Справа № 800/197/17 (800/116/16)
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2018-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

11 червня 2018 року

Київ

справа №800/197/17 (800/116/16)

адміністративне провадження №П/9901/335/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Бучик А.Ю.,

суддів: Берназюка Я.О., Гімона М.М., Коваленко Н.В., Мороз Л.Л.

секретар судового засідання Слободян О.М.; судовий розпорядник Трофіменко К.М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

представник позивача ОСОБА_4,

відповідач - Вища рада юстиції

представник Склярук Ю.В.,

відповідач - Вища кваліфікаційна комісія суддів України,

представник Карлаш Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_3 до Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, про визнання незаконним та скасування рішень,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася з адміністративним позовом до Вищого адміністративного суду України як суду першої інстанції про визнання незаконним та скасування рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 30 листопада 2011 року №4573/дп-11 про внесення подання до Вищої ради юстиції про звільнення її з посади судді Приморського районного суду м.Одеси за порушення присяги; визнання незаконним рішення Вищої ради юстиції від 18 грудня 2015 року №1199/0/15-15 про залишення без задоволення скарги на рішення ВККС України від 30 листопада 2011 року №4573/дп-11; визнання незаконним рішення Вищої ради юстиції від 18 грудня 2015 року №1200/0/15-15 про внесення подання до Верховної ради України про звільнення ОСОБА_3 з посади судді Приморського районного суду м.Одеси за порушення присяги.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що спірні рішення відповідачів є незаконними та підлягають скасуванню, оскільки підстави, визначені діючим законодавством для їх прийняття, - відсутні. Крім того, відповідачами порушено строки притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 23 травня 2016 року визнано незаконним та скасовано рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 30 листопада 2011 року № 4573/дп-11, визнано незаконним рішення Вищої ради юстиції від 18 грудня 2015 року № 1199/0/15-15 та визнано незаконним рішення Вищої ради юстиції від 18 грудня 2015 року № 1200/0/15-15.

Постановою Верховного Суду України від 24 січня 2017 року постанову Вищого адміністративного суду України від 23 травня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до Вищого адміністративного суду України.

Ухвалою судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Бучик А.Ю. прийнято справу до свого провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Встановлено, що з 18 квітня 1988 року ОСОБА_3 обіймає посаду судді Приморського районного суду м.Одеси.

Рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 02 червня 2011 року № 1683/дп-П стосовно судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_3. відкрито дисциплінарну справу за зверненням ОСОБА_7

За наслідками дисциплінарного провадження Комісія дійшла висновку про порушення позивачем присяги, а саме: суддя Нікітіна С.Й. при ухваленні рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29.01.2007 у справі за позовом громадянина ОСОБА_8 до Приморської РДА м. Одеси, МП "Ренесанс-92" та за участю третьої особи - КМ ОМБТІ м. Одеси про визнання права власності на нежитлове приміщення підвалу у м. Одеса по вул. Софіївській, 20 за позивачем допустила умисні порушення закону, а саме: статей 58, 60, 119, 130 Цивільного процесуального кодексу України, що, у свою чергу, є порушенням присяги судді.

Рішенням від 30 листопада 2011 року №4573/дп-11 ВККС України ухвалено внести подання до Вищої ради юстиції про звільнення ОСОБА_3 з посади судді Приморського районного суду м.Одеси за порушення присяги.

Рішеннями від 18 грудня 2015 року № 1199/0/15-15, 1200/0/15-15 (відповідно) Вища рада юстиції залишила без задоволення скаргу судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_3 рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 30 листопада 2011 року №4753/дп-11 залишила без змін та внесла подання до Верховної Ради України про звільнення з посади судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_3. за порушення присяги.

Не погоджуючись з наведеними рішеннями, ОСОБА_3 звернулась до суду з даним позовом, який повністю підтримала в судовому засіданні, наполягала на викладених підставах для скасування оскаржених рішень.

Представники відповідача заперечували проти задоволення позовних вимог з підстав правомірності та обгрунтованості власних рішень, прийнятих на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачено чинним на час їх прийняття законодавством, із врахуванням строків притягнення судді до відповідальності.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача, представника позивача, представників відповідачів, перевіривши матеріали справи та наведені сторонами доводи, колегія суддів дійшла висновку про задоволення позову ОСОБА_3, виходячи з наступного.

За правилами частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 32 Закону України від 15 січня 1998 року № 22/98- ВР «Про Вищу раду юстиції» (далі - Закон про Вищу раду юстиції) питання про звільнення судді з підстав, передбачених пунктами 4-6 частини п'ятої статті 126 Конституції України, Вища рада юстиції розглядає після надання Вищою кваліфікаційною комісією суддів України, іншого суб'єкта у випадках, визначених законом, відповідного висновку або за власною ініціативою.

Згідно оскаржуваного рішення Вищої ради юстиції вбачається, що рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 29.01.2007 під головуванням судді ОСОБА_3. в справі за позовом громадянина ОСОБА_8 до Приморської РДА міста Одеси, МП "Ренесанс-92" та за участю третьої особи - КМ ОМБТІ міста Одеси визнано право власності на нежитлове приміщення підвалу у місті Одеса по вул. Софіївській, 20 за позивачем.

Вказане рішення ухвалою апеляційного суду Одеської області від 08 вересня 2009 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до того ж суду іншим суддею.

Суд апеляційної інстанції в ухвалі зазначив, що рішення Приморського районного суду міста Одеси від 29.01.2007 постановлене з порушенням норм матеріального права та вимог процесуального законодавства. Суддя Нікітіна С.Й., розглядаючи позов, фактично як докази залучила до матеріалів справи виключно документи від відповідача, не з'ясувавши наявні права власності на приміщення та права на його відчуження, дійшла висновку, що за наслідками проведеного поточного ремонту приміщення була утворена нова річ. У матеріалах справи відсутні докази щодо прав власності на приміщення у будь-кого з учасників процесу, навіть копія договору оренди, на яку міститься посилання у позові, не додана до позовної заяви; не встановлена ціна позову майнового характеру. При розгляді справи суддею порушено статті 58, 60, 119, 130 ЦПК України.

Визнаючи правомірним рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 30.11.2011 № 4573/дп-11, Вища рада юстиції покликалась на те, що постановляючи рішення про визнання права власності на нежитлове приміщення, суддя грубо порушила процесуальний закон, не залучивши до розгляду справи осіб, які в рішенні згадуються як співвласники приміщення. Оцінка суддею наявного в матеріалах цивільної справи аркуша з кількома підписами осіб, зв'язок яких із спірним приміщенням нічим не підтверджений, - під текстом "…не возражаем против сохранения за ОСОБА_9 нежилого подвального помещения…" як "дій мешканців будинку", що "за аналогією відповідають ст.717 ЦК України, яка передбачає, що згідно договору дарування одна сторона передає іншій стороні безоплатно майно у власність", - свідчить про свідоме і грубе ігнорування нею положень закону. Це саме стосується і тлумачення суддею положень ч.4 ст. 332 ЦК України як таких, що передбачають набуття особою, яка провела поточний ремонт, права власності на нежитлове приміщення як на перероблену річ.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами у межах заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про протиправність оскаржуваних Рішень, виходячи з наступного.

Визначальним у розв'язанні цього спору є встановлення обставин щодо наявності в діях позивачки ознак порушення присяги та строків застосування до судді дисциплінарного стягнення, в тому чіислі, строків звільнення з посади за порушення присяги.

Зміст присяги судді встановлений частиною першою статті 55 Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон про судоустрій, Закон № 2453-VI), з якої випливає, що, вступаючи на посаду, суддя урочисто присягає об'єктивно, безсторонньо, неупереджено, незалежно та справедливо здійснювати правосуддя, підкоряючись лише закону та керуючись принципом верховенства права, чесно і сумлінно виконувати обов'язки судді, дотримуватися морально-етичних принципів поведінки судді, не вчиняти дій, що порочать звання судді та принижують авторитет судової влади.

Частинами другою та третьою статті 32 Закону України від 15 січня 1998 року № 22/98 ВР «Про Вищу раду юстиції» (у редакції, що діяла на момент прийняття оспорюваного рішення ВККСУ) визначено, що порушенням суддею присяги є:

вчинення ним дій, що порочать звання судді і можуть викликати сумнів у його об'єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності судових органів;

недотримання суддею вимог та обмежень, встановлених Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції»;

умисне затягування суддею строків розгляду справи понад терміни, встановлені законом;

порушення морально-етичних принципів поведінки судді.

Порушенням присяги судді, що обіймає адміністративну посаду в суді, є також невиконання ним посадових обов'язків, встановлених для відповідної адміністративної посади, пов'язаних з процесуальними діями.

Юридичними складами діянь, що становлять порушення присяги судді, є :

1) вчинення ним дій, що порочать звання судді і можуть викликати сумнів у його об'єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності судових органів (абзац другий частини другої); 2) недотримання суддею вимог та обмежень, встановлених Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції» (абзац третій частини другої); 3) умисне затягування суддею строків розгляду справи понад терміни, встановлені законом (абзац четвертий частини другої); 4) порушення морально-етичних принципів поведінки судді (абзац п'ятий частини другої); 5) невиконання суддею, що обіймає адміністративну посаду в суді, посадових обов'язків, встановлених для відповідної адміністративної посади, пов'язаних з процесуальними діями.

Слід зазначити, що вдаючись до правової оцінки мотивів оспорюваних рішень Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Вищої ради юстиції, колегія суддів повністю погоджується із викладеним у них висновком щодо безумовного порушення суддею Приморського районного суду м.Одеси Нікітіною С.Й. низки приписів Цивільного процесуального кодексу України на час постановлення нею судового рішення.

Разом із тим, Вища кваліфікаційна комісія суддів України та Вища рада юстиції під час прийняття зазначених Рішень не врахували строків притягнення до дисциплінарної відповідальності судді.

З метою вирішення вказаного, суд виходить з того, що порушення присяги є дисциплінарним проступком та підставою для застосування дисциплінарного стягнення, розгляд якого потребує дотримання встановленої процедури з метою визначення виду дисциплінарної відповідальності судді.

Згідно з частиною першою статті 84 Закону № 2453-VI дисциплінарне провадження - це процедура розгляду органом, визначеним законом, звернення, в якому містяться відомості про порушення суддею вимог щодо його статусу, посадових обов'язків чи присяги судді.

Статтею 85 Закону № 2453-VI визначено органи, що здійснюють дисциплінарне провадження щодо судді, якими є: 1) Вища кваліфікаційна комісія суддів України - щодо суддів місцевих та апеляційних судів; 2) Вища рада юстиції - щодо суддів вищих спеціалізованих судів та суддів Верховного Суду України.

Відповідно до частини чотирнадцятої статті 86 Закону № 2453-VI Вища рада юстиції здійснює дисциплінарне провадження стосовно суддів Верховного Суду України та суддів вищих спеціалізованих судів у порядку, встановленому Законом України «Про Вищу раду юстиції». Аналіз цієї норми дає підстави Суду для висновку, що стосовно інших суддів, якими є позивач, дисциплінарне провадження, здійснюється у порядку, встановленому Законом України "Про судоустрій і статус суддів".

За наслідками дисциплінарного провадження Вища квалфікаційна комісія суддів України може прийняти рішення про направлення рекомендації до Вищої ради юстиції для вирішення питання щодо внесення подання про звільнення судді з посади за наявності для цього підстав (частина п"ята статті 87 Закону № 2453-VI).

Так, норми Закону № 2453-VI та Закону № 22/98-ВР (у редакції, чинній на момент постановлення рішення ВККСУ) не передбачали жодних обмежувальних строків притягнення судді до відповідальності за порушення присяги.

Законом України від 12 лютого 2015 року № 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд» (далі - Закон № 192-VIII) внесено зміни до Закону № 22/98-ВР, які набрали чинності 27 лютого 2015 року, та викладено Закон № 2453-VI в новій редакції, що набрала чинності з 28 березня 2015 року.

Відповідно до частини другої статті 32 Закону № 22/98-ВР (у редакції Закону № 192-VIII) провадження щодо звільнення судді за порушення присяги проводиться за правилами і у строки, передбачені для здійснення дисциплінарного провадження.

Згідно з частиною четвертою статті 96 Закону № 2453-VI (у редакції Закону № 192-VIII) дисциплінарне стягнення до судді застосовується не пізніше трьох років із дня вчинення проступку без урахування часу тимчасової непрацездатності або перебування судді у відпустці.

Отже, правила і строки для здійснення дисциплінарного провадження, які можуть бути застосовані при проведенні провадження щодо звільнення за порушення присяги судді, були передбачені саме положеннями Закону № 2453-VI (у редакції Закону № 192-VIII), що набрали чинності з 28 березня 2015 року.

Тобто застосування положень частини другої статті 32 Закону № 22/98-ВР після внесення до неї змін стало можливим лише після набрання чинності Законом № 2453-VI (у редакції Закону № 192-VIII).

Стаття 32 Закону № 22/98-ВР нерозривно пов'язана з розділом VI Закону № 2453-VI і має застосовуватися у поєднанні з нормами, що регламентують підстави та порядок притягнення судді до дисциплінарної відповідальності.

У такому випадку, після набрання чинності Законом № 2453-VI (у редакції Закону № 192-VIII) уповноважений орган має право вирішувати питання про притягнення судді до відповідальності за порушення присяги, в тому числі вчинені до набрання цим Законом чинності, протягом строку, встановленого частиною четвертою статті 96 зазначеного Закону.

Проступки, які стали підставою для порушення дисциплінарної справи стосовно ОСОБА_3, позивачем вчинено 29 січня 2007 року.

Суд встановив, що як на день внесення подання до ВРЮ про звільнення з посади за порушення присяги на підставі Рішення ВККСУ від 30 листопада 2011, так і на день розгляду Вищою радою юстиції рекомендації ВККСУ щодо внесення до Верховної Ради України подання про звільнення з посади - 18 грудня 2015 року, трирічний строк притягнення позивача ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності закінчився, враховуючи також час тимчасової непрацездатності позивачки та перебування її у відпустках в цей період.

Викладеного не врахували ані Вища кваліфікаційна комісія суддів України, ані Вища рада юстиції при прийнятті оскаржуваних рішень.

При цьому, колегія суддів зазначає, що запровадження строку давності притягнення судді до відповідальності за порушення присяги є заходом, що покращує становище судді порівняно із тим, коли такий строк законодавством визначений не був, а тому застосування трирічного строку давності притягнення судді до дисциплінарної відповідальності не суперечить положенням статті 58 Конституції України.

Європейський суд з прав людини вважає, що такий строк давності обов'язково повинен встановлюватись законодавчо з метою забезпечення принципів юридичної визначеності та остаточності (пункти 137, 139 Рішення від 9 січня 2013 року у справі «Олександр Волков проти України». ЄСПЛ у цьому Рішенні вказав, що відсутність (на час розгляду цієї справи в ЄСПЛ) у законодавстві України положення про строки давності звільнення судді з посади за порушення присяги є порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи порушення строків притягнення до відповідальності за порушення присяги судді ОСОБА_3 рішення ВККС України від 30 листопада 2011 року №4573/дп-11, яким ухвалено внести подання до Вищої ради юстиції про звільнення ОСОБА_3 з посади судді Приморського районного суду м.Одеси за порушення присяги та рішення Вищої ради юстиції від 18 грудня 2015 року № 1200/0/15-15 про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення з посади судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_3. за порушення присяги підлягають скасуванню.

Стосовно правової оцінки рішення Вищої ради юстиції від 18 грудня 2015 № 1199/0/15-15 «Про залишення скарги судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_3. на рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 30 листопада 2011 року №4573/дп-11 без задоволення» колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 45 Закону № 22/98-ВР Вища рада юстиції розглядає скарги на рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про притягнення до дисциплінарної відповідальності суддів спеціалізованих, апеляційних та місцевих судів, а також на рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, прийняті за результатами дисциплінарного провадження, не пізніше одного місяця з дня їх надходження, а в разі додаткової перевірки обставин та матеріалів справи - не пізніше трьох місяців з дня надходження скарги.

Згідно ч. 4 ст. 46 Закону № 22/98-ВР Вища рада юстиції розглядає скарги суддів чи осіб, що ініціювали питання про дисциплінарну відповідальність судді, на рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності і за наслідками розгляду приймає рішення за доповіддю члена дисциплінарної секції Вищої ради юстиції.

Відповідно до ч. 5 ст. 46 Закону № 22/98-ВР після розгляду скарги судді чи особи, що ініціювала питання про дисциплінарну відповідальність судді, Вища рада юстиції за наявності для цього підстав може:

1) задовольнити скаргу судді чи особи, що ініціювала питання про дисциплінарну відповідальність судді, скасувати рішення про притягнення його до дисциплінарної відповідальності і закрити дисциплінарне провадження;

2) задовольнити скаргу повністю чи частково і змінити рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) залишити скаргу без задоволення, а рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України - без зміни.

Колегія суддів погоджується з посиланням позивача про порушення Вищою радою юстиції строків розгляду її скарги на рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів, так як вище безпосередньо вказано на порушення строків застосування дисциплінарної відповідальності, а тому позовна вимога про визнання незаконним рішення Вищої ради юстиції від 18 грудня 2015 року №1199/0/15-15, яким залишено без задоволення скаргу ОСОБА_3 на рішення ВККС України від 30 листопада 2011 року №4573/дп-11, також підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 241-246, 262, 266, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 30 листопада 2011 року №4573/дп-11.

Визнати протиправним та скасувати рішення Вищої ради юстиції від 18 грудня 2015 року №1199/0/15-15 «Про залишення скарги судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_3. на рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 30 листопада 2011 року №4573/дп-11 без задоволення».

Визнати протиправним та скасувати рішення Вищої ради юстиції від 18 грудня 2015 року №1200/0/15-15 «Про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_3 з посади судді Приморського районного суду м.Одеси за порушення присяги».

Рішення Верховного Суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду може бути подана до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий А.Ю. Бучик

судді Я.О. Берназюк

М.М. Гімон

Н.В. Коваленко

Л.Л. Мороз

Рішення складене та підписане 13.06.2018.