Справа № 821/990/18
Суддя: Гомельчук С.В.
Дата ухвалення: 2018-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2018 р.м. ХерсонСправа № 821/990/18
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гомельчука С.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Херсонського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області, у якому просить:

-визнати протиправними дії Херсонського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області в частині встановлення позивачу розміру щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 80 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, замість належних 90 відсотків такої винагороди;

-зобов'язати Херсонське об'єднане управління Пенсійного фонду України Херсонської області встановити позивачу щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, у розмірі 90 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, починаючи з 16 лютого 2017 року.

Позов обґрунтований тим, що відповідачем неправомірно не зараховано до стажу позивача, що дає право на відставку і одержання щомісячного грошового утримання судді, період військової служби у вищому військовому навчальному закладі, половину строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі та період перебування на прокурорських посадах. Зазначене призвело до безпідставного зменшення стажу позивача, що мало наслідком призначення йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у меншому розмірі. Позивач вважає заниження грошового утримання протиправним, що стало підставою для звернення до суду.

Ухвалою від 24 травня 2018 року, судом прийнято рішення про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), відповідно до приписів ст. 263 КАС України.

07 червня 2018 року до суду надійшов відзив на позовну заяву.

Відповідач заперечував проти позову та зазначив, що положеннями Закону України «Про судоустрій і статус суддів», врегульована можливість підвищення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, лише за умови наявності у особи більш ніж 20 років стажу роботи, безпосередньо на посаді судді, а не на посадах, які можуть враховуватись до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Стаж роботи позивача на посаді судді згідно записів його трудової книжки складає 16 років, 09 місяців, 01 день, і відсутні підстави зараховувати до стажу роботи позивача, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання, період військової служби у вищому військовому навчальному закладі, половину строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі та період перебування на прокурорських посадах. Відтак, дії Головного управління щодо призначення позивачу щомісячного грошового утримання судді у встановленому розмірі, є правомірними, а тому позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Крім того, у відзиві відповідач просить суд замінити первинного відповідача - Херсонське обєднане управління Пенсійного фонду України Херсонської області на належного відповідача та його правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області. Суд, згідно ч. 1 ст. 52 КАС України, задовольняє наведене клопотання, визначає відповідачем у даній справі Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі - відповідач, Головне управління, територіальний орган ПФУ).

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, виходячи з наступного.

Встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про те, що стаж роботи позивача на посадах, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, станом на 15 лютого 2017 року складає: військова служба (навчання) у вищому військовому навчальному закладі - 01 рік 06 місяців 21 день; половина строку навчання в Національній юридичній академії України - 02 роки 01 місяць 25 днів; період роботи стажистом помічника прокурора, помічником прокурора, старшим помічником прокурора Основ'янської транспортної прокуратури - 01 рік 06 місяців 15 днів; період роботи слідчим, старшим помічником прокурора прокуратури Дніпровського району Херсонської області - 03 роки, 03 місяці, 17 днів; суддя Суворовського районного суду Херсонської області - 10 років, 08 місяців, 21 день; суддя Ленінського районного суду м. Севастополя - 02 роки, 04 місяці, 24 дні; суддя апеляційного суду Херсонської області - 03 роки, 07 місяців, 15 днів; загалом - 25 років 03 місяці та 18 днів, що підтверджується розрахунком стажу роботи судді, що дає право на відставку та отримання довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1, який складено Апеляційним судом Херсонської області 15 лютого 2017 року.

31 січня 2017 року Вища рада правосуддя прийняла рішення № 172/0/15-17 про звільнення позивача з посади судді апеляційного суду Херсонської області у відставку, у зв'язку з поданням відповідної заяви.

Наказом голови апеляційного суду Херсонської області № 15-ОС від 15 лютого 2017 року, ОСОБА_1 звільнено з посади судді у відставку з 15 лютого 2017 року.

З листа-відповіді Головного управління від 23 листопада 2017 року № 191/Б-1 на заяву ОСОБА_1 від 14 листопада 2017 року (отримано територіальним органом ПФУ 14 листопада 2017 року), осатнньому стало відомо про призначення (з 16 лютого 2017 року) та виплату йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 80% суддівської винагороди, замість належних 90%.

Тобто, при нарахуванні позивачу щомісячного довічного грошового утримання, відповідач до стажу судді, відніс лише фактичну роботу на посаді судді, не зарахувавши до стажу ОСОБА_1 період військової служби у вищому військовому навчальному закладі, половину строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі та період перебування на прокурорських посадах.

Не погоджуючись з вказаним, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд вважає за необхідне врахувати наступні обставини та положення законодавства.

Абзацом «з» підпункту 33 пункту 3 Розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про вищу раду правосуддя» від 21 грудня 2016 року №1798-19, внесено зміни до Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та до абзацу 4 пункту 34, а саме: «Судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання)».

Відповідно до пункту 11 розділу XIII «Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року за №2453-VI, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Згідно з абз. 2 п. 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року за № 1402-VIII, коли суддя йде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Враховуючи, що позивач був обраний на посаду судді до набрання чинності Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року за № 2453-VI, при нарахуванні та визначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, слід керуватися такими нормативно-правовими актами як Закон України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року № 2862-XII та Закон України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI від 07 липня 2010 року.

Так, згідно з ч. 4 ст. 43 Закону України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року №2862-ХІІ (в редакції чинній станом на час набрання чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI в редакції від 07 липня 2010 року), до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Відповідно до п. 3-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Відповідно до вимог п. 11 Прикінцевих положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції від 07 липня 2010 року № 2453-VI судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом. При цьому, таке право не підлягає обмеженню, якщо воно вже набуте, ще до набрання чинності Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI.

Конституційний суд України в рішенні від 08 червня 2016 року № 4-рп/2016 визначив, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності суддів.

У зв'язку з ухваленням Рішення Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року № 4-рп/2016 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та положень п. 5 р. ІІІ Прикінцеві положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», визнано неконституційними окремі норми ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Зокрема, ч. 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, визнана такою, що суперечить Конституції України та не підлягає застосуванню і втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Натомість, застосуванню підлягає ч. 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, тобто у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, а саме: щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 % заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Суд зазначає, що жодного заперечення на доводи позивача про те, що у спірних правовідносинах належить застосовувати такі нормативно-правові акти, як Закон України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року № 2862-XII (в редакції чинній станом на час набрання чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI в редакції від 07 липня 2010 року) та Закон України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07 липня 2010 року, субєктом владних повноважень не надано.

Отже, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом України "Про судоустрій і статус суддів", було передбачено право судді на зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, календарного періоду проходження строкової військової служби, а також часу роботи на посадах прокурорів і слідчих.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року по справі № 127/20301/17.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Згідно статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Пунктами 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» (№ 25921/02) визначено, що Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства («STRETCH v. THE UNITED KINGDOM» № 44277/98).

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття «майно», а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як «наявне майно», так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого «права власності» (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини «Фон Мальтцан та інші проти Німеччини»). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися «активом»: вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є «активом», на який може розраховувати громадянин як на свою власність («MALTZAN (FREIHERR VON) AND OTHERS v. GERMANY» № 71916/01, 71917/01 та 10260/02).

У пункті 52 рішення у справі «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) Європейський суд з прав людини зазначив, що тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак, суд зобов'язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі «Скордіно проти Італії» («Scordino v. Italy» № 36813/97).

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень (ч.1 ст.2 КАС України).

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи викладене, належними та допустимими доказами, відповідачем не доведено правомірність своїх дій щодо призначення та виплати позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у розмірі 80% суддівської винагороди, тому наведені дії Головного управління судом визнаються протиправними.

Так як занижене грошове утримання призначене та виплачується позивачу з 16 лютого 2017 року (згідно листа-відповіді відповідача від 23 листопада 2017 року № 191/Б-1), порушене право ОСОБА_1 має бути поновлене саме з відповідної дати, шляхом зобов'язання Головного управління встановити ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у розмірі 90% суддівської винагороди.

За таких обставин, позовні вимоги позивача суд задовольняє у повному обсязі.

Судові витрати по справі розподіляються між сторонами, відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України.

Таким чином, керуючись статтями 2, 9, 12, 14, 139, 241 - 246, 205, 255 КАС України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (, 73005, м. Херсон, вул. Армії, 6), в частині встановлення ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1, 73000, АДРЕСА_1) розміру щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 80 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, замість належних 90 відсотків такої винагороди.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (, 73005, м. Херсон, вул. Армії, 6), встановити ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1, 73000, АДРЕСА_2) щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, починаючи з 16 лютого 2017 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України Херсонської області (, 73005, м. Херсон, вул. Армії, 6), на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1, 73000, АДРЕСА_2), судовий збір у сумі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні, вісімдесят копійок), шляхом безспірного списання.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Гомельчук С.В.

кат. 11