Справа № 826/14834/14
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2018-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

14 червня 2018 року справи №826/14834/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., розглянувши у письмовому провадженні заяву ОСОБА_1 щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в частині в адміністративній справі

за позовомОСОБА_1
доДержавної фіскальної служби України
провизнання протиправним та скасування рішення
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Міністерства доходів і зборів України (далі по тексту - відповідач) про скасування наказу та поновлення на роботі.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 грудня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 30 вересня 2015 року касаційну скаргу постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 грудня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2015 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 грудня 2015 року позов задоволено частково, зокрема: визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства доходів і зборів України від 28 серпня 2014 року №2085-о "Про звільнення ОСОБА_1"; визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства доходів і зборів України від 29 вересня 2014 року №2119-о "Про внесення змін до наказу Міндоходів України від 28 серпня 2014 року №2085-о "Про звільнення ОСОБА_1"; поновлено позивача на посаді заступника начальника управління - начальника відділу організації взаємодії та супроводження митних спорів у судах управління правового забезпечення митних спорів Департаменту правової роботи Міністерства доходів і зборів України; стягнено з Міністерства доходів і зборів України на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 25 квітня 2016 року змінено постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 грудня 2015 року, а саме абзац п'ятий резолютивної частини постанови доповнено висловом "в сумі 128 488 (сто двадцять вісім тисяч чотириста вісімдесят вісім) грн. 21 (двадцять одна) копійка з відрахуванням обов'язкових платежів, що підлягають утриманню з нарахованої суми"; в іншій частині постанову залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 07 вересня 2016 року постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 грудня 2015 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 25 квітня 2016 року залишено без змін.

Позивач подав заяву, у якій просив здійснити заміну відповідача у справі його правонаступником - Державною фіскальною службою України, та стягнути з Державної фіскальної служби України середній заробіток за час затримки виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 грудня 2015 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 вересня 2017 року заяву ОСОБА_1 про заміну відповідача та стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення задоволено частково: замінено Міністерство доходів і зборів України, як сторону в адміністративній справі №826/14834/14, його правонаступником - Державною фіскальною службою України; в задоволенні заяви щодо стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення відмовлено.

При цьому в задоволенні заяви щодо стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення відмовлено у зв'язку із тим, що питання стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення може бути вирішене шляхом звернення із відповідним окремим адміністративним позовом.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2017 року ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 вересня 2017 року скасовано в частині відмови в задоволенні заяви про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення та в цій частині направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Направляючи справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, Київський апеляційний адміністративний суд зазначив наступне:

"Як вбачається зі змісту заяви позивача у справі №826/14834/14 щодо виконання ухвали про виплату середнього заробітку, останній звертається саме з вимогами, які стосуються стягнення з Державної фіскальної служби України середнього заробітку за час затримки виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.12.2015 у справі №826/14834/14, при цьому вказана заява ніяким чином не стосується закінченого провадження у справі №826/14834/14, чи питань пов'язаних з виконанням судового рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.12.2015 у справі №826/14834/14.

За змістом статті 158 КАС України судове рішення, яким суд вирішує спір по суті, викладається у формі постанови.

Судове рішення, яким суд зупиняє чи закриває провадження у справі, залишає позовну заяву без розгляду або приймає рішення щодо інших процесуальних дій, клопотань, викладається у формі ухвали.

За правилами частини другої статті 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

У відповідності до частини першої статті 160 КАС України суд приймає постанову іменем України негайно після закінчення судового розгляду.

Відтак, вимоги позивача згідно його заяви від 03.11.2016 про стягнення з Державної фіскальної служби України середнього заробітку за час затримки виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 грудня 2015 року, з урахуванням коефіцієнта підвищення тарифних окладів, виходять за межі судових рішень, якими було вирішено спір по суті згідно заявлених вимог та закінчено провадження у даній справі.

При цьому, Кодекс адміністративного судочинства України не передбачає звернення з заявою до суду з новими позовними вимогами в закінченому провадженні.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на ті обставини, що вказана заява позивача не була зареєстрована судом першої інстанції як позовна заява у відповідності до вимог Інструкції з діловодства в адміністративних судах України, затвердженої Наказом Державної судової адміністрації України від 17.12.2013 №174, та не було відкрито провадження за вказаною заявою, як того вимагають приписи статті 107 КАС України.

Щодо посилань апелянта на застосування вимог статті 236 Кодексу законів про працю України, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 236 Кодексу законів про працю України (у редакції статті від 18.02.1992, чинної на час розгляду цієї справи) передбачено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Разом з тим, за правилами статті 158 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції статті від 01.09.2005, чинної на час розгляду цієї справи) судове рішення, яким суд вирішує спір по суті, викладається у формі постанови.

Судове рішення, яким суд зупиняє чи закриває провадження у справі, залишає позовну заяву без розгляду або приймає рішення щодо інших процесуальних дій, клопотань, викладається у формі ухвали.

Як вбачається з вказаних норм права, по різному регулюється питання форми рішення, яке стосується вирішення спірних питань, в тому числі пов'язаних з оплатою вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника.

Однак, згідно правил застосування норм у випадку колізії - у разі існування неузгодженості між нормами, виданими одним і тим самим нормотворчим органом, застосується акт, виданий пізніше.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що при вирішенні вимог позивача, зазначених в заяві про стягнення з Державної фіскальної служби України середнього заробітку за час затримки виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 грудня 2015 року, необхідно керуватись нормами Кодексу адміністративного судочинства України щодо прийняття форми рішення у справі, а щодо вирішення вимог матеріального характеру - нормами Кодексу законів про працю України".

Як свідчить зміст ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2017 року, суд апеляційної інстанції вказав, що Кодекс адміністративного судочинства України не передбачає звернення з заявою до суду з новими позовними вимогами в закінченому провадженні, а тому фактично погодився із думкою Окружного адміністративного суду міста Києва про те, що питання стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення може бути вирішене шляхом звернення із відповідним адміністративним позовом. Однак, не дивлячись на зазначене, направив справу для продовження розгляду в частині заяви про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Враховуючи обов'язковість ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2017 року, розглянувши заяву позивача щодо стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення, Окружний адміністративний суд міста Києва звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини першої статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Статтею 236 Кодексу законів про працю України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Таким чином, у разі несвоєчасного поновлення незаконно звільненого працівника, роботодавець зобов'язаний виплатити йому середній заробіток за час затримки.

Відповідно до частини першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент набрання постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 грудня 2015 року) постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Згідно частини другої статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Пунктом 3 частини першої статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 34 постанови "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06 листопада 1992 року №9, рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Враховуючи те, що постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 грудня 2015 року у справі №826/14834/14 в частині негайного поновлення позивача на посаді виконана відповідачем шляхом прийняття наказу №5-о лише 21 січня 2016 року, суд приходить до висновку, що у період з 23 грудня 2015 року по 20 січня 2016 року включно відповідач не виконував вказане судове рішення, що є підставою для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення позивача на посаді.

В частині розміру середнього заробітку, який належить стягнути на користь позивача за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді суд зазначає про наступне.

Середній заробіток працівника згідно з частиною першою статті 27 Закону України "Про оплату праці" визначається за правилами, закріпленими у порядку.

Із пункту 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі по тексту - Порядок), вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Відповідно до абзацу третього пункту 8 Порядку середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 14 січня 2014 року №21-395а13.

Згідно з даними довідки Державної фіскальної служби України від 15 грудня 2015 року №1037 середньоденний заробіток ОСОБА_1 в розрахунку множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді складає 414,38 грн.

При цьому у листі від 19 серпня 2016 року №8732/З/99-99-05-01-03-14 Державна фіскальна служба України повідомила позивача про те, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року №1013 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" посадовий оклад за посадою заступника начальника управління - начальника відділу в Державній фіскальній службі України з 01 грудня 2015 року складає 3 950,00 грн.

Пункт 10 Порядку визначає, що у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення.

Виходячи з відкоригованої таким чином заробітної плати у розрахунковому періоді, за встановленим у пунктах 6, 7 і 8 розділу ІV порядком визначається середньоденний (годинний) заробіток. У випадках, коли підвищення тарифних ставок і окладів відбулось у періоді, протягом якого за працівником зберігався середній заробіток, за цим заробітком здійснюються нарахування тільки в частині, що стосується днів збереження середньої заробітної плати з дня підвищення тарифних ставок (окладів).

Отже, сума належного позивачу середнього заробітку за час затримки виконання рішення має бути скоригована на коефіцієнт підвищення тарифних окладів.

Враховуючи підвищення посадового окладу до 3 950,00 грн., коефіцієнт підвищення, на який коригується середній заробіток становить 1,25 (3 950,00 грн./3 160,00 грн.), відповідно, середньоденний заробіток позивача з урахуванням коефіцієнта підвищення становить 518,10 грн. (414,48 грн. х 1,25).

Таким чином, оскільки останнім днем, за який на користь позивача стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу є 22 грудня 2015 року, а датою фактичного виконання постанови є 21 січня 2016 року, то стягненню підлягає середній заробіток за час затримки виконання рішення за період з 23 грудня 2015 року по 20 січня 2016 року, що становить 19 робочих днів, а саме у розмірі 9 843,90 грн. (518,10 грн. х 19).

З огляду на викладене, заява ОСОБА_1 щодо стягнення з Державної фіскальної служби України середнього заробітку за час затримки виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 грудня 2015 року підлягає задоволенню.

Відповідно до частин першої-третьої статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовими рішеннями є: 1) ухвали; 2) рішення; 3) постанови.

Процедурні питання, пов'язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал.

Судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Вирішуючи питання, у якій формі необхідно прийняти рішення про стягнення на користь позивача з Державної фіскальної служби України середнього заробітку за час затримки виконання рішення, суд звертає увагу, що судовий розгляд у даній справі в суді першої інстанції вже закінчений, тому, ухвалення рішення про стягнення середнього заробітку є неможливим

Суд також враховує, що питання стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення може бути вирішене за наслідками звернення із новим адміністративним позовом, але, беручи до уваги обов'язковість ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2017 року про необхідність подальшого розгляду даного питання у межах адміністративної справи №826/14834/14, та з метою уникнення порушень прав заявника на доступ до правосуддя, гарантовані частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вважає за можливе вирішити спірне питання шляхом постановлення ухвали.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтею 236 Кодексу законів про працю в Україні, статтями 241, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У Х В А Л И В :

1. Заяву ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) щодо стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення задовольнити.

2. Стягнути з Державної фіскальної служби України (04053, м. Київ, Львівська площа, буд. 8; ідентифікаційний код 39292197) на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час затримки виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 грудня 2015 року у справі №826/14834/14 у розмірі 9 843,90 грн. (дев'ять тисяч вісімсот сорок три гривні дев'яносто копійок).

Ухвала набирає законної сили в порядку встановленому статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України та не підлягає окремому оскарженню.

Суддя В.А. Кузьменко