Справа № 826/5760/17
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2018-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 червня 2018 року № 826/5760/17

Окружний адміністративний суд міста Києва під головуванням судді Келеберди В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Київської області про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до прокуратури Київської області та просить суд:

визнати протиправним та скасувати наказ прокуратури Київської області № 14К від 27 березня 2017 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності, яким звільнено ОСОБА_1 з посади начальника Іванківського відділу Броварської місцевої прокуратури Київської області;

поновити ОСОБА_1 на роботі в органах прокуратури на посаді начальника Іванківського відділу Броварської місцевої прокуратури Київської області;

стягнути з прокуратури Київської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 28 березня 2017 року та по день ухвалення судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що оскаржуваним наказом від 27 березня 2017 року № 14к його звільнено з посади начальника Іванківського відділу Броварської місцевої прокуратури Київської області. Підставою для прийняття такого рішення стала наявність кримінального провадження № 0000391 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 КК України, вручення підозри у вчиненні злочину та обрання відносно позивача запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Посилаючись на відсутність беззаперечних доказів вчинення ним дій, які дискредитують звання працівника прокуратури, та доведеності скоєння проступку проти інтересів служби, підтверджених відповідним вироком суду у кримінальному провадженні, позивач вважає, що оскаржуваний наказ є протиправним та підлягає скасуванню з чим і звертається до суду.

Відповідач подав до суду заперечення проти позову, витребувані судом документи, зокрема, матеріали службової перевірки, матеріали наглядового провадження та інші докази.

Ухвалою суду від 06 червня 2017 року відкрито провадження у справі №826/5760/17, призначено судовий розгляд справи.

Ухвалою суду від 24 жовтня 2017 року після заслуховування пояснень сторін у справі суд перейшов у письмове провадження.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою суду від 15 січня 2018 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів, зокрема довідки про заробітну плату позивача за останні два місяці роботи, яка надана суду відповідачем 26 січня 2018 року.

09 лютого 2018 року позивачем подано до суду клопотання про витребування документів, зокрема матерілів службового розслідування стосовно ОСОБА_1 та книги реєстрації наказів прокурора Київської області з 01 січня 2017 року по 01 квітня 2017 року.

Розглянувши зазначене клопотання позивача, суд не вбачає підстав для його задоволення, оскільки матеріали службового розслідування вже надані відповідачем раніше та містяться в матеріалах даної справи, а необхідність у витребуванні витягу з книги реєстрації наказів прокурора Київської області відсутня, оскільки обставини винесення та існування оскаржуваного наказу не оспорюються сторонами у справі.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Наказом Броварської місцевої прокуратури Київської області № 17-к від 16 грудня 2015 року ОСОБА_1 призначено на посаду керівника Іванківського відділу Броварської місцевої прокуратури Київської області.

Наказом Прокуратури Київської області від 27 березня 2017 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» ОСОБА_1 звільнено з посади начальника Іванківського відділу Броварської місцевої прокуратури Київської області та з органів прокуратури за порушення вимог Закону України «Про прокуратуру», Присяги працівника прокуратури, Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, вчинення дій, що порочать звання працівника прокуратури і можуть викликати сумнів у його об'єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури.

Звільненню передувало службове розслідування, за результатами якого складено висновок від 15 березня 2017 року, з якого вбачається, що слідчим управлінням Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000391, розпочатому 13 лютого 2017 року за заявою гр. ОСОБА_3, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 КК України.

У повідомленні про підозру зазначено, що ОСОБА_1 26 січня 2017 року, 15 лютого 2017 року та 16 лютого 2017 року у своєму службовому кабінеті, погрожуючи головному інженеру ПАТ «Спеціалізоване монтажне управління № 24» ОСОБА_3 кримінальною відповідальністю та неповерненням арештованого майна вказаного товариства у кримінальному провадженні № 0000039 від 26 січня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 239-1 КК України, у якому він здійснював процесуальне керівництво, вимагав від останнього неправомірну вигоду у сумі 3 000 доларів США за закриття кримінального провадження та зняття арешту з майна вказаного підприємства, на що ОСОБА_3 надав свою згоду. У подальшому зазначені кошти були отримані від ОСОБА_3 за попередньою вказівкою ОСОБА_1, водієм прокуратури ОСОБА_4, який не був обізнаний про його злочинні наміри, обміняні у пункті валют на гривні в загальній сумі 81 300 грн. та передано ОСОБА_1

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 20 лютого 2017 року щодо ОСОБА_1 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів в межах строків досудового розслідування.

В рамках проведення службового розслідування був опитаний ОСОБА_1, який пояснив, що у провадженні слідчого відділу Іванківського відділу прокуратури перебувало кримінальне провадження за фактом забруднення або псування земель за статтею 239-1 КК України, нагляд за додержанням законності у якому здійснював у тому числі й він, та у якому встановлено, що роботи з реконструкції станції, зняття шару ґрунту під нею проводилися без дозвільних документів та на землях, які перебувають у власності громадян.

ОСОБА_1 підтвердив, що 26 січня, 13 лютого та 15-16 лютого 2017 року до нього в кабінет приходили представники СМУ- 24 та намагалися вирішити питання на їх користь, але у кожному разі ним було відмовлено та наголошено на необхідності надання дозвільних документів на виконання робіт, після чого з 17 лютого 2017 року позивач перебував на лікарняному і ніяких вказівок своїм підлеглим, у тому числі щодо закриття кримінального провадження № 000039 не надавав. Про те, що зазначене провадження було закрито 17 лютого 2017 року за поясненнями ОСОБА_1 він дізнався лише в ході службового розслідування кримінального провадження, порушеного стосовно нього.

Крім того, під час службового розслідування опитаний водій ОСОБА_4, який підтвердив, що отримав від ОСОБА_1 телефоном вказівку про зустріч біля Іванківського відділу поліції з чоловіком, який мав передати йому документи. У призначений час до автомобілю сів чоловік та поклав у бардачок білий продовгуватий конверт, після чого ОСОБА_4 рушив до Вишгороду ремонтувати автомобіль, там же він відкрив конверт і побачив грошові кошти у сумі 3 тисячі доларів США, про що доповів ОСОБА_1, який попросив обміняти долари на гривні, що й зробив водій, та згодом під час особистої зустрічі з ОСОБА_1 передав 81 300 грн. йому, отримавши за все 5 000 грн.

Для з'ясування зазначених обставин відповідачем витребувано з Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України матеріали повідомлення ОСОБА_1 про підозру, ухвалу про обрання запобіжного заходу, протоколи допиту, витяг з ЄРДР.

З ухвали Печерського районного суду м. Києва від 20 лютого 2017 року про застосування до ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вбачається, що слідчим суддею досліджено протоколи допиту ОСОБА_3, який підтвердив обставини погрожування з боку ОСОБА_1 кримінальною відповідальністю та неповерненням арештованого майна ПАТ СМУ№ 24, а також вимагання неправомірної вигоди у сумі 3 000 доларів США за закриття кримінального провадження.

Під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу досліджувався також протокол огляду місця події від 17 лютого 2017 року, з якого вбачається, що у ОСОБА_1 вилучено 76 000 грн., розкладені на дві пачки, перев'язані канцелярською резинкою та з клаптиком паперу з написом: « 81 300 всього».

В рамках службового розслідування також опитано:

- керівника Броварської місцевої прокуратури ОСОБА_5, який пояснив, що ОСОБА_1 не повідомляв керівництво про обставини отримання пропозицій надання йому неправомірної вигоди, у тому числі з боку представників ПАТ СМУ 24;

- процесуального керівника у кримінальному провадженні № 000039 прокурора Іванківського відділу Броварської місцевої прокуратури ОСОБА_6, процесуальні керівники-прокурори Іванківського відділу Броварської місцевої прокуратури ОСОБА_7, ОСОБА_8, якими повідомлено про їх включення до складу групи процесуальних прокурорів у кримінальному провадженні № 000039, старшим групи призначено ОСОБА_1

- слідчого Іванківського відділення поліції Вишгородського ВП ГУ НП в Київській області, який показав, що здійснював досудове слідство у кримінальному провадженні, проте самостійно жодних процесуальних дій не вчиняв, а лише виконував вказівки ОСОБА_1, який 07 лютого 2017 року викликав його до себе підписання двох клопотань про тимчасовий доступ до речей та документів, у задоволенні яких суд згодом відмовив. Отримавши матеріали кримінального провадження, 17 лютого 2017 року ОСОБА_9 прийняв рішення про можливість закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 284 КПК України, про що виніс відповідну ухвалу, але відомості про це до ЄРДР не вніс у зв'язку з несправною роботою системи, а дізнався про внесення інформації до Реєстру лише 18 лютого 2017 року;

- слідчого Іванківського відділення поліції Вишгородського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_10., який показав, що тривалий час кримінальне провадження № 000039 перебувало у ОСОБА_1 і лише 16 лютого 2017 року було повернуто для проведення досудового розслідування із вказівкою прийняти остаточне рішення у ньому, тому ОСОБА_10 надав вказівку ОСОБА_9 підготувати постанову про закриття кримінального провадження, що останній і зробив. Відомості до ЄРДР про закриття кримінального провадження також внесено ОСОБА_10 17 лютого 2017 року.

Підсумовуючи результати опитування вищезазначених слідчих, у висновку зазначено, що у кримінальному провадженні № 000039 ті процесуальні дії, які має право відповідно до Кримінального процесуального кодексу України здійснювати процесуальний керівник, у дійсності здійснював виключно начальник Іванківського відділу Броварської місцевої прокуратури ОСОБА_1, а внесення відомостей до ЄРДР та закриття кримінального провадження здійснювалося під контролем та за його вказівкою. Крім того, 26 січня, 13, 15 та 16 лютого 2017 року ОСОБА_1 вступав у позаслужбові відносини з головним інженером ПАТ «Спеціалізоване монтажне управління № 24» ОСОБА_3 із залученням та використанням у приватних цілях водія Іванківського відділу Броварської місцевої прокуратури ОСОБА_4, отримав неправомірну вигоду у розмірі 3 тисячі доларів США, внаслідок чого був затриманий працівниками слідчого управління Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України.

Окрім зазначеного, за висновками службового розслідування ОСОБА_1 в порушення пункту 4 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання корупції», отримавши пропозиції від третіх осіб щодо вирішення питання на їх користь, не повідомив про це, а вступив у позаслужбові відносини з ОСОБА_3 з метою отримання неправомірної вигоди, а отже, будучи обізнаним з вимогами антикорупційного законодавства, не дотримався їх. Своїми діями ОСОБА_1 грубо порушив вимоги пункту 10 частини першої статті 3, пункту 4 частини четвертої статті 19 Закону України «Про прокуратуру», Присягу працівника прокуратури, правила прокурорської етики, вчинив дії, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумніви у його об'єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури і є несумісними з подальшим перебуванням на роботі в органах прокуратури.

З такими висновками відповідача не погоджується позивач та стверджує, що за умов відсутності обвинувального вироку у кримінальному провадженні, в якому триває досудове розслідування вищезазначених обставин, та їх доведеності судом, винесення наказу про його звільнення є передчасним та протиправним, у зв'язку з чим звернувся до суду з адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, з урахуванням встановлених обставин, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 38 Конституції України громадянам гарантовано рівне право доступу до державної служби, а також до служби в органах місцевого самоврядування.

Згідно з частиною першою статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Частиною шостою зазначеної статті Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із правових гарантій захисту громадян від незаконного звільнення з роботи є встановлений законами України вичерпний перелік підстав для звільнення працівника.

Відповідно до вимог статті 142 Кодексу законів про працю України та статті 48 Закону України "Про прокуратуру" за неналежне виконання службових обов'язків чи скоєння ганебного вчинку прокурори несуть відповідальність згідно з Дисциплінарним статутом прокуратури України (надалі статутом), затвердженим Постановою Верховної Ради України № 1796-ХП від 06.11.1991.

Положеннями статей 44-50 Закону України «Про прокуратуру» визначено порядок здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорсько-слідчих працівників, види дисциплінарних стягнень, строки їх застосування тощо.

Водночас, згідно абзацу 3 пункту 1 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про прокуратуру», положення статей 21,28-38,42,44-50, 62-63, 65-79 цього Закону набирають чинності 15 квітня 2017 року. До набрання чинності дисциплінарне провадження щодо прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури, які мають класні чини, здійснюється відповідно до Дисциплінарного статуту прокуратури України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 06 листопада 1991 року № 1795-ХІІ (далі - Статут).

Відповідно до частин першої, другої статті 5 Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, затвердженого наказом Генерального прокурора України від 28 листопада 2012 року № 123, професійна діяльність працівника прокуратури має ґрунтуватися на неухильному дотриманні конституційних принципів верховенства права та законності. При здійсненні повноважень він зобов'язаний діяти законно та в межах своєї компетенції, своєчасно вживати вичерпних заходів до усунення порушень закону від кого б вони не виходили.

Працівник прокуратури не має права використовувати своє службове становище в особистих інтересах або в інтересах інших осіб.

Згідно присяги працівника прокуратури він зобов'язаний сумлінним виконанням своїх обов'язків сприяти утвердженню законності та правопорядку, з гідністю нести це високе звання.

Будь-які порушення прокурорсько-слідчими працівниками законності та службової дисципліни підривають авторитет прокуратури, завдають шкоди інтересам держави та суспільства (частина друга статті 2 Статуту).

За приписами статті 8 Статуту дисциплінарні стягнення до прокурорсько-слідчих працівників застосовуються за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків або за проступок, який порочить його як працівника прокуратури.

Як вбачається з наявних у справі матеріалів, з метою з'ясування обставин можливого вчинення начальником Іванківського відділу Броварської місцевої прокуратури ОСОБА_1 ганебного вчинку, наказом прокурора Київської області від 21 лютого 2017 року № 31 комісією проведено службове розслідування, за результатами якого складено висновок від 15 березня 2017 року.

Листом Прокуратури Київської області від 22 лютого 2017 року № 11-376вих17 позивача повідомлено про призначення службового розслідування та відсторонення його від виконання обов'язків за займаною посадою на час проведення службового розслідування. Одночасно позивачу направлено пам'ятку про права особи, стосовно якої проводиться службове розслідування.

Після складення висновку від 15 березня 2017 року Прокуратура Київської області листом у той же день направила до Київського СІЗО № 13 лист за вих. № 11-49 вих17, у якому повідомила ОСОБА_1 про можливість ознайомитися з висновком протягом семи днів після отримання повідомлення.

Листом від 28 березня 2017 року відповідач через Київський СІЗО № 13 повідомив ОСОБА_1 про його звільнення з посади відповідно до наказу прокурора Київської області від 27 березня 2017 року № 14к.

Таким чином відповідачем дотримано вимоги Закону України «Про прокуратуру», Порядку проведення службового розслідування, передбаченого Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань (перевірок) в органах прокуратури України, затвердженої наказом Генерального прокурора України № 104 від 24 вересня 2014 року в частині організації, проведення та повідомлення про результати службового розслідування.

Як вже зазначав суд раніше, за результатами службового розслідування встановлено, що начальник Іванківського відділу Броварської місцевої прокуратури ОСОБА_1, будучи службовою особою, яка займає відповідальне становище, використав у власних цілях водія Іванківського відділу Броварської місцевої прокуратури ОСОБА_4 для отримання неправомірної вигоди, а крім того, в порушення пункту 4 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання корупції», отримавши пропозиції від третіх осіб щодо вирішення питання на їх користь, не повідомив про вказані події, вступив у позаслужбові відносини з ОСОБА_3, що вплинуло на неупередженість і об'єктивність виконання професійних обов'язків, скомпрометувало високе звання працівника прокуратури та викликало негативний громадський резонанс.

Суд зазначає також, що у своїх письмових поясненнях, наданих під час проведення службового розслідування, ОСОБА_1 не заперечував та підтвердив обставини намагань представників ТОВ СМУ-24 вирішити питання щодо порушеного кримінального провадження 000039 на їх користь у різні способи, проте, не вчинив зі свого боку як керівник органу прокуратури заходів, передбачених статтею 24 Закону України «Про запобігання корупції».

Відповідно до вимог статті 24 Закону України «Про запобігання корупції» особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняні до них особи, у разі надходження пропозиції щодо неправомірної вигоди або подарунка, незважаючи на приватні інтереси, зобов'язані невідкладно вжити таких заходів:

1) відмовитися від пропозиції;

2) за можливості ідентифікувати особу, яка зробила пропозицію;

3) залучити свідків, якщо це можливо, у тому числі з числа співробітників;

4) письмово повідомити про пропозицію безпосереднього керівника (за наявності) або керівника відповідного органу, підприємства, установи, організації, спеціально уповноважених суб'єктів у сфері протидії корупції.

Згідно статті 18 Закону України «Про прокуратуру» працівник прокуратури не має права використовувати своє службове становище в особистих інтересах або в інтересах інших осіб. У разі явного порушення закону, очевидцем якого став працівник прокуратури, він вживає усіх можливих передбачених законодавством заходів для припинення протиправних дій та притягнення винних осіб до відповідальності. Працівнику прокуратури слід уникати особистих зв'язків, фінансових і ділових взаємовідносин, що можуть вплинути на неупередженість і об'єктивність виконання професійних обов'язків, скомпрометувати високе звання працівника прокуратури, не допускати дій, висловлювань і поведінки, які можуть зашкодити його репутації та авторитету прокуратури, викликати негативний громадський резонанс.

Отже, виходячи з наведених положень законодавства, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1, як керівник ввіреного йому органу прокуратури, як особа, яка займає особливо відповідальне становище, не дотримався зазначених вимог Закону України «Про запобігання корупції» та «Про прокуратуру».

Суд також приймає до уваги ту обставину, що ОСОБА_1 11 лютого 2011 року прийнято присягу працівника прокуратури, відповідно до якої вступаючи на службу в прокуратуру він зобов'язався неухильно додержуватися Конституції, законів та міжнародних зобов'язань України, сприяти утвердженню верховенства права, законності та правопорядку, захищати права і свободи людини та громадянина, інтереси суспільства і держави, бути принциповим, чесно, сумлінно і неупереджено виконувати свої обов'язки, з гідністю нести високе звання працівника прокуратури, усвідомлюючи, що порушення присяги несумісне з подальшим перебуванням в органах прокуратури.

Крім того, ОСОБА_1 під власний підпис 10 січня 2013 року ознайомився з положеннями Кодексу професійної етики та поведінки працівника прокуратури.

Отже, позивач був обізнаний з вимогами законодавства стосовно неприпустимості порушення даної ним присяги працівника прокуратури та був ознайомлений належним чином із положеннями Кодексу професійної етики та поведінки працівника прокуратури, проте, даних зобов'язань не дотримався.

Аналізуючи обставини у справі, суд також приходить до висновку, що оцінка відповідачем обставин вчинення ОСОБА_1 дій, що порочать звання працівника прокуратури та свідчать про порушення Присяги працівника прокуратури, відбувалася незалежно від обставин досудового розслідування у кримінальному провадженні та доведення чи не доведення його вини у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому, під час службового розслідування до уваги бралися обставини недодержання правил прокурорської етики та допущення поведінки, яка дискредитує ОСОБА_1 як керівника та представника прокуратури, що може в цілому зашкодити авторитету прокуратури, тим більше, що встановлені факти щодо нього набули значного суспільного резонансу.

За таких обставин, суд приходить до висновку правомірність дій та наказу відповідача № 14к від 27 березня 2017 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» ОСОБА_1, а також про співмірність застосованого до нього дисциплінарного стягнення вчиненому проступку.

Як зазначає Європейський суд з прав людини у рішенні «Вільхо Ескелінен та інші проти Фінляндії» (2007) особи, що займають посади, пов'язані з виконанням обов'язків щодо захисту загальнодержавних інтересів або з участю у здійсненні визначених публічним правом повноважень, володіють частиною суверенної влади держави. Держава має законний інтерес щодо налагодження з такими службовцями спеціальних відносин, заснованих на вірності та відданості. З іншого боку, щодо інших посад, які не мають у собі аспектів «державного управління», держава не має такого інтересу. Суд зазначив також, що спори, що порушуються державними службовцями, чиї обов'язки є типовим прикладом специфічної діяльності, пов'язані з державною службою, оскільки останні діють як представники державної влади і відповідають за захист загальнодержавних інтересів та інтересів інших державних органів. Яскравим прикладом такої діяльності є збройні сили та поліція. Суд дійшов висновку, що жодні спори між адміністративними органами та службовцями, які займають посади, пов'язані з виконанням покладених публічним правом повноважень, не входять до сфери застосування пункту 1 статті 6.

Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (частина друга статті 2 КАС України).

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на те, що твердження позивача про протиправність притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з посади та з органів прокуратури за умов відсутності обвинувального вироку у кримінальному провадженні, порушеному стосовно нього, та беззаперечного підтвердження його вини у скоєному кримінальному правопорушенні, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та спростовуються наявними у справі доказами, які свідчать, що відповідачем дослідження встановлених в ході службового розслідування обставин здійснювалося незалежно від обставин досудового розслідування у кримінальному провадженні та доведення чи не доведення вини позивача у вчиненні кримінального правопорушення, а вирішальними під час прийняття рішення щодо застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади та з органів прокуратури стали факти недотримання вимог Закону України «Про запобігання корупції» та «Про прокуратуру», та, як наслідок, порушення Присяги працівника прокуратури та правил прокурорської етики, суд не знаходить підстав для задоволення позову.

Оскільки суд відмовляє у задоволенні адміністративного позову, відсутні підстави для вирішення питання щодо розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 72-73, 76-77, 139, 143, 243-246, 255, Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Відповідно до частини першої статті 293 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 255 КАС України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.І. Келеберда