Справа № 826/4915/17
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2018-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/4915/17 Суддя (судді) першої інстанції: Шрамко Ю.Т.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - доповідача Глущенко Я.Б.,

суддів Кузьмишиної О.М., Пилипенко О.Є.,

секретаря Андрієнко Н.А.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БК «Техносила» до Ніжинської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, за апеляційною скаргою Ніжинської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Чернігівській області на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 грудня 2017 року, -

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «БК «Техносила» звернулося у суд із позовом до Ніжинської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Чернігівській області, у якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 17.10.2016 року №, №.

В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідачем у порушення норм податкового законодавства, з перевищенням повноважень, прийняті податкові повідомлення-рішення, якими неправомірно збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість і застосовані штрафні (фінансові) санкції, а також зменшено залишок від'ємного значення. Зокрема, позивач вказує на те, що реальність господарської операції з контрагентом ТОВ «Акта Компані» підтверджується наявними в справі первинними документами.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 грудня 2017 року позов задоволено.

Рішення суду умотивовано тим, що доводи відповідача про нікчемність укладеного між позивачем та ТОВ «Акта Компані» договору №2001 від 20.01.2016 року ґрунтуються на припущеннях, не підтверджуються належними доказами та спростовуються доказами, наданими представником позивача.

Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати постанову та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги скаржник посилається на те, що до складу податкового кредиту позивачем безпідставно включено суму ПДВ у розмірі 313244,33 грн., позаяк правочини з ТОВ «Акта Компані» вчинені без мети настання реальних наслідків. У контрагента позивача відсутня можливість вчинення відповідної господарської операції, оскільки на даному підприємстві працювала 1 особа, з початку своєї діяльності ТОВ «Акта Компані» не здійснювало придбання армататури, яка є предметом спірного договору, маса виробів не відповідає кількості у паспортах, актах приймання виконаних робіт, актах прийому-передач, доданих до специфікацій та податкових накладних, відсутні товарно-транспортні накладні. Окрім того, згідно ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська по справі №201/8694/15-к ТОВ «Акта Компані» створене та використовується групою осіб з метою надання послуг з незаконної мінімізації податкових зобов'язань підприємствам реального сектору економіки, а також виведення грошових коштів до тіньового сектору.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню, з таких підстав.

З матеріалів справи убачається, що податковим органом на підставі п.п. 78.1.11 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «БК Техносила» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість за січень 2016 року по взаємовідносинах з ТОВ «Акта Компані», за наслідками якої складено акт від 27.09.2016 року № №/14-38649169.

Згідно висновків акту перевірки встановлено порушення позивачем вимог статті 185, статті 186, статті 198, статті 200, статті 201 розділу V Податкового кодексу, пункту 2 статті 3, частини 1 статті 9 Закону «Про бухгалтерський облік» в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 313244, 33 грн. в тому числі за січень 2016 року на суму 313244, 33 грн.; статті 185, статті 186, статті 198, статті 200, статті 201 розділу V Податкового кодексу, пункту 2 статті 3, частини 1 статті 9 Закону «Про бухгалтерський облік» в результаті чого завищено від`ємне значення різниці між сумою податкових зобов'язань та податкового кредиту в періоді, що перевірявся на загальну суму 20089,00 грн. у тому числі за січень 2016 року - 20089,00 грн.

На підставі акту перевірки 17.10.2016 року відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення №, яким визначено завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду на 20089,00 грн. та №, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)» на 313244,33 грн. та за штрафними санкціями на 78311,08 грн.

Уважаючи вказані податкові повідомлення - рішення протиправними, позивач звернувся у суд із даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 1 Закону від 16.07.99 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон N 996-XIV) визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Будь-які документи (у тому числі договори, податкові накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону N 996-XIV господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу.

Так, відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з, зокрема, придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч. 2 ст. 9 Закону N 996-XIV).

Отже, наведені правові норми дозволяють платнику податку формувати податковий кредит та витрати у зв'язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) та на підставі відповідних розрахункових, платіжних та інших документів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Так, задовольняючи позов, місцевий суд дійшов до висновку, що позивачем надано належні первинні та бухгалтерські документи, які підтверджують реальність здійснення спірних господарських операцій між позивачем та його контрагентом.

Однак, такі висновки суду першої інстанції зроблені за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, та не відповідають фактичним обставинам справи та наявним в її матеріалах доказам.

З матеріалів справи убачається, що 20 січня 2016 року між позивачем та ТОВ «Акта Компані» укладено договір на виконання робіт №2001 від 20.01.2016 року, відповідно до п. 1.1 якого «в порядку та на умовах, визначених цим договором, виконавець зобов`язується виготовити власними або залученими силами та засобами, та передати (поставити) замовнику арматурні каркаси (далі - продукція) згідно наданого замовником технічного завдання».

На підтвердження реальності вказаного договору позивачем надано акти приймання виконаних робіт, акти прийому - передачі, специфікації до договору, податкові накладні,, платіжні доручення, паспорти на підтвердження якості продукції, копії сертифікатів якості та сертифікатів прийомки.

Колегія суддів дослідила наведені документи та приходить до наступного.

Як убачається із змісту вказаних документів, маса виробів не відповідає кількості, зазначеної у паспортах (596 каркасів загальною масою 120,84 тон), актах приймання виконаних робіт (масою 186 тон), актах прийому-передач доданих до специфікацій (маса металоконструкцій 186 тон в кількості 949 штук) та податкових накладних (маса136,054 тони).

Окрім того, в наданих специфікаціях та актах прийому - передачі (а.с.58 -83 т. 2) відсутня дата їх складання, а деякі специфікації та акти прийому - передачі (а.с.92, 98 т. 2) складені 04 січня 2016 року, тобто раніше ніж позивачем та ТОВ «Акта Компані» укладено договір №2001 від 20 січня 2016 року, що ставить під сумнів достовірність зазначених в них даних.

До того ж, судова колегія звертає увагу на те, що предметом договору №2001 від 20 січня 2016 року є арматурні каркаси, які ТОВ «Акта Компані» зобов'язувалося виготовити власними або залученими силами та засобами, та виготовлення яких потребує наявності відповідних кваліфікованих працівників, які пройшли спеціальне навчання та мають відповідні посвідчення про присвоєння кваліфікації (зварювальників). У той час як на підприємстві контрагента позивача працювала одна людина в особі директора.

Судом першої інстанції не було перевірено наявність у контрагента позивача основних засобів та трудових ресурсів, необхідних для вчинення дій, відсутність яких ставить під сумнів зміст відповідних операцій. Позивачем таких доказів також не додано та доводи податкового органу в цій частині не спростовано.

Також, на підтвердження реальності спірного договору позивачем не надано товарно - транспортних накладних чи інших документів, що відображають перевезення товару. Зазначене виключає можливість встановлення руху такого, у той час як розмір, об'єм та вага арматурних каркасів свідчить про те, що для доставки останніх контрагент позивача повинен був залучити відповідний вантажний транспорт та інших працівників.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що більшість наданих позивачем первинних документів дійсно свідчить про те, що ним використовувалися арматурні каркаси у своїй господарській діяльності, однак такі не підтверджуюють реальність спірної господарської операції та факт виготовлення каркасів саме ТОВ «Акта Компані» та у подальшому їх продаж позивачу.

Окрім того, судова колегія ураховує, що в матеріалах справи знаходиться копія ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 травня 2015 року у справі №201/8694/15-к, якою накладено арешт на рахунок ТОВ «Акта Компані». Досудовим розслідуванням встановлено, що ТОВ створене та використовується групою осіб з метою надання послуг з незаконної мінімізації податкових зобов'язань підприємствам реального сектору економіки, а також виведення грошових коштів до тіньового сектору.

При цьому, колегія суддів наголошує, що платник податку повинен бути розумним та обачним при виборі контрагента. Перевірка наявності у контрагентів державної реєстрації та реєстрації у податковому органі не характеризує підприємство як добросовісного платника, що має ділову репутацію, як конкурентоспроможну особу на ринку відповідних товарів, що діє через уповноважену особу, яка представляє інтереси підприємства. Отже, заходи спрямовані на отримання витягу з Єдиного державного реєстру та інших документів реєстраційного характеру, не достатніми, позаяк отримані платником відомості не дозволяють кваліфікувати контрагентів як добросовісних партнерів, що гарантують виконання своїх зобов'язань через уповноважених представників.

Несприятливі наслідки недостатньої обережності у підприємницькій діяльності покладаються на особу, якою укладено відповідні правочини, та не можуть бути перенесені на бюджет шляхом зменшення податкових зобов'язань та провадження необґрунтованих виплат. У випадку недобросовісності контрагентів покупець несе ризик своєї бездіяльності не лише по виконанню господарсько - правових зобов'язань, але і в рамках податкових правовідносин, позаяк в силу вимог податкового законодавства позбавляється можливості скористатися пільговим порядком обчислення бази оподаткування у зв'язку з відсутністю належним чином оформлених первинних документів.

Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла до висновку, що податковий орган довів факт необґрунтованості отриманої платником податку податкової вигоди, оскільки за спірними операціями оформлювалися лише окремі первинні документи та податкові накладні без фактичного виконання контрагентами обумовлених операцій, чим створювалось видимість реального здійснення господарських операцій та правомірність формування сум податкових вигод, наслідком чого є отримання позивачем необґрунтованої податкової вигоди.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, що є підставою для відмови в їх задоволенні.

Відтак, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні, прийнятому з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також за неповного з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 КАС (у новій редакції від 15 грудня 2017 року) за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини першої статті 317 КАС (у новій редакції від 15 грудня 2017 року) підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи, неправильно застосовано норми матеріального права, то оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а позов залишенню без задоволення.

Керуючись статтями 34, 243, ч. 2 ст. 311, 317, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Ніжинської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Чернігівській області задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 грудня 2017 року скасувати.

У задоволенні позову Товариству з обмеженою відповідальністю «БК «Техносила» відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя - доповідачЯ.Б. Глущенко
суддя О.М. Кузьмишина
суддяО.Є. Пилипенко

(Повний текст постанови складений 13 червня 2018 року.)