Справа № 808/136/18
Суддя: Щербак А.А.
Дата ухвалення: 2018-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 червня 2018 рокусправа № 808/136/18

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Щербак А.А.

судді: Панченко О.М. Малиш Н.І.

за участю секретаря судового засідання: Комар Н.В.

розглянувши у м. Дніпро у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28 березня 2018р. (суддя Калашник Ю.В., м. Запоріжжя) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МАСТЕР-ЛЮКС» до Головного управління ДФС у Запорізькій області поро скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «МАСТЕР-ЛЮКС» звернулось з позовом до Головного управління ДФС у Запорізькій області поро скасування податкового повідомлення-рішення.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 28 березня 2018р. позов задоволено.

Суд вирішив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 22.12.2017 № № 1, 1, які прийняті Головним управлінням Державної фіскальної служби у Запорізькій області.

Відповідачем подана апеляційна скарга, просить рішення суду першої інстанції скасувати, в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, не враховано відсутність доказів постачання товарно-матеріальних цінностей від ОСОБА_1, а як наслідок не підтверджено використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності отриманих ТОВ ТОВ «МАСТЕР-ЛЮКС» товарів від постачальника ФОП ОСОБА_1.

Представник відповідача ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав.

Представник позивача направив заперечення, просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як свідчать матеріали справи, на підставі актів перевірки №569/08-01-02/24905094 від 19.10.2017 та №689/08-01-56-01/24905094 від 01.12.2017, відповідачем було прийнято податкові повідомлення-рішення від 22 грудня 2017р. №1, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в сумі 102916грн. та застосовано штрафну санкцію в сумі 25729 грн. та №1, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в сумі 102916грн.

Актами перевірки було встановлено порушення пп.14.1.36, пп.14.1.181, пп.14.1.231 п.14.1 ст.14, п.198.5 ст.198, п.199.1 ст.199, п.200.1, п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено відємне значення з ПДВ за липень 2017 року на суму 102916грн.; відємне значення з ПДВ, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку за липень 2017 року на суму 102916грн.

Податкові повідомлення-рішення позивачем було оскаржено до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції зазначив, що позивачем надані до суду документи, які, на його думку, підтверджують зміни у складі його активів внаслідок вчинення операцій, оподаткування яких становить предмет спору у справі, надані позивачем докази підтверджують використання позивачем продукції, отриманої від ФОП ОСОБА_1І, у власній господарській діяльності. Доказів іншого суду не надано.

За висновками суду першої інстанції, документально підтверджено формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість по операціям з ФОП ОСОБА_1 за періоди, оподаткування яких становить предмет спору у справі, а обставини, встановлені судом спростовують факт порушення позивачем вимог пп.14.1.36, пп.14.1.181, пп.14.1.231, п.14.1 ст.14, п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198, п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України, як то зазначено в акті і на чому наполягає відповідач.

Колегія суддів з висновками суду першої інстанції погоджується.

Судом першої інстанції було встановлено, що 23.03.2017 між позивачем та ФОП ОСОБА_1 укладений договір поставки №28.

Матеріали справи також містять докази фактичного здійснення вказаного договору та відповідних розрахунків: виписку за особовим рахунком (а.с.114-120), дані бухгалтерського обліку (а.с.120), рух коштів по рахунку (а.с.121-133,) рахунок-фактура (а.с.134, 139, 142, 143), видаткову накладну (а.с.135, 140,141, 144), товарно-транспортну накладну (а.с.136-139).

Відповідно до пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 ПК України, датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з:

- придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);

- ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно із п.198.5 ст. 198 ПК України, платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 200.1 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Судом першої інстанції вірно було встановлено, що позивачем було підтверджено правомірність формування податкового кредиту з податку на додану вартість по операціям з ФОП ОСОБА_1 за періоди, оподаткування яких становить предмет спору у справі.

Судом першої інстанції було вірно критично оцінено доводи відповідача, що у товарно-транспортних накладених пункт розвантаження, не відповідає адресі складських приміщень та виробничих потужностей позивача, а тому позивач використовував отриману продукцію у неоподатковуваних операціях.

У товарно-транспортних накладних вказаний пункт розвантаження «м.Мелітополь», а адреса складських приміщень та виробничих потужностей позивача: також м.Мелітополь, вул.Лінійна, 13а.

Відповідач, зазначаючи, що позивач отримав від ФОП ОСОБА_1 продукцію, яка була використана в подальшому в неоподатковуваних операціях, не наводить жодних доказів такого твердження.

Таким чином, підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28 березня 2018р. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МАСТЕР-ЛЮКС» до Головного управління ДФС у Запорізькій області поро скасування податкового повідомлення-рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції в строк, передбачений ст. 329 КАС України.

Постанова у повному обсязі складена 13 червня 2018року.

Головуючий суддя: А.А. Щербак

Суддя: О.М. Панченко

Суддя: Н.І. Малиш