Справа № 817/644/18
Суддя: Дорошенко Н.О.
Дата ухвалення: 2018-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

11 червня 2018 року м. Рівне №817/644/18

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дорошенко Н.О. за участю секретаря судового засідання Янчар О.П. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1,

відповідача: представник ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_3
доГоловного управління ДФС у Рівненській області
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
В С Т А Н О В И В:

Фізична особа підприємець ОСОБА_3 (далі позивач, ФОП ОСОБА_3І.) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Рівненській області (далі відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 01 грудня 2017 р. №, яким збільшено суму грошового зобовязання за платежем єдиний податок з фізичних осіб в розмірі 147995,63 грн. (в тому числі 118396,50 грн. основного зобовязання та 29599,13 грн. штрафної санкції).

В обґрунтування позову позивач зазначає, що підставою прийняття оскарженого податкового повідомлення-рішення був акт перевірки від 09.11.2017 №1239/17-00-13-09/НОМЕР_1, що містить висновок про порушення норм податкового законодавства в т. ч. п.292.1 ст.292, пп.292.11 ст. 292, п.292.13 ст.292, пп.296.1.1 ст.296 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VІ , із змінами та доповненнями (далі - ПК України), а саме не включення до загальної суми доходу власних коштів, якими поповнювався банківський рахунок підприємця, а також те, що обсяг доходу від підприємницької діяльності не може бути меншим від обсягу видатків в межах господарської діяльності, внаслідок чого позивачем занижено обсягу доходу, який є об'єктом оподаткування за період з 01.01.2014 - 31.12.2016 на загальну суму 2484940,59 грн., в т.ч. 2014р. - 594093,43 грн., 2015р. - 585052,29 грн., 2016р. - 1305794,87 грн. та донараховано єдиний податок з фізичних осіб в загальній сумі 118396,50 грн. Вказує на те, що такі висновки є безпідставними оскільки, з огляду на приписи підпункту 14.1.56. п. 14.1 ст. 14, пункту 292.1. ст. 292 ПК України поповнення власними грошовими коштами розрахункового рахунку в установі банку не може розцінюватись як дохід платника податку ФОП, в ході здійснення підприємницької діяльності в готівковій формі.

Крім того зазначає, що для покриття видатків, понесених у звязку зі здійсненням підприємницької діяльності, використовувалися власні кошти, в тому числі, запозичені у друзів. Дані кошти ФОП ОСОБА_3 в основному спрямовував на оплату праці найманих працівників та сплату податкових платежів, оплата яких є обовязковою, а відтак не є доходом.

Щодо висновків відповідача про те, що обсяг доходу від підприємницької діяльності не може бути меншим від обсягу видатків в межах господарської діяльності вважає, що такі висновки не ґрунтуються на жодній нормі податкового законодавства. Відтак, на думку позивача, висновки щодо збільшення його оподаткованого доходу від здійснення господарської діяльності на суму 1524134,19 грн. є протиправними.

За наведених умов вважає, що оскаржене податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 03.03.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

Підготовче засідання у справі, призначене на 26.03.2018, не відбулося у звязку з тимчасовою непрацездатністю головуючого судді, відкладене до 16.04.2018.

Відповідач позовні вимоги не визнав повністю, подавши відзив на позовну заяву (а.с.124-126), в обґрунтування якого зазначив, що перевіркою правильності визначення податкових зобов'язань позивача по єдиному податку за період з 01.01.2014 по 31.12.2016 встановлено порушення п.292.1 ст.292, пп.292.11 ст. 292, п.292.13 ст.292, пп.296.1.1 ст.296 ПК України, а саме: заниження обсягу доходу, який є об'єктом оподаткування за період з 01.01.2014 - 31.12.2016 на загальну суму 2484940,59 грн., в т.ч. 2014р. - 594093,43 грн., 2015р. - 585052,29 грн., 2016р. - 1305794,87 грн. З урахуванням вказаних порушень ФОП ОСОБА_3 донараховано єдиний податок з фізичних осіб в загальній сумі 118396,50 грн., оскільки в ході проведення перевірки було встановлено внесення власних коштів позивача на банківський рахунок. При цьому, відповідач зазначає, що відповідно до норм Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року №492 поточні банківські рахунки для фізичних осіб - резидентів поділяються на: поточні рахунки фізичних осіб - підприємців, які відкриваються для здійснення підприємницької діяльності та поточні рахунки фізичних осіб, які не є підприємцями.

Отже, кошти, внесені на розрахунковий рахунок (355350,00 грн. за 2014 р., 422617,00 грн. за 2015 р., 104700,00 грн. за 2016 р.) , який відкрито для здійснення підприємницької діяльності, включаються до доходу фізичної особи - підприємця - платника єдиного податку.

Також вказує, що перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_3 здійснює діяльність з пасажирських перевезень та в готівковій і безготівковій формі отримує дохід від реалізації квитків за проїзд по маршрутах. Тому, єдиним джерелом доходів, за рахунок яких ФОП ОСОБА_3 може здійснювати в межах господарської діяльності видатки, є дохід від здійснення пасажирських перевезень як фізичною особою-підприємцем. Вказує на те, що ФОП ОСОБА_3 не надано будь - яких документів, які підтверджують джерела походження коштів, спрямованих на здійснення видатків, та враховуючи те, що обсяг доходу від підприємницької діяльності не може бути менший від обсягу видатків в межах господарської діяльності, перевіркою збільшено обсяг доходу платника єдиного податку на суму 1524134,19 грн.

Таким чином, відповідач вважає, що за результатами перевірки Головне управління ДФС у Рівненській області правомірно прийнято податкове повідомлення-рішення № від 01 грудня 2017 р., яким збільшено суму грошового зобовязання за платежем єдиний податок з фізичних осіб в розмірі 147995,63 грн. (в тому числі 118396,50 грн. основного зобовязання та 29599,13 грн. штрафної санкції). Відтак, в задоволенні позовних вимог просить відмовити повністю.

Ухвалою суду від 16.04.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві, просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову з підстав, наведених у відзиві на позов.

Заслухавши пояснення представників сторін, враховуючи аргументи сторін, викладені в заявах по суті справи, з'ясувавши обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх у сукупності, відповідно до вимог закону, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити, з таких підстав.

Матеріалами справи стверджено, що ФОП ОСОБА_3 з 19.03.2003 зареєстрований Зарічненською районною державною адміністрацією як фізична особа-підприємець, отримав свідоцтво про державну реєстрацію №657043, номер запису про включення відомостей про фізичну особу - підприємця до ЄДР №0000415, код основного виду економічної діяльності 49.31 - пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення.

За період з 01.01.2014 по 31.12.2016 ФОП ОСОБА_3 здійснював діяльність із застосуванням ставки єдиного податку, встановленої для сплати єдиного податку платниками єдиного податку 3 групи та сплачував до бюджету єдиний податок 5% розміру доходу.

Суд встановив, що уповноваженою особою відповідача на підставі наказу Головного управління ДФС у Рівненській області від 25.10.2017 №1712, відповідно до направлення на перевірку від 26.10.2017 №1510/17-00-13-09 проведено документальну позапланову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_3, податковий номер НОМЕР_2, щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01 січня 2014р. по 31 грудня 2016р., дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками з 01 січня 2014р. по 31 грудня 2016р., правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2014р. по 31 грудня 2016р., виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2014р. по 31 грудня 2016р.

Результати перевірки оформлено актом від 09.11.2017 №1239/17-00-13-09/НОМЕР_1 (а.с.8-46), яким встановлено, що ФОП ОСОБА_3 порушено, зокрема, норми п.292.1 ст.292, пп.292.11 ст. 292, п.292.13 ст.292, пп.296.1.1 ст.296 ПК України, а саме: занижено обсягу доходу, який є об'єктом оподаткування, за період з 01.01.2014 - 31.12.2016 на загальну суму 2484940,59 грн., в т.ч. 2014р. - 594093,43 грн., 2015р. - 585052,29 грн., 2016р. - 1305794,87 грн., та донараховано єдиний податок з фізичних осіб в загальній сумі 118396,5 грн. (Інші порушення, встановлені в ході проведення перевірки, позивачем не оспорюються).

Позивачем 20.11.2017 подано Головному управлінню ДФС у Рівненській області заперечення на акт перевірки від 09.11.2017 №1239/17-00-13-09/НОМЕР_2 (а.с.47-48), відповідно до якого позивач не погодився із висновками щодо наявності порушень, вказавши, що в своїй підприємницькій діяльності за перевіряємий період ФОП ОСОБА_3, в тому числі, використовував власні кошти для здійснення підприємницької діяльності, що не є доходом платника єдиного податку.

01.12.2017 Головним управлінням ДФС у Рівненській області прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким відповідно до акту перевірки №1239/17-00-13-09/НОМЕР_1 від 09.11.2017 збільшено суму грошового зобовязання за платежем єдиний податок з фізичних осіб в розмірі 147995,63 грн. в тому числі 118396,50 грн. основного зобовязання та 29599,13 грн. штрафних (фінансових) санкцій (а.с.7).

Позивач використав процедуру адміністративного оскарження податкового повідомлення-рішення, за наслідками якої рішенням Державної фіскальної служби України від 05.02.2018 №1708/3/99-99-11-02-01-14 податкове повідомлення-рішення залишене без змін, скарга платника податків - без задоволення (а.с.49).

Як встановлено з акта перевірки та пояснень представників сторін, підставою для винесення Головним управлінням ДФС у Рівненській області оскаржуваного податкового повідомлення рішення стали висновки контролюючого органу про те, що власні кошти позивача в сумі 882677,00 грн. (355350,00 грн. за 2014 р., 422617,00 грн. за 2015 р., 104700,00 грн. за 2016 р.), які надійшли на його розрахунковий рахунок, відкритий для здійснення підприємницької діяльності, є доходом фізичної особи-підприємця.

Перевіряючи правомірність прийняття відповідачем оскарженого податкового повідомлення-рішення, з урахуванням доводів та заперечень сторін, суд виходить з такого.

Відповідно до вимог п. 292.1. ст. 292 ПК України, доходом платника єдиного податку є, зокрема, для фізичної особи - підприємця є дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті. При цьому до доходу не включаються отримані такою фізичною особою пасивні доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті, страхові виплати і відшкодування, а також доходи, отримані від продажу рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі та використовується в її господарській діяльності.

Підпунктом 14.1.56. п. 14.1 ст. 14 ПК України (в редакції до 28.12.2014) передбачено, що доходи - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Суд враховує, що пунктом 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 "Дохід", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 грудня 1999 року за №860/4153, установлено, що визнані доходи класифікуються в бухгалтерському обліку за такими групами: дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); інші операційні доходи; фінансові доходи; інші доходи.

Дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) - загальний дохід (виручка) від реалізації продукції, товарів, робіт або послуг без вирахування наданих знижок, повернення раніше проданих товарів та непрямих податків і зборів (податку на додану вартість, акцизного збору тощо).

Чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) визначається шляхом вирахування з доходу від реалізації продукції, товарів, робіт, послуг наданих знижок, вартості повернутих раніше проданих товарів, доходів, що за договорами належать комітентам (принципалам тощо), та податків і зборів.

До складу інших операційних доходів включаються суми інших доходів від операційної діяльності підприємства, крім чистого доходу від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), зокрема: дохід від операційної оренди активів; дохід від операційних курсових різниць; відшкодування раніше списаних активів; дохід від роялті, відсотків, отриманих на залишки коштів на поточних рахунках в банках, дохід від реалізації оборотних активів (крім фінансових інвестицій), необоротних активів, утримуваних для продажу, та групи вибуття тощо.

До складу фінансових доходів включаються дивіденди, відсотки та інші доходи, отримані від фінансових інвестицій (крім доходів, які обліковуються за методом участі в капіталі).

До складу інших доходів, зокрема, включаються дохід від реалізації фінансових інвестицій; дохід від неопераційних курсових різниць та інші доходи, які виникають у процесі господарської діяльності, але не пов'язані з операційною діяльністю підприємства.

З огляду на наведені норми законодавства суд дійшов висновку, що оподатковуваним доходом фізичної особи від провадження підприємницької діяльності є дохід у грошовій формі (готівковій та/або безготівковій), отриманий від здійснення підприємницької діяльності, а тому включенню до обсягу доходу (виручки) підлягають тільки ті готівкові (безготівкові) кошти, що надійшли за результатами здійснення підприємницької діяльності (продажу товарів, надання послуг, орендна плата тощо), а не всі суми, які були фактично отримані суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок чи у касу.

За змістом банківських виписок позивача, на банківські рахунки ФОП ОСОБА_3 надійшло протягом 2014 року власних коштів в загальній сумі 355350,00 грн.. за 2015 рік надійшло власних коштів в загальній сумі 422617,00 грн. за 2016 рік надходження власних коштів становить 104700,00 грн. Надходження коштів в банківських виписках відображено, як поповнення рахунку власними коштами ОСОБА_3 (а.с.51-88).

Зазначені обставини сторонами не заперечувалися.

Будь яких доказів, які б свідчили про те, що зазначені кошти отримані від господарської діяльності позивача, відповідачем суду надано не було.

Отже, з огляду на наведені норми законодавства та обставини справи, поповнення позивачем власними грошовими коштами розрахункового рахунку в установі банку не може розцінюватись як дохід платника податку ФОП в ході здійснення підприємницької діяльності.

Відтак висновки відповідача про заниження ФОП ОСОБА_3 оподаткованого доходу за 2014-2016 р. на суму 882667,00 грн. (355350,00 грн., 422617,00 грн., 104700,00 грн.) в результаті порушення вимог п. 292.1 ст. 292 та п.п. 296.1.1. ст.296 ПК України є безпідставними.

Суд критично оцінює доводи відповідача про те, що обсяг доходу від підприємницької діяльності не може бути меншим від обсягу видатків в межах господарської діяльності, а відтак виникла необхідність донарахування оподаткованого доходу на суму 1524134,19 грн. (за 2014 р. на суму 188533,43 грн. за 2015 р. на суму 91940,89 грн. за 2016 р. на суму 1243695,87 грн.), оскільки такі доводи не ґрунтується нормах податкового законодавства. Зокрема, судом враховано, що відповідно до ч. 2 ст. 3 Господарського кодексу України, господарська діяльність поділяється на ту, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку (підприємництво), а також ту, що може здійснюватися без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Згідно з ч. 1 ст. 42 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Частиною 1 статті 44 Господарського кодексу України передбачено, що підприємництво здійснюється на основі самостійного формування підприємцем програми діяльності, вибору постачальників і споживачів продукції, що виробляється, встановлення цін на продукцію та послуги відповідно до закону, а також комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

В свою чергу, підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

З огляду на викладене, поняття "господарська діяльність" як сукупність господарських операцій, має певні ознаки, в тому числі, наявність економічного (фінансового) результату, цінової визначеності та спрямованості на отримання доходу. Фінансовий результат, як кінцевий економічний підсумок господарської діяльності підприємця, може виражатись у формі прибутку або збитку.

Проте, поняття "господарська діяльність" у тому значенні, в якому воно вживається як у Господарському кодексі України, так і у Податковому кодексі України, не включає такої обов'язкової ознаки, як одержання прибутку від кожної окремої операції, оскільки останнє не може свідчити ані про те, що така операція не пов'язана з господарською діяльністю підприємця, позаяк при здійсненні господарських операцій існує звичайний комерційний ризик, ані вказувати в цілому на збитковий характер господарської діяльності підприємця.

Як встановлено судом із відомостей податкової звітності 1 ДФ за перевіряємий період (а.с.144-157), основні видатки ФОП ОСОБА_3 було понесені на оплату праці найманих працівників та сплату податкових платежів, оплата яких є обовязковою незалежно від того, чи має місце факт отримання доходу в межах господарської діяльності чи ні.

При цьому судом враховано, що відповідно до ч. 1 ст. 320 Цивільного кодексу України субєкт господарювання має право залучати для своєї підприємницької діяльності будь-яке майно, у тому числі і кошти.

В ході проведення перевірки ФОП ОСОБА_3 надавалися пояснення про те, що для покриття видатків понесених в звязку зі здійсненням підприємницької діяльності використовувалися власні кошти, в тому числі запозичені (а.с.158-160).

На підтвердження зазначених обставин позивачем надано прибуткові касові ордери та договори позики (а.с. 91-105, 106-108).

Суд не приймає доводи відповідача про те, що заниження оподаткованого доходу платника єдиного податку на суму 1524134,19 грн. (за 2014 р. на суму 188533,43 грн. за 2015 р. на суму 91940,89 грн. за 2016 р. на суму 1243695,87 грн.), відбулося за рахунок не включення до оподаткованого доходу, доходу отриманого ФОП ОСОБА_3 в готівковій формі від здійснення пасажирських перевезень з огляду на наступне.

Відповідно до п. 83.1 ст. 83 ПК України для посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок підставами для висновків є документи, визначені цим Кодексом, податкова інформація, експертні висновки, судові рішення.

Поряд з тим, в акті перевірки та в ході судового розгляду справи відповідачем, не наведено жодної з перелічених підстав для визначення оподаткованого доходу ФОП ОСОБА_3 на суму 1524134,19 грн.

Згідно з п. 2.3.2.2. Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків фізичними особами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.03.2013 №395, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12.04.2013 за №607/23139, у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно:

чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) діяльності платника податків та операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акта письмові пояснення платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень;

зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи з обліку, та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення;

у разі відсутності первинних документів або ненадання їх чи інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити інші докази, що достовірно підтверджують наявність факту порушення;

у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі органу державної податкової служби така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати, факт про складання такого акта відображається в акті документальної перевірки;

у разі надання платником податків або його законними представниками посадовим (службовим) особам органу державної податкової служби письмових пояснень щодо встановлених порушень податкового законодавства та/або причин ненадання первинних та інших документів, що підтверджують встановлені порушення, або їх копій факти про надання таких пояснень необхідно відобразити в акті.

Висновки акта перевірки про виявлені порушення ФОП ОСОБА_3 не підтверджені конкретними первинними бухгалтерськими та податковими документами платника податків.

Таким чином акт перевірки в описаній вище частині порушень не відповідає вимогам законодавства, оскільки викладені в ньому факти не ґрунтуються на документах первинного бухгалтерського та податкового обліку.

Єдиною підставою для визначення податкового зобовязання із сплати єдиного податку в цій частині є висновки відповідача про те, що обсяг доходу від підприємницької діяльності не може бути меншим від обсягу видатків в межах господарської діяльності, що в свою чергу, як зазначалося вище, не ґрунтується на нормах Господарського кодексу України, Цивільного Кодексу України та суперечить нормам Податкового кодексу України.

Окрім цього, як встановлено в ході судового розгляду справи з пояснень представника відповідача, контролюючий орган, визначаючи суму доходу позивача, яка підлягає оподаткуванню, виходив з суми заробітної плати, виплаченої ФОП ОСОБА_3 для найманих працівників. У зв'язку з цим суд зауважує, що означений алгоритм визначення бази оподаткування не грунтується на приписах чинного податкового законодавства та є наслідком його довільного тлумачення відповідачем. Так, відповідно до п.292.13 ст.292 ПК України дохід визначається на підставі даних обліку, який ведеться відповідно до статті 296 цього Кодексу.

Суд зауважує, що встановлене документальною перевіркою порушення позивачем ст.296 ПК України в частині неведення обліку доходів та витрат перевіреного періоду не може слугувати підставою для визначення контролюючим органом суми отриманого доходу не у спосіб, встановлений законом.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведені фактичні обставини дають суду підстави для висновку, що відповідачем не доведено правомірності визначення оподаткованого доходу ФОП ОСОБА_3 на суму 1524134,19 грн., а відтак оскаржене податкове повідомлення-рішення є необгрунтованим.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

В ході судового розгляду адміністративної справи відповідач не виконав процесуального обов'язку доказування, не підтвердив належними та допустимими доказами правомірності оскарженого податкового повідомлення-рішення. Натомість, доводи позивача відповідають обставинам справи та грунтуються на матеріальному законі, а відтак позов слід задовольнити повністю.

Суд присуджує на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору (а.с.3) відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 (34000 Рівненська область, смт. Зарічне, вул. Фестивальна,17/24, РНОКПП НОМЕР_2) до Головного управління ДФС у Рівненській області (33923 м. Рівне, вул. Відінська,12, ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 01.12.2017 №.

Стягнути на користь ОСОБА_3 за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Головного управління ДФС у Рівненській області судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1479,97 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 14 червня 2018 року.

Суддя Дорошенко Н.О.