Справа № 826/10245/17
Суддя: Горяйнов А.М.
Дата ухвалення: 2018-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Горяйнова А.М.,

суддів - Коротких А.Ю. та Файдюка В.В.,

за участю секретаря - Доник М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 лютого 2018 року та на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 березня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у м. Києві про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому з урахуванням заяви про зміну позовних вимог просив суд:

- визнати дії Головного управління Національної поліції у м. Києві щодо звільнення ОСОБА_1, з посади заступника командира полку з логістики та матеріально-технічного забезпечення полку поліції особливого призначення № 2 ГУ НП - протиправним;

- скасувати наказ Головного управління Національної поліції у м. Києві від 24 березня 2017 року № 222 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників полку поліції особливого призначення № 2» в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1;

- скасувати наказ Головного управління Національної поліції у м. Києві від 20 квітня 2017 року № 355-ос про звільнення з посади заступника командира полку з логістики та матеріально-технічного забезпечення полку поліції особливого призначення № 2 ГУ НП - ОСОБА_1;

- скасувати наказ Головного управління Національної поліції у м. Києві від 31 серпня 2017 року № 657 про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції;

- скасувати наказ Головного управління Національної поліції у м. Києві від 18 вересня 2017 року № 1060 о/с про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції;

- негайно поновити ОСОБА_1 на посаді заступника командира полку з логістики та матеріально-технічного забезпечення полку поліції особливого призначення № 2 ГУ НП;

- стягнути з Головного управління Національної поліції у м. Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 лютого 2018 року вказаний адміністративний позов був залишений без розгляду в частині вимог про скасування наказів Головного управління Національної поліції у м. Києві від 31 серпня 2017 року № 657 та від 18 вересня 2017 року № 1060.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 лютого 2018 року вказаний адміністративний позов був залишений без розгляду в частині вимог про скасування наказів Головного управління Національної поліції у м. Києві від 31 серпня 2017 року № 657 та від 18 вересня 2017 року № 1060.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 березня 2018 року адміністративний позов був задоволений у частині вимог про визнання протиправними дій Головного управління Національної поліції у м. Києві щодо звільнення ОСОБА_1, з посади заступника командира полку з логістики та матеріально-технічного забезпечення полку поліції особливого призначення № 2 ГУ НП, а також скасування наказів від 24 березня 2017 року № 222 та від 20 квітня 2017 року № 355-ос.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 лютого 2018 року вказаний адміністративний позов був залишений без розгляду в частині вимог про скасування наказів Головного управління Національної поліції у м. Києві від 31 серпня 2017 року № 657 та від 18 вересня 2017 року №1060.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 березня 2018 року адміністративний позов був задоволений у частині вимог про визнання протиправними дій Головного управління Національної поліції у м. Києві щодо звільнення ОСОБА_1, з посади заступника командира полку з логістики та матеріально-технічного забезпечення полку поліції особливого призначення №2 ГУ НП, а також скасування наказів від 24 березня 2017 року № 222 та від 20 квітня 2017 року № 355-ос.

Не погоджуючись із прийнятими судовими рішеннями, позивач подав апеляційні скарги, в яких просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, а також скасувати рішення від 19 березня 2018 року в частині відмови в задоволенні позову та прийняти нову постанову про задоволення позову в повному обсязі. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права. Скаржник вказує на те, що про існування наказів Головного управління Національної поліції у м. Києві від 31 серпня 2017 року № 657 та від 18 вересня 2017 року № 1060 дізнався у січні 2018 року під час ознайомлення із даною справою. Також позивач зазначає, що скасувавши накази про звільнення з роботи, суд одночасно був зобов'язаний поновити його на посаді та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Головне управління Національної поліції у м. Києві подало відзиви на апеляційні скарги, у яких зазначило, що позивач дізнався про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з поліції 19 вересня 2017 року, а про фактичне звільнення - 03 жовтня 2017 року. Також відповідач зазначає, що ОСОБА_1 був правомірно відсторонений від посади, а також притягнутий до дисциплінарної відповідальності та звільнений з органів поліції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, його представника та представника відповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг та відзивів на них, колегія суддів вважає необхідним апеляційні скарги ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу від 22 лютого 2018 року та рішення від 19 березня 2018 року - без змін виходячи із наступного.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами справи не заперечується, що ОСОБА_1 проходив службу на посаді заступника командира полку з логістики та матеріального забезпечення полку поліції особливого призначення № 2 Головного управління Національної поліції у м. Києві у званні підполковника поліції.

Наказом Головного управління Національної поліції у м. Києві від 24 березня 2017 року № 222 «Про притягнення до дисциплінарної окремих працівників полку поліції особливого призначення № 2» за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився у відсутності контролю за станом оперативного-службової діяльності, дисципліни та законності в підпорядкованому підрозділі унаслідок порушення вимог ст. 8 розділу ІІ Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, на ОСОБА_1 накладене дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади.

На підставі вказаного наказу Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві також видало наказ від 20 квітня 2017 року № 355 о/с «Щодо особового складу», яким відповідно до п. 3 (як виконання накладеного дисциплінарного стягнення - звільнення з посади) ч. 1 ст. 65 Закону України «Про національну поліцію» призначено позивача дільничним офіцером поліції сектору превенції відділу поліції №1 (з обслуговування Мінського масиву та Куренівки) Оболонського управління поліції, звільнивши його з посади заступника командира полку з логістики та матеріально-технічного забезпечення полку поліції особливого призначення № 2.

Наказ Головного управління Національної поліції у м. Києві від 31 серпня 2017 року № 657 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності підполковника поліції ОСОБА_1» на позивача за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився у невиході на службу без поважних причин у період з 12 червня 2017 року по дату видачі наказу, було накладене дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Зазначений наказ став підставою для видачі Головним управлінням Національної поліції у м. Києві наказу від 18 вересня 2017 року № 1060 о/с про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції.

Не погоджуючись із діями та рішеннями Головного управління Національної поліції у м. Києві від 31 серпня 2017 року, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про залишення без розгляду позовних вимог ОСОБА_1 у частині скасування наказів Головного управління Національної поліції у м. Києві від 31 серпня 2017 року № 657 та від 18 вересня 2017 року № 1060, суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив місячний строк звернення до суду, встановлений ч. 5 ст. 122 КАС України, без поважних причин.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Згідно з матеріалами справи, Головне управління Національної поліції у м. Києві листом від 01 вересня 2017 року № 7489/125/51/01-2017 повідомило позивача про те, що наказом від 31 серпня 2017 року № 657 за невихід на роботу без поважних причин на нього накладене дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби. Вказаним листом ОСОБА_1 було також запропоновано прибути до Оболонського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві для розрахунку. Також позивачу була надіслана копія наказу від 31 серпня 2017 року № 657 для ознайомлення.

На підтвердження направлення та вручення ОСОБА_1 19 вересня 2017 року зазначеного листа відповідач надав суду копії фіскального чека та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Також листом від 19 вересня 2017 року № 7888/125/51/01-2017 Головне управління Національної поліції у м. Києві повідомило позивача про те, що наказом від 18 вересня 2017 року № 1060 о/с його звільнено зі служби. Також ОСОБА_1 було направлено копію зазначеного наказу та запропоновано прибути до Оболонського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві для розрахунку.

Направлення та вручення позивачу 03 жовтня 2017 року зазначеного листа підтверджується копією фіскального чека та даними про відстеження листа з сайту УДППЗ «Укрпошта».

Під час судового засідання ОСОБА_1 підтвердив, що такі листи ним отримані. Разом з тим позивач зазначив, що копії наказів до листів не приєднувалися.

Позовні вимоги про скасування наказів Головного управління Національної поліції у м. Києві від 31 серпня 2017 року № 657 та від 18 вересня 2017 року № 1060 о/с ОСОБА_1 заявив 17 січня 2018 року шляхом подачі заяви про зміну предмета позову (зміну позовних вимог).

У відповідності до ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 122 КАС України строки для звернення до адміністративного суду, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Вирішуючи питання про дотримання ОСОБА_1 строку звернення до суду з вимогами про скасування наказів від 31 серпня 2017 року № 657 та від 18 вересня 2017 року № 1060 о/с, колегія суддів враховує, що положеннями ч. 5 ст. 122 КАС України не встановлено спеціальних правил визначення моменту початку перебігу місячного строку. За таких обставин колегія суддів виходить із того, що відповідний строк обчислюється з дня, коли ОСОБА_1 дізналася про порушення своїх прав, свобод чи інтересів шляхом видачі оскаржуваних наказів.

Як раніше зазначалося, листами від 01 вересня 2017 року № 7489/125/51/01-2017 та від 19 вересня 2017 року № 7888/125/51/01-2017, які позивач отримав 19 вересня та 03 жовтня 2017 року, Головне управління Національної поліції у м. Києві повідомило про факт видачі наказів від 31 серпня 2017 року № 657 та від 18 вересня 2017 року № 1060 о/с, їхній зміст, підстави видачі, суть дисциплінарного проступку.

Позивач стверджує, що не отримував наказів, що зазначені як додатки до вказаних листів, однак не звертався до відповідача з вимогою про надання копій таких наказів.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що строк звернення до суду з відповідними вимогами слід обчислювати з 19 вересня та 03 жовтня 2017 року.

Таким чином, звернувшись до суду з вимогами про скасування наказів Головного управління Національної поліції у м. Києві від 31 серпня 2017 року № 657 та від 18 вересня 2017 року № 1060 о/с лише 17 січня 2018 року, ОСОБА_1 пропустив строк звернення суду.

Підстав пропуску строку звернення до суду, які б могли бути визнані судом поважними, позивач не зазначив.

За таких обставин колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що зазначений строк був пропущений без поважних причин.

Під час апеляційного розгляду справи представник позивача просив скасувати ухвалу суду від 22 лютого 2018 року з них підстав, що Кодексом адміністративного судочинства України не передбачена можливість залишення позову в частині вимог.

У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Зазначені норми права визначають порядок та підстави залишення без розгляду позовної заяви, поданої після закінчення строку звернення до суду. В них не міститься посилання на можливість залишення позову без розгляду лише в цілому, а також не встановлено обмежень щодо неможливості залишення позовної заяви без розгляду в частині тільки тих позовних вимог, які подані після закінчення строку звернення до суду.

За таких обставин колегія суддів вважає законною і обґрунтованою ухвалу суду першої інстанції про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду в частині позовних вимог, які були заявлені після закінчення строку звернення до суду.

Також представник позивача звертав увагу суду на те, що оскаржувана ухвала була постановлена після призначення справи до розгляду, що суперечить ч. 2 ст. 240 КАС України.

Відповідно до зазначеної норми заява про залишення позову без розгляду може бути подана лише до початку розгляду справи по суті.

Разом з тим, у ч. 2 ст. 240 КАС України встановлений строк, протягом якого може бути подана заява, передбачена п. 5 ч. 1 ст. 240 вказаного Кодексу, а саме - заява позивача про залишення позову без розгляду.

Натомість заява учасника справи про залишення позовної заяви без розгляду з підстав пропуску строку звернення до суду не є умовою для застосування наслідків, передбачених ст. 123 КАС України. За змістом ст. 319 КАС України питання про залишення позову без розгляду може бути вирішене, у тому числі, на стадії апеляційного перегляду.

Таким чином, доводи позивача та його представника не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в ухвалі від 22 лютого 2018 року, та не можуть бути підставами для її скасування.

Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову в частині визнання протиправними дій Головного управління Національної поліції у м. Києві щодо звільнення ОСОБА_1 та скасування наказів від 24 березня 2017 року № 222 та від 20 квітня 2017 року № 355-ос, суд першої інстанції виходив з того, що вони є протиправними.

Рішення суду від 19 березня 2018 року не оскаржене відповідачем та відповідно до ст. 308 КАС України не переглядається судом апеляційної інстанції.

Відмовляючи в задоволенні вимог про поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції виходив з того, що наказом від 18 вересня 2017 року № 1060 о/с позивач був звільнений зі служби в поліції, а заробітна плата йому не нараховувалася.

Надаючи правову оцінку рішенню суду від 19 березня 2018 року в зазначеній частині, колегія суддів враховує наступне.

ОСОБА_1 просив суд негайно поновити його на посаді заступника командира полку з логістики та матеріально-технічного забезпечення полку поліції особливого призначення № 2 Головного управління Національної поліції у м. Києві.

Відповідно до наказів від 24 березня 2017 року № 222 та від 20 квітня 2017 року № 355-ос, які скасовані судом першої інстанції, ОСОБА_1 був звільнений з посади заступника командира полку з логістики та матеріально-технічного забезпечення полку поліції особливого призначення № 2 ГУ НП та призначений на іншу посаду - дільничним офіцером поліції сектору превенції відділу поліції №1 (з обслуговування Мінського масиву та Куренівки) Оболонського управління поліції.

Разом з тим, наказами від 31 серпня 2017 року № 657 та від 18 вересня 2017 року № 1060 о/с позивач був звільнений зі служби у поліції. Позовні вимоги про скасування таких наказів були заявлені після закінчення строку звернення до суду, у зв'язку з чим залишені без розгляду.

Наявність чинного наказу про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції є перешкодою для поновлення позивача на посаді заступника командира полку з логістики та матеріально-технічного забезпечення полку поліції особливого призначення № 2 ГУ НП, яка передбачена для тих осіб, які проходять службу в поліції.

Також колегія суддів враховує, що наказами від 24 березня 2017 року № 222 та від 20 квітня 2017 року № 355-ос ОСОБА_1 звільнений із раніше займаної посади та одночасно призначений на нову. Отже, позивач після видачі зазначених наказів не перебував у вимушеному прогулі. Із вимогами про стягнення різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи ОСОБА_1 не звертався.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні вимог позивача про поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційні скарги ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу від 22 лютого 2018 року та рішення від 19 березня 2018 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 238, 308, 310, 316, 319, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 лютого 2018 року та рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 березня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А.М. Горяйнов

Судді А.Ю. Коротких

В.В. Файдюк

Постанова складена у повному обсязі 12 червня 2018 року.