13 лютого 2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2 ст.122 КУпАП скасовано, провадження по справі закрито.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Департамент патрульної поліції Національної поліції України подав апеляційну скаргу, якою просив скасувати рішення суду та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Також в апеляційній скарзі скаржник просив розглянути справу в порядку письмового провадження.

Від представника позивача до суду надійшов лист, в якому він просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, а також просив розглянути справу за його відсутності та відсутності позивача.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі від 13.02.2018 року серії ЕАА № 293472, 13.02.2018 року о 06 год. 11 хв. у м.Дніпро по вул.Шмідта, 2, ОСОБА_1 керував транспортним засобом Volkswagen Transporter, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, без ввімкненого ближнього світла фар у темну пору доби, чим порушив п.п.«а» 19.1. ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною другою статті 122 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Вказаною постановою на ОСОБА_1 накладено адміністративний штраф в розмірі 425,00 грн. (а.с.6).

Не погодившись з таким рішенням інспектора патрульної поліції, ОСОБА_1 оскаржив його до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем не доведено факту наявності як події, так і складу адміністративного правопорушення, не надано доказів правомірності свого рішення в частині призначеного адміністративного стягнення.

Суд апеляційної інстанції не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі по тексту - Правила), Кодексу України про адміністративні правопорушення, Законом України «Про Національну поліцію».

Згідно вимог статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як зазначалось вище, згідно оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення, 13.02.2018 року о 06 год. 11 хв. у м.Дніпро по вул.Шмідта, 2, ОСОБА_1, керував транспортним засобом Volkswagen Transporter, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, без ввімкненого ближнього світла фар у темну пору доби, чим порушив п.п.«а» 19.1. ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною другою статті 122 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п.п «а» п.19.1. Правил у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості незалежно від ступеня освітлення дороги, а також у тунелях на транспортному засобі, що рухається, повинні бути ввімкнені такі світлові пристрої: на всіх механічних транспортних засобах - фари ближнього (дальнього) світла.

Позивач в позовній заяві зазначає, що керував автомобілем із ввімкненим ближнім світлом фар.

Разом з тим, з наявного в матеріалах справи відеозапису з нагрудної камери, вбачається, що ОСОБА_1 під час зупинки транспортного засобу та складання інспектором постанови не заперечував тієї обставини, що керував транспортним засобом без ввімкненого ближнього світла фар у темну пору доби.

Навпаки дружина позивача просила інспектора не складати постанову про адміністративне правопорушення, за що пропонувала інспектору гроші. Навіть після розяснення інспектором наслідків кримінальної відповідальності за надання хабара службовій особі, вона не перестала пропонувати відповідачу гроші за «таке незначне порушення».

Таким чином, зазначеним вище відеоматеріалом підтверджується факт скоєння позивачем адміністративного правопорушення.

Доказів на підтвердження іншого позивачем судам першої та апеляційної інстанції не надано та в матеріалах справи такі докази відсутні.

Позивач в адміністративному позові та апеляційній скарзі зазначає, що інспектор не вірно визначився із статтею КУпАП, якою передбачено адміністративне правопорушення, оскільки ч.2 ст.122 КУпАП, а відтак якщо ним й було скоєно порушення, в такій ситуації слід було застосувати ст. 125 КУпАП «інші порушення правил дорожнього руху».

Колегія суддів не приймає до уваги таке посилання позивача, оскільки воно є не логічним та не ґрунтується на законі.

Як зазначалось вище, відповідно до п.п «а» п.19.1. Правил у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості незалежно від ступеня освітлення дороги, а також у тунелях на транспортному засобі, що рухається, повинні бути ввімкнені такі світлові пристрої: на всіх механічних транспортних засобах - фари ближнього (дальнього) світла.

Частиною другою статті 122 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за порушення Правил, в тому числі за порушення водіями транспортних засобів правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів.

У наведеному вище тексті норми права розділові знаки та сполучник «або» вказують, що обставини, викладені після сполучника, мають окреме значення від обставин, викладених до зазначеного сполучника. Обставини правопорушення «при початку руху чи зміні його напрямку» стосуються лише порушення правил користування попереджувальними сигналами. Зазначена частина статті передбачає відповідальність за порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами (якими також є фари ближнього (дальнього) світла) незалежно від інших обставин, як то початок руху чи зміна його напрямку.

Крім того, є логічним, що при початку руху чи зміні його напрямку використовуються попереджувальні сигнали, які визначені в пункті 9 ПДР.

Виходячи з синтаксичної структури речення, частиною другою статті 122 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за порушення Правил, в тому числі за порушення водіями транспортних засобів правил користування зовнішніми освітлювальними приладами, використання цих приладів.

Також позивач в позовній заяві посилається на те, що особа, яка притягнута до відповідальності має схоже, проте інше прізвище - Доценко.

Дійсно, в постанові про адміністративне правопорушення як прізвище особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, вказано «Доценко».

Разом з тим, інші дані про таку особу співпадають з даними позивача - імя, по-батькові, рік народження, адреса місця проживання, марка та державний номер транспортного засобу, посвідчення водія.

Крім того, згідно тексту адміністративного позову, позивач просив скасувати постанову серії ЕАА № 293472 від 13.02.2018 року, складену відносно нього.

Таким чином, колегія суддів вважає опискою зазначення відповідачем у спірній постанові прізвища особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, як «Доценко» замість «Даценко». Вказана помилка не впливає на правомірність постанови відповідача.

Оцінюючи правомірність дій відповідача під час розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно позивача, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Частиною першою статті 276 КУпАП передбачено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Відповідно до статті 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, а передбачені статтями 80, 81, 121 - 126, 127 1 - 129, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130 і статтею 139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.05.2015 року №5рп/15 розяснено положення частини першої статті 276 КУпАП стосовно змісту словосполучення «за місцем його вчинення». Зазначено, що положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно - територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу.

Таким чином зазначеним рішенням розяснено, що словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно - територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу.

Відповідно до статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, в тому числі, про порушення правил дорожнього руху, частини перша, друга і третя статті 122. Від імені органів внутрішніх справ (Національної поліції) розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право: за адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою, другою і третьою статті 122, що передбачають стягнення у вигляді штрафу або штрафних балів, - уповноважені працівники підрозділів патрульної служби Національної поліції, які мають спеціальні звання. Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

Як вбачається з матеріалів справи, інспектор Савченко В.А. є уповноваженим працівником Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області і має спеціальне звання «лейтенант поліції», а тому має повноваження розглядати справи про адміністративне правопорушення, передбачене частиною другою статті 122 КУпАП, які вчиняються на території м. Дніпра.

Крім того, в позовній заяві позивач зазначає, що відповідач повинен був скласти протокол про адміністративне правопорушення, оскільки позивач не погодився з прийнятою відносно нього постановою у справі про адміністративне правопорушення.

Колегія суддів не приймає до уваги таке посилання позивача та зазначає, що згідно абзацу 2 статті 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Абзацем 5 статті 258 КУпАП передбачено, що якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобовязана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, абзацем 5 статті 258 КУпАП передбачено виняток, коли протокол не складається навіть у випадку оспорення особою допущеного порушення і адміністративного стягнення, а саме у випадку притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, а тому відповідачем правомірно не складено протокол про адміністративне правопорушення відносно позивача.

Судом апеляційної інстанції не виявлено будь-яких порушень відповідачем порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбаченого статтею 280 КУпАП, форма та зміст постанови про адміністративне правопорушення відносно позивача в повному обсязі відповідають вимогам чинного законодавства, зокрема нормам КУпАП.

Приймаючи до уваги зазначені вище обставини у їх сукупності, відсутні підстави для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача за частиною другою статті 122 КУпАП, оскільки останній порушив вимоги п.п.«а» 19.1. Правил дорожнього руху України, що підтверджується матеріалами справи, а тому на позивача відповідачем правомірно накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн., тобто в межах санкції зазначеної норми КУпАП.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем доведено правомірність прийняття постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відносно позивача.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції не вірно встановлені обставини справи та рішення прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, що у відповідності до статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Статтею 286 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено особливості розгляду справ з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до частини третьої статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись статтями 243, 250, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2018 року у справі №196/172/18 задовольнити.

Рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2018 року у справі №196/172/18 скасувати.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Інспектора управління патрульної поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області 3 батальйону 5 роти лейтенанта поліції ОСОБА_2, Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту прийняття та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя: І.В. Юрко

Суддя: С.В. Чабаненко

Суддя: С.Ю. Чумак