Справа № 826/8711/17
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2018-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 червня 2018 року № 826/8711/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши матеріали адміністративної справи в порядку письмового провадження

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "АРСАН ЮА"

до

Державної податкової інспекції у Шевченківському районі ГУ ДФС у місті Києві

про

визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії ,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «АРСАН ЮА» (далі – позивач) з позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі – відповідач), в якому просить (з урахуванням уточненої позовної заяви):

- скасувати рішення ДПІ у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість Товариства з обмеженою відповідальністю «Арсан ЮА» () від 21.12.2016 року №74;

- визнати протиправним та скасувати рішення ДПІ у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 12.01.2017 року №684/10/26-59-08-05-17 про відмову у прийнятті податкової декларації з ПДВ за листопад 2016 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Арсан ЮА» ();

- вважати поданою Товариством з обмеженою відповідальністю «Арсан ЮА» () до ДПІ у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві податкову декларацію з ПДВ за жовтень 2016 року датою її фактичного подання – 14.12.2016 року;

- вважати поданою Товариством з обмеженою відповідальністю «Арсан ЮА» () до ДПІ у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві податкову декларацію з ПДВ за листопад 2016 року датою її фактичного подання – 10.01.2017 року;

- зобов’язати ДПІ у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві подати органу Державного казначейства України висновок (подання) про повернення Товариству з обмеженою відповідальністю «Арсан ЮА» з Державного бюджету України коштів у розмірі 12975979,42 грн., що знаходилися в системі електронного адміністрування ПДВ;

- зобов’язати ДПІ у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві подати до суду звіт про виконання судового рішення протягом п’яти робочих днів з дня набрання постановою у даній справі законної сили;

- судові витрати зі сплати судового збору покласти на відповідача.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість Товариства з обмеженою відповідальністю «Арсан ЮА» прийнято протиправно та необґрунтовано, оскільки протягом 12 послідовних податкових місяців до дати анулювання здійснювало господарську діяльність, в тому числі щодо придбання товарів та звітувало про це до контролюючого органу.

Також позивач стверджує, що оскільки позивачем здійснювалось подання звітності з ПДВ за 12 послідовних податкових місяців (з дати реєстрації до дати анулювання реєстрації платником ПДВ), то подання декларації з порушенням встановленого строку може мати негативний наслідок для позивача лише у вигляді штрафу та не є підставою для анулювання реєстрації платника ПДВ.

Крім того, на думку позивача, внаслідок протиправності рішення ДПІ у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість Товариства з обмеженою відповідальністю «Арсан ЮА» від 21.12.2016 року №74 протиправним є і перерахування коштів, які залишались на рахунку в системі електронного адміністрування з ПДВ до бюджету. Списання коштів позивача з рахунку СЕА з ПДВ до бюджету призвело до негативного впливу на господарську діяльність позивача, оскільки було зупинено виконання зобов’язань по укладеним контрактам та виконання останніх у зв’язку з тим, що по першій події унеможливлюється реєстрація податкових накладних.

Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, подав до суду клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином; відзиву або письмових пояснень до позову не надав.

Суд враховує вимоги пункту 10 ч. 1 Перехідних положень КАС України (тут і надалі в редакції Закону України №2147- VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»), яким установлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей: справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом, згідно з ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 21 грудня 2016 року Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві прийнято рішення №74 про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість – Товариства з обмеженою відповідальністю «АРСАН ЮА» ().

Підставою для прийняття вказаного рішення зазначено: платник ТОВ «АРСАН ЮА», зареєстрований як платник податку протягом 12 послідовних податкових місяців подає (10 місяців) не подає (02 місяці) такі декларації, які свідчать про відсутність постачання/придбання товарів, здійснених з метою формування податкового зобов’язання чи податкового кредиту, що підтверджено довідкою про неподання платником податку на додану вартість податкових декларацій з податку на додану вартість протягом 12 послідовних податкових місяців від 21.12.2016 року № 913/26-59-12-01-27.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що внаслідок спроб позивача здійснити заходи щодо направлення контролюючому органу документів в електронному вигляді, про що було укладено договір №140720161 від 14.07.2016 року, 11.10.2016 року отримано відмову у прийнятті звіту по ЄСВ за вересень 2016 року з підстав виявленої помилки – «можливо, розірвано договір про визнання електронної звітності».

В подальшому, 15.11.2016 року за наслідками реєстрації звіту по ЄСВ за жовтень 2016 року та податкової декларації ТОВ «АРСАН ЮА» відмовлено у такій реєстрації з аналогічних підстав.

24.11.2016 року та 30.11.2016 року відмовлено у реєстрації податкової накладної із зазначенням «невірний підпис – сертифікат відсутній в базі сертифікатів».

Водночас, 05.12.2016 року позивачем отримано квитанцію №2 до договору про визнання електронних документів №281120162 від 28.11.2016 року, а договір прийнято.

16.12.2016 року податковим органом не прийнято звіт по ЄСВ за листопад 2016 р. з підстав того, що «можливо розірвано, договір про визнання електронної звітності».

Крім того, 12.01.2017 р. Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві прийнято рішення №684/10/26-59-08-05-17, яким повідомлено, що надана поштою 10.01.2017 року на паперових носіях податкову декларацію з податку на додану вартість за листопад 2016 р., яка складена з порушенням норм п.48.4 ст. 48 Кодексу, а саме: в обов’язковому реквізиті «індивідуальний податковий номер платника ПДВ» вказані недостовірні дані. З реєстру платників ПДВ ТОВ «АРСАН ЮА» виключено 21.12.2016 р.

Незгода позивача із вказаними рішеннями зумовила звернення позивача до суду з даним позовом.

При вирішенні спору по суті суд виходить з наступного.

У відповідності до підпункту 19-1.1.2 пункту 19-1 статті 19 Податкового кодексу України контролюючі органи виконують функції щодо контролю за своєчасністю подання платниками податків передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати податків, зборів, платежів.

Відповідно до пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України з метою виконання своїх функцій контролюючі органі мають право отримувати від платників інформацію щодо здійснення господарської діяльності, одержувати від суб'єктів господарювання і державних органів та установ первинні документи, користуватися інформаційними базами даних, запитувати та вивчати відомості, статистичну та іншу звітність, проводити аналіз управління ризиками тощо.

Згідно до підпункту «г» пункту 184.1 статті 184 Податкового кодексу України анулювання реєстрації платника податку на додану вартість відбувається у разі, якщо особа зареєстрована як платник податку, протягом 12 послідовних податкових місяців не подає органу державної податкової служби декларації з податку на додану вартість та/або подає таку декларацію (податковий розрахунок), яка (який) свідчить про відсутність постачання/придбання товарів, здійснених з метою формування податкового зобов'язання чи податкового кредиту.

Положенням про реєстрацію платників податку на додану вартість, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1130 від 14.11.2014 року (далі – Положення №1130), яке розроблене відповідно до розділів I, II, V, XIV, XVIII Податкового кодексу України та інших нормативно-правових актів, визначається порядок: реєстрації платників податку на додану вартість; анулювання реєстрації платників податку на додану вартість; ведення реєстру платників податку на додану вартість (далі - Реєстр); присвоєння індивідуального податкового номера платника податку на додану вартість; оприлюднення даних з Реєстру; перереєстрації платників податку на додану вартість; ведення документації при реєстрації/анулюванні реєстрації платників податку на додану вартість; формування і надання витягів та довідок з Реєстру.

Відповідно до п.5.1 Положення №1130 реєстрація діє до дати анулювання, яке відбувається у випадках, визначених пунктом 184.1 статті 184 розділу V Кодексу, якщо, зокрема, особа, зареєстрована як платник ПДВ, протягом 12 послідовних податкових місяців не подає до контролюючого органу декларації з податку на додану вартість та/або подає таку декларацію (податковий розрахунок), яка (який) свідчить про відсутність постачання/придбання товарів, здійснених з метою формування податкового зобов'язання чи податкового кредиту.

Пунктом 5.2 Положення №1130 передбачено, що при розгляді питання анулювання реєстрації згідно з підпунктом "г" пункту 184.1 статті 184 розділу V Кодексу (підпункт "г" пункту 5.1 цього розділу) 12 місяців визначаються із урахуванням того, що: не враховується місяць, в якому проведено реєстрацію особи платником ПДВ, якщо особа зареєстрована платником ПДВ з дня іншого ніж перший день календарного місяця; включаються останні 12 послідовних податкових місяців, за які подані податкові декларації (у разі подання декларацій) або сплив строк подання податкових декларацій (у разі неподання декларацій) до отримання чи складання контролюючим органом документа, який є підставою для анулювання реєстрації.

Анулювання реєстрації здійснюється шляхом виключення платника ПДВ з Реєстру.

Відповідно до п. 5.5 Положення №1130 анулювання реєстрації за самостійним рішенням контролюючого органу може бути здійснене на підставах, визначених у підпунктах "б" - "з" пункту 184.1 статті 184 розділу V Кодексу (підпункти "б" - "з" пункту 5.1 цього розділу).

Контролюючі органи здійснюють постійний моніторинг платників ПДВ, включених до Реєстру, та приймають рішення про анулювання реєстрації платників ПДВ у разі існування відповідних підстав. Рішення про анулювання реєстрації за самостійним рішенням контролюючого органу приймаються за наявності відповідних підтвердних документів (відомостей). Такими документами є, зокрема, довідка про подання/неподання платником ПДВ контролюючому органу декларації з податку на додану вартість протягом 12 послідовних податкових місяців та/або реєстр (перелік) податкових декларацій (податкових розрахунків) особи за 12 послідовних податкових місяців, які свідчать про відсутність постачання/придбання товарів, здійснених з метою формування податкового зобов'язання чи податкового кредиту у таких деклараціях (податкових розрахунках) протягом 12 послідовних податкових місяців (підстава - підпункт "г" пункту 184.1 статті 184 розділу V Кодексу). У реєстрі (переліку) зазначаються дані про реєстрацію особи платником ПДВ та по кожній декларації (податковому розрахунку) - податковий період, дата надходження декларації (податкового розрахунку) до контролюючого органу, загальні обсяги постачання/придбання товарів, здійснених з метою формування податкового зобов'язання чи податкового кредиту звітного періоду, вказані у відповідних рядках та колонках податкової декларації (податкового розрахунку).

За наявності зазначених підтвердних документів (відомостей) контролюючий орган за місцем перебування на обліку платника податків приймає рішення про анулювання реєстрації особи – платника ПДВ незалежно від здійснення контролюючим органом документальних та камеральних перевірок такої особи і їх результатів, а також обов'язку такої особи бути зареєстрованою та/або нараховувати чи сплачувати податок на додану вартість відповідно до законодавства (п. 5.6 Положення №1130).

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуване рішення №6177/26-59-12-29 від 21.12.2016 р. прийняте з підстав того, що платник подає/не подає податкові декларації з податку на додану вартість протягом періоду з листопада 2015 року по листопад 2016 року з показниками, які свідчать про відсутність постачання/придбання товарів, здійснених з метою формування податкового зобов’язання чи податкового кредиту та має за останні 12 календарних місяців обсяги оподатковуваних операцій 00 гривень.

Водночас, аналіз норм чинного законодавства свідчить про те, що рішення податкового органу про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість на підставі підпункту «г» пункту 184.1 статті 184 Податкового кодексу України має прийматися за наявності відповідних підтверджуючих документів та з врахуванням аналізу податкових декларацій платника податку.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі ВАС України № К/800/19768/14 від 11.05.2016 року.

Відповідачем не надано до суду, зокрема, довідки про подання/неподання платником ПДВ контролюючому органу декларації з податку на додану вартість протягом 12 послідовних податкових місяців та/або реєстр (перелік) податкових декларацій (податкових розрахунків) особи за 12 послідовних податкових місяців, які свідчать про відсутність постачання/придбання товарів, здійснених з метою формування податкового зобов'язання чи податкового кредиту у таких деклараціях (податкових розрахунках) протягом 12 послідовних податкових місяців (підстава - підпункт "г" пункту 184.1 статті 184 розділу V Кодексу).

Також, представником податкового органу не підтверджено результатами перевірки висновки про те, що відображені позивачем в податкових деклараціях обсяги оподатковуваних господарських операцій складають 0,00 грн. Крім того, контролюючим органом не здійснено аналізу податкової звітності та первинних документів.

Водночас, в матеріалах справи наявні копії податкової звітності позивача за період з листопада 2015 року по листопад 2016 року.

Неприйняття податковим органом податкової звітності за жовтень-листопад 2016 року не може бути підставою для прийняття рішення про анулювання реєстрації платника податків на додану вартість на підставі пункту «г» п. 184.1 ст. 184 Податкового кодексу України.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до п. 5 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Оскільки відповідачем не надано до суду жодних доказів на підтвердження правомірності прийняття оскаржуваного рішення №6177/26-59-12-29 від 21.12.2016 р., суд приходить до висновку про необхідність його скасування як протиправного.

В частині позовних вимог щодо скасування рішення №684/10/26-59-08-17 від 12.01.2017 року про відмову у прийнятті податкової декларації та вимог щодо прийняття податкових декларації за жовтень-листопад 2016 року, суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 49.8 ст. 49 Податкового кодексу України прийняття податкової декларації є обов'язком контролюючого органу.

Імперативний характер наведеної норми означає, що контролюючий орган не має права не прийняти фактично отриману податкову декларацію, подану платником податків в один із способів, передбачених п.49.3 ст. 49 Податкового кодексу України (особисто або через представника, поштою чи засобами електронного зв'язку).

Практична реалізація процедури прийняття податкової декларації визначається п.п.49.8 та 49.9 ст. 49 Податкового кодексу України.

Як передбачено нормою абзацу 1 п. 49.9 ст. 49 Податкового кодексу України, за умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання контролюючим органом.

Згідно з п. 49.8 ст. 49 Податкового кодексу України, під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених п.п. 48.3 та 48.4 ст. 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

Податковим кодексом України передбачені спеціальні наслідки подання платником податків податкової декларації, заповненої з порушенням вимог п.п. 48.3 та 48.4 ст. 48 Податкового кодексу України. У такому разі, на підставі п. 49.11 ст. 49 Податкового кодексу України, контролюючий орган зобов'язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови.

Відповідно до п. 48.3 ст. 48 Податкового кодексу України, податкова декларація повинна містити такі обов'язкові реквізити: тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий); звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація; звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку); повне найменування (прізвище, ім'я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами; код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); місцезнаходження (місце проживання) платника податків; найменування контролюючого органу, до якого подається звітність; дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми); ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому цього пункту, посадових осіб платника податків; підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).

Згідно з п. 48.4 ст. 48 Податкового кодексу України у окремих випадках, коли це відповідає сутності податку або збору та є необхідним для його адміністрування, форма податкової декларації додатково може містити такі обов'язкові реквізити: відмітка про звітування за спеціальним режимом; код виду економічної діяльності (КВЕД); код органу місцевого самоврядування за КОАТУУ; індивідуальний податковий номер згідно з даними реєстру платників податку на додану вартість за звітний (податковий) період; дата та номер рішення про включення неприбуткової організації до Реєстру неприбуткових установ та організацій; ознака неприбутковості організації; повне найменування нерезидента; місцезнаходження нерезидента; назва та код держави резиденції нерезидента.

Обґрунтовуючи відмову у прийнятті податкової декларації з податку на додану вартість за листопад 2016 року, відповідач зазначив, що в обов’язковому реквізиті «індивідуальний податковий номер платника ПДВ» вказані недостовірні дані, оскільки з реєстру платників ПДВ ТОВ «АРСАН ЮА» виключено 21.12.2016 р.

Водночас, чинним законодавством передбачено, що зазначення індивідуального податкового номеру платника ПДВ є правом, а не обов’язком, як стверджує контролюючий орган, у оскаржуваному рішенні.

Відтак, позиція відповідача про невідповідність поданої позивачем декларації з ПДВ за листопада 2016 року вимогам Податкового кодексу України є необґрунтованою і суперечить наданим позивачем доказам.

Суд зазначає, що ним не надається правова оцінка рішенню відповідача про розірвання в односторонньому порядку договору про визнання електронних документів, оскільки дане рішення не є предметом спору.

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку про правильність оформлення позивачем податкової декларації з ПДВ за листопад 2016 року і відсутність підстав для їх неприйняття, що свідчить про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування рішення від 12.01.2017 року №684/10/26-59-08-05-17.

Згідно з п. 49.13 ст. 49 Податкового кодексу України, у разі якщо в установленому законодавством порядку буде встановлено факт неправомірної відмови контролюючим органом (посадовою особою) у прийнятті податкової декларації, остання вважається прийнятою у день її фактичного отримання контролюючим органом.

Задоволення судом позовних вимог щодо визнання протиправною відмови прийняти податкову декларацію за жовтень-листопад 2016 року означає, що відповідні рішення не створили жодних правових наслідків, а тому зазначені податкові декларації та додатки до них вважаються поданими датою фактичного їх отримання відповідачем, тобто 14.12.2016 року та 10.01.2017 року відповідно. Отже, обов'язок платника податків щодо своєчасного подання податкової звітності є виконаним належним чином, а його порушені права цілком відновленими.

Відповідно до інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 15 червня 2012 року №1503/12/13-12, резолютивна частина постанови адміністративного суду про задоволення позовних вимог у справі, предметом оскарження в якій є протиправність відмови податкового органу у прийнятті податкової декларації має містити висновок про визнання протиправною відмову податкового органу прийняти податкову декларацію, а податкової декларації такою, що подана платником податків у день її фактичного отримання органом державної податкової служби (із зазначенням дати).

Враховуючи вищевикладене, податкові декларації з ПДВ за жовтень, листопад 2016 року та додатки до них вважаються прийнятими та зареєстрованими 14.12.2016 року та 10.01.2017 року відповідно, що свідчить про наявність підстав для задоволення позовних вимог у вказаній частині.

В частині позовних вимог щодо подання відповідачем органу державного казначейства висновку (подання) про повернення ТОВ «АРСАН ЮА» грошових коштів у розмірі 12975979,42 грн., що знаходилися в системі електронного адміністрування ПДВ, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог п.43.1. ст. 43 Податкового кодексу України помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов'язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

Згідно з п. 43.3 ст. 43 Податкового кодексу України платник податків подає заяву про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань та пені у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов'язання та/або податкового боргу з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення у готівковій формі коштів за чеком у разі відсутності у платника податків рахунка в банку.

Пунктом 43.41 ст. 43 Податкового кодексу України визначено, що у разі повернення надміру сплачених податкових зобов'язань з податку на додану вартість, зарахованих до бюджету з рахунка платника податку в системі електронного адміністрування податку на додану вартість у порядку, визначеному пунктом 2001.5 статті 2001 цього Кодексу, такі кошти підлягають поверненню виключно на рахунок платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, а у разі його відсутності на момент звернення платника податків із заявою на повернення надміру сплачених податкових зобов'язань з податку на додану вартість чи на момент фактичного повернення коштів - шляхом перерахування на поточний рахунок платника податків в установі банку.

Аналіз наведених норм свідчить, що підставою для повернення надміру сплачених податкових зобов'язань з податку на додану вартість, зарахованих до бюджету з рахунка платника податку в системі електронного адміністрування податку на додану вартість є заява платника податку про таке повернення.

Так, контролюючий орган не пізніше ніж за п'ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів. На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п'яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань та пені платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Контролюючий орган несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету(п.43.5 ст.43 Податкового кодексу України).

Повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань платникам податків здійснюється з бюджету, у який такі кошти були зараховані.

В матеріали справи наявна заява позивача від 21.01.2017 року про звернення позивача до податкового органу щодо повернення надміру сплачених податкових зобов'язань з податку на додану вартість, зарахованих до бюджету з рахунка платника податку в системі електронного адміністрування податку на додану вартість.

Відтак, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог і у вказаній частині.

Частиною 1 ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 ст. 73 КАС України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами ст. 76 КАС України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представника позивача стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Частиною 3 ст. 139 КАС України визначено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись ст.ст. 72-73, 76-77,139, 143, 243-246, 255 КАС України, суд, –

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «АРСАН ЮА» задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення ДПІ у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість Товариства з обмеженою відповідальністю «Арсан ЮА» () від 21.12.2016 року №74.

3. Визнати протиправним та скасувати рішення ДПІ у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 12.01.2017 року №684/10/26-59-08-05-17 про відмову у прийнятті податкової декларації з ПДВ за листопад 2016 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Арсан ЮА» ().

4. Вважати поданою Товариством з обмеженою відповідальністю «Арсан ЮА» () до ДПІ у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві податкову декларацію з ПДВ за жовтень 2016 року датою її фактичного подання – 14.12.2016 року.

5. Вважати поданою Товариством з обмеженою відповідальністю «Арсан ЮА» () до ДПІ у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві податкову декларацію з ПДВ за листопад 2016 року датою її фактичного подання – 10.01.2017 року.

6. Зобов’язати ДПІ у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві подати органу Державного казначейства України висновок (подання) про повернення Товариству з обмеженою відповідальністю «Арсан ЮА» з Державного бюджету України коштів у розмірі 12975979,42 грн., що знаходилися в системі електронного адміністрування ПДВ на розрахунковий рахунок.

7. Зобов’язати ДПІ у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві подати до суду звіт про виконання судового рішення протягом п’яти робочих днів з дня набрання постановою у даній справі законної сили.

8. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Арсан ЮА» () понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 6400,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань ДПІ у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві ().

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч. 1 ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.Б. Федорчук