Справа № 826/13058/17
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2018-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

12 червня 2018 року

Київ

справа №826/13058/17

адміністративне провадження №К/9901/47516/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Олендера І.Я.,

суддів: Гончарової І.А., Ханової Р.Ф.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікея-ЛТД» на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 січня 2018 року (суддя Каракашьян С.К.) та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 7 березня 2018 року (судді: Мельничук В.П. (головуючий), Лічевецький І.О., Ісаєнко Ю.А.) у справі № 826/13058/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікея-ЛТД» до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, третя особа: ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Нікея-ЛТД» (далі - позивач, ТОВ «Нікея-ЛТД») звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі - відповідач, контролюючий орган), третя особа: ОСОБА_4, про визнання протиправним та скасування рішення Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 14.03.2017 № 7674/10/26-55-08-05, зобов'язання контролюючого органу прийняти податкову декларацію з податку на додану вартість за звітний (податковий) період календарний місяць лютий 2017 року з додатками та доповненнями до неї позивача з введенням до інформаційних баз даних ДФС України відомостей з цих поданих ТОВ «Нікея-ЛТД» документів від 13 березня 2017 року.

В обґрунтування позовних вимог ТОВ «Нікея-ЛТД» посилалось на те, що контролюючим органом було порушено, передбачене податковим законодавством України, право позивача на зарахування сум сплаченого у попередньому (звітному) податковому періоді податку на додану вартість в рахунок зменшення суми податкового зобов'язання чи збільшення суми податкового кредиту наступного (звітного) податкового періоду, створено перешкоди для здійснення позивачем господарської діяльності та протиправно і незаконно прийнято спірне рішення № 7674/10/26-55-08-05 від 14.03.2017 про відмову у прийнятті декларації ТОВ «Нікея-ЛТД» з ПДВ за лютий 2017 року як податкового звіту.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 січня 2018 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 7 березня 2018 року, позовну заяву повернуто на підставі пункту 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону, що діяв на момент прийняття рішення судом першої інстанції).

Рішення суду першої інстанції мотивоване невиконанням позивачем вимог ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 жовтня 2017 року про залишення позовної заяви без руху, у зв'язку з несплатою ТОВ «Нікея-ЛТД» судового збору за подання позовної заяви у повному розмірі.

Не погодившись із судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, ТОВ«Нікея-ЛТД» подало касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 січня 2018 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 7 березня 2018 року та прийняти нове рішення, яким направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. У касаційній скарзі ТОВ «Нікея-ЛТД» посилається на необґрунтованість спірних судових рішень, необ'єктивний аналіз судами першої та апеляційної інстанцій обставин справи та оцінку поданих доказів, а також на те, що судами при прийнятті рішень не було враховано окремі положення Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України, Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та Закону України «Про судовий збір», що у своїй сукупності призвело до порушень судами норм процесуального права при прийнятті рішень.

Касаційний розгляд справи проведено в порядку письмового провадження, відповідно до пункту 3 частини першої статті 345 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ, що діє з 15 грудня 2017 року).

Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України).

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судами фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що зазначена касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону, що діяв на момент прийняття рішення судом першої інстанції) позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Приписи вказаної норми є імперативними та зобов'язують суд у разі якщо позивачем у зазначений строк не буде усунуто недоліків позовної заяви, яку залишено без руху, повернути позивачеві таку позовну заяву.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 жовтня 2017 року позовну заяву ТОВ «Нікея-ЛТД» залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви до 31 жовтня 2017 року. Позовна заява ТОВ «Нікея-ЛТД» була залишена без руху з підстав її невідповідності вимогам статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону, що діяв на момент виникнення спірних правовідносин), а саме - позивачем до позовної заяви було надано платіжне доручення № 2448 від 5 жовтня 2017 року про сплату судового збору за подання позовної заяви у справі № 826/13058/17 на суму 1 600,00 грн що є меншою від розміру судового збору, який підлягав сплаті при поданні позовної заяви, встановленого Законом України № 3674-VI від 8 липня 2011 року «Про судовий збір» (у редакції Закону, що діяв на момент виникнення спірних правовідносин).

Копію ухвали суду про залишення позовної заяви без руху ТОВ «Нікея-ЛТД» отримано 25 жовтня 2017 року, що ним не заперечується.

На виконання вимог ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 жовтня 2017 року позивачем була надіслана заява від 1 листопада 2017 року про продовження строку на усунення недоліків позовної заяви на термін роз'яснення судом ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 жовтня 2017 року та заява від 2 листопада 2017 року про роз'яснення зазначеного судового рішення.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 листопада 2017 року у справі № 826/13058/17 позивачу відмовлено у задоволенні заяви про роз'яснення ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 жовтня 2017 року. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2017 року у справі № 826/13058/17 ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 листопада 2017 року залишено без змін.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що станом на 11 січня 2018 року від ТОВ«Нікея-ЛТД» до суду першої інстанції більше не надходило жодних заяв та документів на виконання вимог ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 жовтня 2017 року про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 січня 2018 року позовну заяву повернуто ТОВ «Нікея-ЛТД» на підставі пункту 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону, що діяв на момент прийняття рішення судом першої інстанції).

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для повернення позовної заяви ТОВ«Нікея-ЛТД», колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про наявність підстав для повернення позивачу позовної заяви, оскільки ТОВ «Нікея-ЛТД» за період з 17 жовтня 2017 року по 11 січня 2018 року не було здійснено доплату по судовому збору за подання позовної заяви у справі № 826/13058/17 у сумі 1 600,00 грн, а також не було надіслано жодних заяв та документів на виконання вимог ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 жовтня 2017 року. Посилання позивача на «незрозумілість» рішення суду першої інстанції від 17 жовтня 2017 року щодо розміру судового збору, який необхідно сплатити за подання позовної заяви, та на який рахунок необхідно здійснити таку доплату є безпідставними, оскільки в ухвалі Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 жовтня 2017 року чітко зазначено та обґрунтовано на підставі яких норм процесуального законодавства та положень Закону України № 3674-VI від 8 липня 2011 року «Про судовий збір» (у редакції Закону, що діяв на момент виникнення спірних правовідносин) та Закону України № 1801-VIII від 21 грудня 2016 року «Про Державний бюджет України на 2017 рік» (у редакції Закону, що діяв на момент виникнення спірних правовідносин) визначено розмір судового збору, а також зазначено реквізити для зарахування судового збору до бюджету та порядок надання до суду позивачем оригіналу документу про сплату судового збору.

Крім того, колегія судів також відхиляє посилання позивача на нехтування судами першої та апеляційної інстанцій принципу верховенства права при прийняті оскаржуваних рішень, зокрема, щодо надання судами у своїх рішеннях відповідей на всі доводи позивача зазначені у позовній заяві та апеляційній скарзі. Так, відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов'язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент. Отже, відхиляючи скаргу, апеляційний суд, у принципі, має право просто підтвердити правильність підстав, на яких ґрунтувалося рішення суду нижчої інстанції. Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій не порушували норм процесуального законодавства даючи відповіді лише на ті доводи позивача, які безпосередньо стосувались предмету спору. Зазначений підхід у практиці Європейського суду з прав людини, також стосується процесу розгляду судом касаційної скарги скаржника.

Таким чином, оскільки ТОВ «Нікея-ЛТД» вимоги ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 жовтня 2017 року про залишення позовної заяви без руху виконані не були, колегія суддів приходить до висновку, що у суду першої інстанції були наявні підстави для повернення позовної заяви ТОВ «Нікея-ЛТД» відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону, що діяв на момент прийняття рішення судом першої інстанції).

Відповідно до пункту 1 частини першої статі 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій (частина перша статі 350 Кодексу адміністративного судочинства України).

З огляду на зазначене, враховуючи пункт 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону, що діяв на момент прийняття рішення судом першої інстанції) колегія суддів приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень, суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування судових рішень, а тому касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікея-ЛТД» на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 січня 2018 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 7 березня 2018 року слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікея-ЛТД» залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 січня 2018 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 7 березня 2018 року у справі № 826/13058/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

І.Я.Олендер

І.А. Гончарова

Р.Ф. Ханова ,

Судді Верховного Суду