Справа № 803/1945/17
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2018-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2018 рокуЛьвів№ 876/2683/18

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.,

суддів Гудима Л.Я, ОСОБА_1,

з участю секретаря судового засідання Копанишин Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління МВС України у Луганській області в особі ліквідаційної комісії на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2018 року у справі № 803/1428/17 (суддя Костюкевич С.Ф., м. Луцьк, час прийняття 11:26 год., повний текст рішення складений 27 лютого 2018 року) за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління МВС України у Луганській області в особі ліквідаційної комісії про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі,-

В С Т А Н О В И В :

20 грудня 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління МВС України у Луганській області від 06.11.2017 року за №12о/с, поновити її на посаді слідчого слідчого відділу Свердловського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області.

22 лютого 2018 року позивач та її представник подали заяви про уточнення позовних вимог, відповідно до яких просять визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 06.11.2017 року №12о/с та поновити ОСОБА_3 на посаді слідчого слідчого відділу Свердловського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області з 27.06.2016 року.

Рішенням від 22 лютого 2018 року Волинський окружний адміністративний суд позовні вимоги задовольнив повністю.

Визнав протиправним та скасував наказ Голови ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області від 06.11.2017 року №12 о/с ,,По особовому складу в частині звільнення ОСОБА_2 з займаної посади з 27 червня 2016 року та поновив ОСОБА_2 на посаді слідчого слідчого відділу Свердловського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області з 27.06.2016 року.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді суд звернув до негайного виконання.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Головне управління МВС України у Луганській області в особі ліквідаційної комісії подало апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що заява про уточнення позовних вимог позивачем подана в день судового засідання - 22.02.2018, а тому не відповідає вимогам ч. 1 ст. 47 КАС України, оскільки позивач мав право її подати не пізніше ніж за пять днів до судового засідання.

Крім того, на порушення вимог ч.7 ст. 47 КАС України копія заяви на адресу відповідача не надходила, а тому така заява не повинна була прийнята судом.

Однак, прийнявши заяву про уточнення позовних вимог, суд першої інстанції не запропонував та не встановив відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог та для подання заперечення на відповідь на відзив, у звязку із чим були порушені процесуальні права відповідача щодо подання до суду відповідних заяв по суті справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обовязки переходять до правонаступників.

У свою чергу ГУНП в Луганській області не є правонаступником ГУМВС України у Луганській області.

Наказом МВС України від 06.11.2015 № 1388 ,,Про організаційно - штатні питання повністю скасовано штати органів, підрозділів, установ та підприємств МВС України та скорочено усі посади, у тому числі й в ГУ МВС України у Луганській області.

Таким чином на сьогодні штату ГУ МВС України у Луганській області не існує, як і не існує будь-яких посад ГУ МВС України у Луганській області.

Тому відповідно до положень п.10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України ,,Про Національну поліцію працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу в поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Таким чином, ГУ МВС України у Луганській області було прийняте правомірне рішення щодо звільнення ОСОБА_2 через скорочення штатів.

У ліквідаційної комісії ГУМВС України у Луганській області відсутні повноваження щодо працевлаштування працівників (колишніх працівників) міліції в поліцію, а тому прийняти ОСОБА_2 на службу в поліцію в порядку, згідно якого приймались працівники органів та підрозділів внутрішніх справ неможливо, оскільки термін дії цього порядку, відповідно до пункту 9 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України ,,Про Національну поліцію складав три місяці з дня опублікування вказаного закону (з 07.08.2015) і на теперішній час сплинув.

Перебування ГУ МВС України у Луганській області у стадії припинення юридичної особи, а також чинне законодавство унеможливлювало розгляд питання трудових відносин з ОСОБА_2, позаяк вони передбачають фактичне виконання функціональних (посадових) обовязків за займаною штатною посадою та оплату праці.

За таких обставин, відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В судовому засіданні апеляційного суду, проведеному в режимі відеоконференції, представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги та просить їх задовольнити в повному обсязі.

Позивач заперечила вимоги апеляційної скарги та просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не належить до задоволення з таких підстав.

З матеріалів справи апеляційний суд вбачає, що позивач ОСОБА_2 наказом від 01.07.2010 року №290 була прийнята на службу в органи внутрішніх справ та призначена на посаду слідчого слідчого відділу Свердловського міського відділу ГУ МВС України у Луганській області.

Відповідно до свідоцтва про народження серії І-ЕД №245625 у позивачки 26.06.20012 року народився син ОСОБА_4.

Наказом від 31.08.2012 року №291 позивачу надана відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 30.08.2012 року по 26.06.2015 року, а наказом від 19.08.2015 року №291 надана відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею 4-х річного віку з 27.06.2015 року по 26.06.2016 року.

Згідно свідоцтва про народження серії І-ЕГ №238127 у позивачки 05.05.20016 року народилась друга дитина донька Єлизавета.

Відповідно до довідки від 20.10.2014 року №75000004 про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, з 01.06.2014 року ОСОБА_2 з сином тимчасово проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

05.01.2016 року ОСОБА_2 змінила фактичне місце проживання, і згідно довідки від 20.10.2014 року №75000004 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи тепер зареєстрована і проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Наказом ГУ МВС України у Луганській області від 06.11.2015 року №401 о/с ,,По особовому складу згідно із пунктами 10 та 11 розділу ХІ Закону України ,,Про Національну поліцію та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено з 06.11.2015 року у запас Збройних Сил за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів) старшого лейтенанта міліції ОСОБА_2, слідчого слідчого відділу Свердловського міського відділу ГУ МВС України у Луганській області (під час перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 4-х річного віку).

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 25.02.2016 року, яка набрала законної сили 30.06.2016 року, визнано протиправним та скасовано наказ начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області від 06.11.2015 року за №401 о/с ,,По особовому складу в частині звільнення ОСОБА_2 з займаної посади, поновлено ОСОБА_2 на посаді слідчого слідчого відділу Свердловського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області з 06.11.2015 року.

На виконання постанови суду наказом ГУ МВС України у Луганській області від 23.06.2016 року №13 о/с ,,По особовому складу скасований пункт наказу ГУМВС України у Луганській області від 06.11.2015 року №401 о/с в частині звільнення старшого лейтенанта міліції ОСОБА_2, слідчого слідчого відділу Свердловського міського відділу ГУ МВС України у Луганській області.

Наказом ГУ МВС України у Луганській області від 06.11.2017 року №401 о/с ,,По особовому складу згідно із пунктами 10 та 11 розділу ХІ Закону України ,,Про Національну поліцію та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, звільнено з 27.06.2016 року у запас Збройних Сил за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів) старшого лейтенанта міліції ОСОБА_2, слідчого слідчого відділу Свердловського міського відділу ГУ МВС України у Луганській області (по закінченню відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею 4-х річного віку).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач була незаконно звільнено із органів внутрішніх справ, оскільки відповідач не врахував вимоги частини третьої статті 184 Кодексу законів про працю України щодо обовязкового працевлаштування позивача при її звільненні.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального права та є вірними.

Так, відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Рівність прав жінки і чоловіка забезпечується, зокрема, створенням умов, які дають жінкам можливість поєднувати працю з материнством; правовим захистом, матеріальною і моральною підтримкою материнства і дитинства, включаючи надання оплачуваних відпусток та інших пільг вагітним жінкам і матерям.

Статтею 43 Конституції України визначено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Порядок прийняття, проходження та звільнення працівників органів внутрішніх справ регулюється Законом України ,,Про міліцію від 20 грудня 1990 року № 565-XII щодо правовідносин, які виникли до набрання чинності Законом України ,,Про Національну поліцію від 02 липня 2015 року № 580-VIІI (далі - Закон № 580-VIІI), Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року №114 (далі Положення №114).

Відповідно до приписів пункту 64 «г» Положення № 114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік): через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Пунктом 8 розділу XI ,,Прикінцеві та перехідні положення Закону № 580-VIII встановлено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що будь-якого додаткового обовязку щодо попередження позивача про наступне звільнення з боку роботодавця МВС України не передбачено.

Згідно пункту 9 розділу XI ,,Прикінцеві та перехідні положення Закону № 580-VIII працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Відповідно до пункту 10 розділу XI ,,Прикінцеві та перехідні положення вказаного Закону працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

За змістом пункту 11 розділу XI ,,Прикінцеві та перехідні положення Закону № 580-VIII перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до ,,Прикінцевих та перехідних положень цього Закону.

Згідно із пунктом 17 Положення № 114 вагітні жінки і матері з числа осіб рядового і начальницького складу користуються всіма правами і пільгами, встановленими законодавством.

Враховуючи, що Закон України ,,Про Національну поліцію не містить положень щодо гарантій вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, то в даному випадку до спірних правовідносин повинні бути застосовані норми Кодексу законів про працю України.

Відповідно до частини 3 статті 184 Кодексу законів про працю України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обовязковим працевлаштуванням. Обовязкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Зазначена норма надає гарантію щодо обмежень на звільнення жінок, які мають дітей віком до трьох років. Так, звільнення жінок, зазначених у ч.3 ст. 184 Кодексу законів про працю України, має певні особливості, зокрема, таке звільнення можливе, проте власник зобовязаний працевлаштувати жінку на цьому самому або іншому підприємстві відповідно до її спеціальності.

Суд першої інстанції належним чином дослідив надані сторонами докази та встановив, що відповідач обовязку щодо подальшого працевлаштування ОСОБА_2 не виконав, тобто позивачу при звільненні не було запропоновано іншу посаду.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного адміністративного суду вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Колегія суддів також визнає необхідним акцентувати увагу на тому, що при вирішенні даної справи суд першої інстанції аргументовано та у відповідності до вимог частини другої статті 8 КАС України застосував практику Європейського Суду з прав людини, зокрема, Рішення від 22 березня 2012 року у справі ,,ОСОБА_5 проти Російської Федерації.

У зазначеному рішенні Європейський Суд з прав людини вказав, що право на відпустку по догляду за дитиною належить всім громадянам без будь-яких відмінностей за ознаками статі або професії.

Крім того, рішення суду першої інстанції узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № К/9901/1793/18 (826/26336/15).

Посилання відповідача на порушення судом першої інстанції норм процесуального права колегія суддів визнає безпідставним, оскільки це не призвело до неправильного вирішення справи, а в силу приписів ч.2 ст. 317 КАС України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

До того ж, заява позивача про уточнення позовних вимог від 22 лютого 2018 року стосувалась виключно дати поновлення на роботі - 27.06.2016 року, яка є датою звільнення.

Таким чином, навіть без заяви про уточнення позовних вимог суд при задоволенні позову зобовязаний був поновити позивача на роботі саме з дати звільнення.

Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, обєктивно і всебічно зясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ч.3 ст. 243, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст.315, ст. ст. 316, 321, 322 , 325, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління МВС України у Луганській області в особі ліквідаційної комісії залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2018 року у справі № 803/1428/17 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В.В. Святецький

Судді Л.Я. Гудим

ОСОБА_1

Постанова в повному обсязі складена 11 червня 2018 року.