Справа № 826/16770/17
Суддя: Головань О.В.
Дата ухвалення: 2018-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Вн. №27/197
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 червня 2018 року 16:04 № 826/16770/17

За позовом ОСОБА_1

до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів

Державної санітарно-епідеміологічної служби України в особі ліквідаційної комісії

про стягнення середнього заробітку

Суддя О.В.Головань

Секретар І.В.Галаган

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1

Від відповідача-1: Талан О.П. - п/к (дов. від 10.08.17 р.)

Від відповідача-2: не з'яв.

Обставини справи:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів про стягнення середнього заробітку в розмірі 138 553, 9 грн. (в розмірі 11 976, 2 грн. на місяць, починаючи з 13.07.16 р. - згідно заяви про збільшення позовних вимог)

В судовому засіданні 12.06.18 р. оголошено резолютивну частину рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Ознайомившись з матеріалами справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16.10.14р. №992-р ОСОБА_1 призначено на посаду заступника Голови Держсанепідслужби України.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16.10.14р. № 994-р "Про тимчасове покладення виконання обов'язків Голови Державної санітарно-епідеміологічної служби України на ОСОБА_1." на позивача тимчасово покладено виконання обов'язків Голови Держсанепідслужби України.

Відповідно до наказу Держсанепідслужба України від 21.10.14р. № 79-к позивач приступив до виконання обов'язків з 21.10.14р.

01.07.16р. позивачу оголошено підозру у вчинені злочину, відповідальність за який передбачена ч. 4 ст. 368 Кримінального кодексу України.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 13.07.16р. № 486-р "Про визнання таким, що втратило чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 №994-р" скасовано розпорядження Кабінету Міністрів України від 16.10.14р. № 994-р "Про тимчасове покладення виконання обов'язків Голови Державної санітарно-епідеміологічної служби України на ОСОБА_1.", яким на позивача тимчасово покладено виконання обов'язків Голови Держсанепідслужба України.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 13.07.16р. № 483-р "Про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника Голови Державної санітарно-епідеміологічної служби України" на підставі п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу" позивача звільнено з посади заступника Голови Держсанепідслужби України.

Наказом Держсанепідслужби України від 13.07.16р. №99-к "Про оголошення розпоряджень КМУ від 13.07.2016 № 483-р та № 486-р" визнано такими, що втратили чинність накази Держсанепідслужби України від 21.10.14р. № 79-к та № 80-к.

ОСОБА_1 оскаржив вказані розпорядження та наказ в судовому порядку.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.07.17 р. у справі №826/12583/16 визнано протиправним та скасовано розпорядження Кабінету Міністрів України від 13.07.16р. № 483-р "Про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника Голови Державної санітарно-епідеміологічної служби України", визнано незаконним та скасовано наказ Державної санітарно-епідеміологічної служби України від 13.07.16р. №99-к "Про оголошення розпоряджень Кабінету Міністрів України від 13.07.16р. № 483-р 486-р", поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника Голови Державної санітарно-епідеміологічної служби України з 13.07.16р., допущено негайне виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника Голови Державної санітарно-епідеміологічної служби України з 13.07.16р.

Постанова залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 08.11.17 р.

Станом на час розгляду адміністративної справи №826/16770/17 вказане судове рішення не виконано.

27.03.17 р. Кабінетом Міністрів України прийнято постанову "Деякі питання Державної санітарно-епідеміологічної служби" №348, згідно якої -

відмінено рішення про реорганізацію Державної санітарно-епідеміологічної служби шляхом її приєднання до Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів;

ліквідовано Державну санітарно-епідеміологічну службу;

покладено на Державну службу з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів завдання і функції з реалізації державної політики у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення та із здійснення контролю (нагляду) за дотриманням вимог санітарного законодавства (крім функцій з реалізації державної політики у сфері епідеміологічного нагляду (спостереження) та у сфері гігієни праці та функцій із здійснення дозиметричного контролю робочих місць і доз опромінення працівників);

утворено комісію з ліквідації Державної санітарно-епідеміологічної служби.

Станом на час розгляду справи триває вказана ліквідаційна процедура.

Позивач - ОСОБА_1 - звернувся до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 13.07.16 р., з огляду на наступні підстави.

Позивач не звертався з відповідною вимогою одночасно з позовом про поновлення на посаді, і у зв'язку з невиконанням судового рішення про його поновлення добровільно та, відповідно, невиплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу, він звернувся з відповідним позовом окремо.

Щодо визначення належного відповідача - Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів - позивач посилається на той факт, що до новоутвореної служби перейшли всі права і обов'язки ліквідованої Державної санітарно-епідеміологічної служби, тому саме вона має нести обов'язок з виплати йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Розмір середнього заробітку обраховано позивачем з огляду на довідку №189, згідно якої середній заробіток позивача за 2016 р. - 11 976, 2 грн.

Позивач зазначає, що він звертався з відповідними заявами щодо виконання судового рішення про його поновлення на посаді та виплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу до Голови комісії з ліквідації Державної санітарно-епідеміологічної служби 28.07.17р., Кабінету Міністрів України від 24.11.17 р., проте, отримав відмови листами від 09.08.17 р. №12/36 та від 20.12.17 р. №08.12/52.

Відповідач - Державна служба з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів - проти задоволення позовних вимог заперечив з таких підстав.

Відповідач посилається на ту обставину, що постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.14 р. №442 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" утворено Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, реорганізувавши шляхом перетворення Державну ветеринарну та фітосанітарну службу і приєднавши до Служби, що утворюється, Державну інспекцію з питань захисту прав споживачів і Державну санітарно-епідеміологічну службу та поклавши на Службу, що утворюється, функції з реалізації державної політики, які виконували органи, що припиняються (крім функцій з реалізації державної політики у сфері племінної справи у тваринництві, у сфері охорони прав на сорти рослин, у сфері епідеміологічного нагляду (спостереження), у сфері гігієни праці та функцій із здійснення дозиметричного контролю робочих місць і доз опромінення працівників), а також функції із здійснення державного контролю (нагляду) за дотриманням вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін; здійснення державного нагляду (контролю) у сфері туризму та курортів.

В подальшому на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 08.02.16 р. у справі №826/19610/14 Кабінет Міністрів України прийняв рішення про ліквідацію Держсанепідемслужби постановою від 27.03.17 р. "Деякі питання Державної санітарно-епідеміологічної служби" №348, оскільки її функціонування є недоцільним за виконання її функцій МОЗ, Держпраці та Держпродспоживслужби.

Таким чином, на думку відповідача, правонаступниками Держсанепідемслужби є не лише Держпродспоживслужба, а й МОЗ, Державна установа "Центр громадського здоров'я МОЗ", які мають бути залучені до участі у справі в якості співвідповідачів.

Також відповідач посилається на факт оскарження в касаційному порядку судових рішень у справі №826/12583/16, а також подання позивачем невірного розрахунку середнього заробітку.

Відповідач - Державна санітарно-епідеміологічна служба України в особі ліквідаційної комісії - проти задоволення позовних вимог заперечив з таких підстав.

Додатково до заперечень Держпродспоживслужби відповідач зазначив, що Держсанепідемслужбою не отримано постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.07.17 р. у справі №826/12583/16 про поновлення позивача на посаді; під час розгляду вказаної справи позивач не вимагав виплати йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу, тому вказана вимога не може розглядатися в порядку адміністративного судочинства згідно ч. 5 ст. 21 КАС України.

Щодо наданого позивачем розрахунку відповідач посилається на ч. 4 ст. 87 Закону України "Про державну службу", згідно якої у разі звільнення з державної служби на підставі п. 1 ч. 1 цієї статті державному службовцю виплачується вихідна допомога у розмірі середньої місячної заробітної плати.

Наданий позивачем розрахунок середнього заробітку не відповідає аб. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.95 р. №100.

Проаналізувати матеріали справи та пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з таких підстав.

Згідно ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

В даному випадку позивач звернувся до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу як наслідок прийняття рішення про його поновлення на посаді постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.07.17 р. у справі №826/12583/16, що набула законної сили.

Вказана вимога фактично є похідною від вимоги про поновлення на посаді і може заявлятися як одночасно з вимогою про поновлення на посаді, так і окремо.

За своєю правовою природою середній заробіток за час вимушеного прогулу не є вимогою про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, тому положення ч. 5 ст. 21 КАС України на дані правовідносини не поширюються, а відповідні посилання відповідачів не можуть бути визнані обґрунтованими.

Згідно ч. 1-3 ст. 5 Закону України "Про державну службу" правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відносини, що виникають у зв'язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Вказаним Законом особливості поновлення на посаді державних службовців не визначено, тому це питання регулюється трудовим законодавством.

Згідно ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

В даному випадку позивача не поновлено на посаді не з його вини, і він має право на отримання середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Та обставина, що позивач не є поновленим на посаді станом на час розгляду справи не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку, тоді як ця обставина просто унеможливлює визначення точної суми, що підлягає до стягнення.

Щодо визначення суб'єкта владних повноважень, що має виплатити середній заробіток, то ним є саме Державна санітарно-епідеміологічна служба України в особі ліквідаційної комісії, яка була відповідачем у справі Окружного адміністративного суду м. Києва №826/12583/16 про поновлення позивача на посаді і яка не є ліквідованою станом на час розгляду справи.

Оскільки формально процедура ліквідації вказаної установи не завершена, то саме вона є належним відповідачем у справі, і у суду немає підстав для визначення правонаступника вказаної установи.

Відповідно, в задоволенні позовних вимог до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів суд відмовляє.

Щодо визначення суми, що підлягає сплаті, то вона має визначатися згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.95 р. №100, на підставі відповідної довідки, копія якої залучена до матеріалів справи.

Оскільки у остаточній редакції позовних вимог позивач не просить присудити до стягнення конкретну суму, тоді як зазначає про необхідність її визначення з розрахунку 11 976, 2 грн. на місяць, починаючи з 13.07.16 р., суд в резолютивній частині рішення не вважає за необхідне визначати конкретну суму.

Окремо суд зазначає, що згідно аб. 3 п. 2 Порядку в даному випадку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата, тоді як визначена у довідці №189 сума середнього заробітку у розмірі 11 976, 2 грн. вказаним вимогам не відповідає, оскільки є середнім заробітком за 8 місяців.

Також суд зазначає, що з врахуванням правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 25.05.16 р. у справі №6-511цс16, для присудження до стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не є необхідним з'ясування, чи отримувався позивачем за час вимушеного прогулу додатковий дохід, оскільки це не впливає на присуджену до стягнення суду. Відповідно, вказані обставини не з'ясовуються під час розгляду справи.

На підставі вищевикладеного, ст. 241-246, 255, 293, 295, 371 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Державної санітарно-епідеміологічної служби України в особі ліквідаційної комісії на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 13.07.16 р., згідно довідки №189 Державної санітарно-епідеміологічної служби України.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Рішення в частині стягнення середнього заробітку за один місяць підлягає до негайного виконання.

5. Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя О.В. Головань

Повний текст рішення

виготовлено і підписано 18.06.18 р.