Справа № 826/5672/17
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2018-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 червня 2018 року № 826/5672/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І. розглянув у спрощеному провадженні справу за позовом ТОВ «БМБ Компаунд» до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ТОВ «БМБ Компаунд» звернулось до суду з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень від 30.21.2016 №, № в частині нарахування податку та штрафних санкцій по взаємовідносинах з ТОВ «Елеус».

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що висновки акут від 16.12.2016 №397/26-15-14-01-03/30406297 «Про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ «БМБ Компаунд» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 по 30.06.2016, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 30.06.2016» є необґрунтованими та спростовуються наявними матеріалами справи.

Відповідач заперечував проти задоволення позову з підстав викладених у письмових запереченнях, з яких вбачається, що

В судовому засіданні відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження.

Оцінивши у порядку письмового провадження належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд -

В С Т А Н О В И В:

Головним управлінням ДФС у м. Києві проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «БМБ Компаунд» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 по 30.06.2016, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 30.06.2016 за результатом якої складено акт від 16.12.2016 №397/26-15-14-01-03/30406297 (далі - акт перевірки).

З акту перевірки вбачається, що податковим органом встановлено, зокрема, порушення п.44.1, п.44.2 ст.44, п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, по. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135 Податкового кодексу України, п.4 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 21 "Вплив змін валютних курсів", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 10.08.2000 N 193, п.5 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 22.12.1999 N 290, п.5 , п.6 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 N 318, ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.99 №996-XIV, п.2.4, п. 2.16 Положення «Про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.95, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму всього у сумі 635 187 грн.; п. 44.1 ст. 44, п, 46.1 ст. 46, п.п. 185.1 ст 185, п.п. 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-Vl зі змінами та доповненнями, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 122 535 грн.

На підставі акту перевірки податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 30.21.2016:

№, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток на загальну суму 793 984 грн (за основним платежем 635 187 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 158 797 грн.);

№, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 153 168,75 грн. (за основним платежем 122535 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 30 633,75 грн.).

З матеріалів справи вбачається, що між Акціонерним комерційним банком «Європейський» та ТОВ «БМБ Компаунд» укладено кредитні договори від 16.11.2007 № К/62/2601, від 05.08.2008 №К/33/2601.

Перевіркою встановлено, що в бухгалтерському обліку ТОВ «БМБ КОМПАУНД» станом на 31.12.2014 обліковується кредиторська заборгованість на рахунку 502 «Довгострокові кредити банків в іноземній валюті: по кредитному договору від 05.08.2008 №К/33/2601 - 550000 дол. США (екв.8672730 грн.), по кредитному договору від 16.11.2007 №К/62/2601 - 1050000 дол. США (екв. 16557030 грн.).

Судом встановлено, що постановою Правління Національного банку України від 19.08.2009 №489 з 21.08.2009 у Акціонерного комерційного банку «Європейський» відкликана банківська ліцензія та ініційована процедура ліквідації банку.

Згідно з наданими до перевірки первинними документів та даними бухгалтерського обліку по рахунку 684 «Розрахунки по нарахованим відсоткам» встановлено, що позивач у перевіряємому періоді не нараховувало відсотки за користування кредитними коштами по кредитним договорам від 05.08.2008 №К/33/2601, від 16.11.2007 №К/62/2601. Таким чином, сума процентів, умовно нарахованих на суму поворотної фінансової допомоги в розмірі 898545 грн., що залишилась неповерненою станом на 31.12.2013 та в розмірі 2580348 грн., що залишилась неповерненою станом на 31.12.2014, на думку податкового органу, є безповоротною фінансовою допомогою, яка згідно з вимогами 135.5.4 п. 135.5 ст. 135 Податкового кодексу України включається до складу інших доходів.

Відповідно до ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури ліквідації банку:

1)припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв'язку з ліквідацією банку;

2) банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси;

3) строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав;

4-1) нарахування відсотків, комісійних, штрафів, інших очікуваних доходів за активними операціями банку може припинятися у терміни, визначені договорами з клієнтами банку у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси;

5) відомості про фінансове становище банку перестають бути конфіденційними чи становити банківську таємницю;

6) укладення правочинів, пов'язаних з відчуженням майна банку чи передачею його майна третім особам, допускається в порядку, передбаченому статтею 51 цього Закону;

7) втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається.

8) забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін.

Аналіз зазначено норми не дає підстав вважати, що по діючим кредитним договорам, за якими існує заборгованість у клієнта перед банком по процентах за користування кредитними коштами, нарахування процентів та пені припиняється в зв'язку з прийняттям постанови НБУ про відкликання банківської ліцензії та призначення ліквідатора.

Пунктом 14.1.257 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України в визначені поняття поворотної та безповоротної фінансової допомоги, а саме: фінансова допомога - фінансова допомога, надана на безповоротній або поворотній основі.

Безповоротна фінансова допомога - це: сума коштів, передана платнику податків згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами або без укладення таких договорів; сума безнадійної заборгованості, відшкодована кредитору позичальником після списання такої безнадійної заборгованості; сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності; основна сума кредиту або депозиту, що надані платнику податків без встановлення строків повернення такої основної суми, за винятком кредитів, наданих під безстрокові облігації, та депозитів до запитання у банківських установах, а, також сума процентів, нарахованих на таку основну суму, але не сплачених (списаних); сума процентів, умовно нарахованих на суму поворотної фінансової допомоги, що залишається неповерненою на кінець звітного періоду, у розмірі облікової ставки Національного банку України, розрахованої за кожний день фактичного використання такої поворотної фінансової допомоги.

Поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов'язковою до повернення;

Згідно п. 135.1 ст. 135 Податкового кодексу України доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Підпунктом 135.5.4 п. 135.5 ст. 135 Податкового кодексу України передбачено, що інші доходи включають: вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи.

Оскільки нарахування процентів та пені не припиняється в зв'язку з прийняттям постанови НБУ про відкликання банківської ліцензії та призначення ліквідатора, отже висновок податкового органу, що відсотки за користування кредитними коштами по кредитним договорам від 05.08.2008 №К/33/2601, від 16.11.2007 №К/62/2601 є безповоротною фінансовою допомогою, яка згідно з вимогами 135.5.4 п. 135.5 ст. 135 Податкового кодексу України включається до складу інших доходів є безпідставним.

Щодо посилання позивача на норми Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» суд зазначає, що в даних правовідносинах Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки в даному випадку ліквідаційна процедура, яка застосовується при ліквідації банку в силу відмінного правового регулювання відрізняється від процедури передбаченої Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем (Замовник) та ТОВ«Елеус» в особі директора ОСОБА_1 (Виконавець) укладено договори:

суборенди нежитлового приміщення № 14-56 від 30.12.2013, відповідно до п.п.1.1. п.1 якого Орендодавець передає, а Орендар приймає у тимчасове платне користування без права викупу на умовах цього договору нежитлове приміщення, яке знаходиться в будівлі корпусу А за адресою: 02660, м. Київ, вул. Попудренка 52, загальною площею 15,9 кв. м.;

про надання послуг від 01.01.2014 № пі4-56, відповідно до п.п.1.1. п.1 «якого замовник доручає, а виконавець зобов'язується на умовах цього договору та впродовж терміну його дії надавати послуги з прибирання приміщення Замовника;

договір про надання послуг від 30.01.2015 №СТ15-02, відповідно до п.п.1.1. п.1 якого виконавець зобов'язується надати замовнику послуги з оформлення перепусток на перебування одного транспортного засобу замовника на охоронюваній 24 години на добу території виконавця, яка знаходиться за адресою: 02660, м. Київ, вул. Попудренка 52

На виконання умов вищезазначених договорів оформлено акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), видаткова та податкові накладні.

З акту перевірки вбачається, що позивачем в 2015 році включено до складу адміністративних витрат витрати по взаємовідносинах з ТОВ «ЕЛЕУС» у сумі 3853 грн. та до податкового кредиту 2195 грн.

Станом на 30.06.2016 кредиторська заборгованість ТОВ «БМБ Компаунд» перед ТОВ «Елеус» по вищезазначеним договорам становить 2433 гривень.

З матеріалів справи вбачається, що під час розгляду кримінальної справи від 08.05.2015 №0000023 гр-ка ОСОБА_1 зазначила, що немає відношення до реєстрації та діяльності підприємства ТОВ «ЕЛЕУС».

З огляду на викладене, податковий орган дійшов висновку, що договір про надання послуг №п14-56 від 01.01.2014, договір суборенди нежитлового приміщення № 14-56 від 30.12.2013, договір про надання послуг № СТ15-02 від 30.01.2015, які підписані від сторони ТОВ «ЕЛЕУС» від імені ОСОБА_1, не мають юридичної сили, а отже первинні документи, які виписані на виконання умов цих договорів також не мають юридичної сили.

Стосовно доводів податкового органу щодо нереальності господарських операцій позивача із ТОВ «ЕЛЕУС», які ґрунтуються на протоколу допиту свідка та матеріалах кримінального провадження, суд зазначає наступне.

В даному випадку як на джерело доказової інформації відповідач посилається на протоколи допиту свідка. На підставі протоколів перевіряючі приходять до висновку щодо "фіктивності" контрагента та всіх операцій.

Одночасно з цим, будь-яких порушень щодо оформлення податкових накладних контролюючим органом не встановлено, зауваження до змісту та форми зазначених документів відсутні, що не заперечується відповідачем в акті перевірки.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази наявності судових рішень, які б набрали законної сили, з приводу незаконних дій посадових осіб позивача, його і ТОВ «ЕЛЕУС», а також судових рішень щодо визнання правочинів, укладених між позивачем та його контрагентами, недійсними.

За визначенням, наведеним у пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України, «податковий кредит» - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

Відповідно до пп. «а» п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У даній податковій накладній зазначаються в окремих рядках обов'язкові реквізити, перелік яких наведений у п. 201.1 ст. 201 ПК України. Правовий статус податкової накладної закріплений в положеннях норм ст. 201 цього Кодексу.

Виходячи з аналізу наведених норм у сукупності суд приходить до висновку, що ПК України визначено окремі випадки, за яких неможливе формування податкового кредиту, зокрема, це: відсутність зв'язку з господарською діяльністю, фіктивність операцій (відсутність реальних поставок), відсутність податкової правосуб'єктності, відсутність на момент перевірки податкових накладних або видача їх особою, яка не є платником податку додану вартість. Тобто, із зазначеного вище також випливає те, що при дослідженні факту здійснення господарської операції, оцінці підлягають відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

За приписами норм п. 44.1 і п. 44.3 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абз. 2 п. 44.1 ст. 44 ПК України).

Визначення первинного документу та загальні вимоги до оформлення первинних документів містяться в Законі України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», (далі - Закон №996-ХІV у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), та в Положенні про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону №996-ХІV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч. 2 ст. 9 Закону №996-ХІV).

В свою чергу, інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку (ч. 3 ст. 9 цього Закону).

Письмові докази у вигляді первинних документів, які підтверджують здійснення господарських операцій позивача з ТОВ «ЕЛЕУС» спростовують висновки контролюючого органу про «фіктивність» зазначених господарських операцій.

Крім того, при вирішенні даного спору суд враховує вимоги статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), яка встановлює: якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін; якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними; якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Так, на момент здійснення спірних господарських операцій контрагент зареєстрований як юридична особа в ЄДР.

Так, в контексті спірних правовідносин належить відмітити рішення Європейського суду з прав людини у справах "Інтерсплав" проти України (2007, заява №803/02),"Булвес" АД проти Болгарії (2009, заява №3991/03) і "Бізнес Супорт Центр" проти Болгарії (2010, заява №6689/03), у яких, перевіряючи відповідність позбавлення права на податковий кредит/бюджетне відшкодування вимогам ст. 1 Протоколу №1, Європейський суд з прав людини застосовував принцип пропорційності. Цей принцип є складовою частиною принципу верховенства права і вимагає додержання "справедливого балансу" між вимогами публічного інтересу та захистом прав приватних осіб, у реалізацію яких здійснюється втручання держави.

Провівши відповідну оцінку, Європейський суд з прав людини визнав, що "справедливий баланс" не додержується, коли платника ПДВ позбавляють права на податковий кредит/бюджетне відшкодування за відсутності доказів його залучення до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування, чи доказів того, що йому було відомо/повинно було відомо про таку діяльність його постачальників.

Таким чином, за змістом норм ПК України право покупця на податковий кредит з ПДВ не ставиться в залежність від дотримання контрагентами вимог законодавства та вчинення ймовірних зловживань за ланцюгом постачання товару.

Враховуючи викладене, на думку суду, позивач правомірно відносив до складу податкового кредиту відповідні суми ПДВ по відносинам із ТОВ «ЕЛЕУС».

Враховуючи встановлені у справі обставини та наявні у ній матеріали, суд приходить до висновку про доведення позивачем дотримання ним законодавчих вимог щодо документального підтвердження сум, які були віднесені до складу податкового кредиту за перевіряємий період.

Згідно з ч. 1 ст. 9, ч. 1 ст. 72, ч. 2 ст. 73, ст. 76, ч.ч. 1, 2, 5 ст. 77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Із системного аналізу вище викладених норм та з'ясованих судом обставин вбачається, що позов підлягає задоволенню.

Частиною 1 ст. 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 72-73, 76-77, 139, 143, 243-246, 255 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Задовольнити позов.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 30.12.2016 №,

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 30.12.2016 № в частині збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 2743,75 грн. (за основним платежем 2195 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 548,75 грн.).

4. Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БМБ Компаунд» (02660, м. Київ, вул. Попудренка, 52, ) здійснений ним судовий збір у розмірі 13 509,76 грн. (тринадцять тисяч п'ятсот дев'ять грн. 76 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ).

Відповідно до ч. 1 ст. 293 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 255 КАС України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя В.І. Келеберда