Справа № 826/15300/17
Суддя: Аверкова В.В.
Дата ухвалення: 2018-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

11 червня 2018 року № 826/15300/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Аверкової В.В., розглянувши за у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомКомунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства»
доГоловного управління Державної фіскальної служби у Київській області
проскасування податкових повідомлень - рішень
ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство «Управління житлово-комунального господарства» (далі по тексту - позивач) звернулось Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (далі по тексту - відповідач) в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення від 07 серпня 2017 року № , від 07 серпня 2017 року № та від 26 жовтня 2017 року №.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 листопада 2017 року адміністративний позов Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства» залишено без руху.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 грудня 2017 року задоволено клопотання позивача, відстрочено Комунальному підприємству "Управління житлово-комунального господарства" сплату судового збору в розмірі 278 185,04 грн. до ухвалення рішення по справі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 грудня 2017 року відкрито провадження у справі №826/15300/17, призначено до розгляду у підготовче провадження на 07 лютого 2018 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем протиправно застосовано до позивача приписи статті 127 Податкового кодексу України замість статті 126 Податкового кодексу України, а тому податкові повідомлення - рішення від 07 серпня 2017 року № , від 07 серпня 2017 року № та від 26 жовтня 2017 року № підлягають скасуванню.

22 січня 2018 року (відповідно до відмітки служби діловодства суду) надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову.

У підготовче засідання прибув представник позивача. Представник відповідача не прибув у підготовче засідання 07 лютого 2018 року, про дату, час та місце проведення підготовчого засідання був належним чином повідомлений, клопотань про відкладення не подавав.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 лютого 2018 року закрито підготовче провадження. Призначено судове засідання на 06 березня 2018 року для розгляду справи по суті, яке відкладалось на 04 квітня 2018 року, для отримання додаткових доказів за клопотанням позивача.

У судовому засіданні 04 квітня 2018 року представник позивача адміністративний позов підтримав, представник відповідача - заперечив проти позову, суд ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження згідно частини 3 статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Податковим повідомленням рішенням Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 07 серпня 2017 року № згідно з підпунктом 54.3.5 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, за порушення глави 4 статті 168 пункту 168.1 підпункту 168.1.2 Податкового кодексу України Комунальному підприємству «Управління житлово-комунального господарства» визначено суму грошового зобов'язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 7 870 519,04 грн. Відповідно до розрахунку штрафних санкцій по податку на доходи фізичних осіб на підставі пункту 127.1 статті 127 Податкового кодексу України позивачу нараховано до сплати штрафні санкції у розмірі 7 870 519,04 грн.

Податковим повідомленням рішенням Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 07 серпня 2017 року № згідно з підпунктом 54.3.5 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, за порушення підпункту «а» пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України Комунальному підприємству «Управління житлово-комунального господарства» визначено суму грошового зобов'язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 230 427, 93 грн. Відповідно до розрахунку штрафних санкцій по податку на доходи фізичних осіб на підставі пункту 127.1 статті 127 Податкового кодексу України позивачу нараховано до сплати штрафні санкції у розмірі 230 427, 93 грн.

Податковим повідомленням рішенням Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 26 жовтня 2017 року № 084271310 згідно з підпунктом 54.3.5 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, за порушення пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України Комунальному підприємству «Управління житлово-комунального господарства» збільшено суму грошового зобов'язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи з фізичних осіб у розмірі 10 444 722,38 грн.

Вищезазначені податкові повідомлення - рішення прийняті на підставі висновків акту від 19 липня 2017 року № 507/10-36-14-01/31476318 «Про результати документальної планової виїзної перевірки Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2016 року, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2016 року» якими, серед іншого, встановлено наступні порушення:

пункту 176.2 статті 176, підпунктів 168.1.2, 168.1.6 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України, а саме: несвоєчасно перераховано податок з доходів фізичних осіб з нарахованого, але не виплаченого доходу за звітні періоди на загальну суму 10 494 025, 38 грн, в тому числі: за 2011 рік в сумі 513019,07 грн, за 2014 рік в сумі 2 748 558,68 грн, за 2015 рік в сумі 3 368 761,90 грн, за 2016 рік в сумі 3 863 685,73 грн;

пункту 1 частини 10 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» № 2464-VI від 08 липня 2010 року, в результаті чого по особовому рахунку платника станом на 01 січня 2017 року рахується не застосована штрафна санкція в сумі 496 860,00 грн.;

пункту 176.2 статті 176, підпунктів 168.1.2, 168.1.5, 168.1.6 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України, а саме, несвоєчасно перераховано військовий збір з нарахованого, але не виплаченого доходу за звітні періоди на загальну суму 331 913,72 грн., в тому числі: за 2014 рік в сумі 129 621,63 грн, за 2015 рік в сумі 134 379,43 грн, за 2016 рік в сумі 67 912,66 грн.

Відповідно до пункту 36.1 статті 36 Податкового кодексу України податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Згідно пункту 38.1 статті 38 Податкового кодексу України виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Як свідчать матеріали справи, на підставі пункту 127.1 статті 127 Податкового кодексу України, позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 7 870 519,04 грн та суму грошового зобов'язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 230 427, 93 грн.

Обґрунтовуючи підстави звернення до суду, позивач зазначає, що контролюючим органом неправомірно застосовано штрафну санкцію на підставі статті 127 замість статті 126 Податкового кодексу України.

Суд погоджується із такими доводами з огляду на наступне.

Згідно з підпунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Водночас пунктом 127.1 статті 127 Податкового кодексу України передбачено, що ненарахування і неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, - тягне за собою накладення штрафу у розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Дії, передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1096 днів втретє та більше, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Положення статті 126 Податкового кодексу України щодо застосування штрафної санкції застосовується у випадку, коли має місце несвоєчасність сплати платником податків узгодженої суми грошового зобов'язання. При цьому розмір такої санкції прямо залежить від часу затримки такої сплати.

Тобто, у разі якщо платник податків не сплачує суми самостійно визначеного грошового зобов'язання протягом строків, передбачених ПК, такий платник податків притягується до відповідальності відповідно до статті 126 ПК.

Статтею 127 Податкового кодексу України встановлено міру відповідальності, яка покладається на платника податків, у тому числі і на податкового агента, саме за несплату (неперерахування) податків, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, при цьому розмір штрафних санкцій за вчинення такого порушення визначається (обчислюється) не відповідно до часу затримки такої несплати (як передбачено статтею 126 ПК), а залежно від кількості допущених порушень протягом певного періоду часу. Тобто склад порушення передбачає, що нарахування, сплата чи утримання податку не відбулися до чи на момент виплати доходу.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 22 березня 2016 року у справі № 813/6774/13-а.

Таким чином, вказаною нормою права визначено відповідальність за ненарахування, неутримання та/або несплату (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків.

Отже, дана норма Податкового кодексу України застосовується у випадку, якщо нарахування, сплата чи утримання податку не відбулися до чи на момент виплати доходу.

Оскільки обов'язок сплати податку з доходів фізичних осіб у випадку, якщо оподаткований дохід нараховується, але не виплачується платнику податку, не пов'язується з фактом виплати доходу, а має встановлений для місячного податкового періоду строк сплати, то норми п.127.1 ст.127 не передбачають відповідальності за порушення строків сплати податку, встановленого, п.176.2 ст.176, пп.168.1.5, 168.1.6 п. 168.1 ст.168 Податкового кодексу України.

Оскільки, проведеною перевіркою, результати якої відображені в акті від 19 липня 2017 року №507/10-36-14-01/31476318, таких обставин, як ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків до або під час виплати доходу (заробітної плати) працівникам встановлено не було, а отже й застосування п.127.1 ст.127 ПК України є безпідставним. При цьому, судом не беруться до уваги посилання відповідача на своєчасно виплачену позивачем заробітну плату працівникам, викладені у додаткових поясненнях, оскільки зафіксовані в акті перевірки відомості щодо відсутності у позивача станом на 01 січня 2017 року заборгованості по невиплаченій за минулі періоди заробітній платі (а.с.79) не свідчить про її своєчасну виплату протягом всього перевіряємого періоду. Жодних інших обставин на підтвердження пояснень відповідача в акті перевірки не зафіксовано, як і не надано відповідачем доказів на підтвердження наявності підстав для застосування до позивача штрафних санкцій згідно ст. 127 Податкового кодексу України.

Таким чином, правомірність застосування відповідачем приписів ст. 127 ПК України в ході судового розгляду належними доказами не підтверджено.

Відповідно до зведених даних щодо сплати податку з доходів фізичних осіб (які міститься в акті перевірки, аркуш справи 81) позивачем впродовж 2011, 2014-2016 років порушувались строки сплати самостійно нарахованих сум податку з доходів фізичних осіб, що не заперечується позивачем та на підтвердження чого долучено довідку про проведений розрахунок штрафних санкцій за несвоєчасну сплату ПДФО (а.с.107-112).

Проте, на думку суду, відповідальність за порушення граничних строків сплати цього податку, передбачених Податковим кодексом України, за встановлених судом обставин справи має наставати згідно з пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України.

Відтак, контролюючим органом неправомірно застосовано до спірних правовідносин пункт 127.1 статті 127 Податкового кодексу України, а відтак невірно нараховано суму штрафних санкцій.

Таким чином, податкові повідомлення-рішення від 07 серпня 2017 року № та від 07 серпня 2017 року № підлягають скасуванню.

Щодо податкового повідомлення - рішення від 26 жовтня 2017 року № суд зазначає наступне.

За наслідками розгляду скарги позивача на податкові повідомлення-рішення від 07 серпня 2017 року № та від 07 серпня 2017 року № ДФС України рішенням від 19 жовтня 2017 року №23529/6/99-99-11-02-21-15 збільшила позивачу грошове зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб в частині сплати основного платежу на суму 10 444 722,38грн. Обов'язок щодо забезпечення винесення відповідного податкового повідомлення-рішення покладено на ГУ ДФС у Київській області.

26 жовтня 2017 року відповідачем за порушення п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України винесено податкове повідомлення-рішення №, яким збільшено позивачу суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в частині сплати основного платежу на суму 10 444 722,38грн.

Вирішуючи спір щодо заявленої позовної вимоги про скасування податкового повідомлення-рішення від 26 жовтня 2017 року №, суд зазначає наступне.

За приписами Податкового кодексу України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання (пп. 14.1.175 п. 14.1.175 Податкового кодексу України).

Згідно п.п.14.1.180 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - це юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або не грошовій формі) зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Порядок оподаткування податком на доходи фізичних осіб врегульовано розділом IV Кодексу, відповідно до п.163.1 ст.163 якого об'єктом оподаткування платника податку є, зокрема загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід, який складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця.

Згідно з пп.14.1.48 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України заробітна плата - це основна та додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, що виплачуються (надаються) платнику податку у зв'язку з відносинами трудового найму відповідно до закону.

Таким чином до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту) (п.п.164.2.1 п.164.2 ст.164 Кодексу). Тобто, згідно з нормами Податкового кодексу України, оподаткуванню підлягають усі виплати, які за трудовим законодавством підпадають під визначення заробітної плати.

Відповідно до пункту 18.1 статті 18 Податкового кодексу України податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов'язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків.

Особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податків та зборів є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку (п.171.1 ст.171 Кодексу).

Платниками податку на доходи фізичних осіб є фізична особа - резидент (нерезидент), яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні, та податковий агент (п. 162.1 ст. 162 Кодексу).

Отже, роботодавець є податковим агентом щодо податку на доходи фізичних осіб, єдиного внеску та військового збору та несе відповідальність за їх нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету.

Згідно із пп.168.1.1 п.168.1 ст.168 Кодексу податковий агент, поняття, якого визначено пп.14.1.180 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, що нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену п. 167.1 ст. 167 Кодексу.

Особи, які відповідно до Податкового кодексу України мають статус податкових агентів, зобов'язані подавати у строки, встановлені Податковим кодексом України для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування (пп. «б» п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України).

Отже, податковий агент, зобов'язаний нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV ПКУ, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються їй, вести податковий облік, подавати податкову звітність податковим органам та нести відповідальність за порушення його норм у порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV Податкового кодексу України.

Аналогічна позиція викладена у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 р. №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці».

Як зазначено вище, порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку на доходи фізичних осіб до бюджету регламентує стаття 168 Податкового кодексу України, пункт 168.1, яка передбачає порядок оподаткування доходів, нарахованих (виплачених, наданих) платнику податку податковим агентом.

Відповідно до підпунктів 168.1.1, 168.1.2 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу. Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

Якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду (пп.168.1.5 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України).

Для цілей цього розділу та п.54.2 ст.54 цього Кодексу під терміном «граничний термін сплати до бюджету податку» розуміються строки сплати податку, визначені цим пунктом (пп.168.1.6 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України).

Отже, позивач, як податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб мав сплачувати (перераховувати) податок до бюджету під час виплати заробітної плати працівникам, проводити перерахування податку до бюджету у строки встановлені Податковим кодексом України для місячного податкового періоду, тобто не пізніше 30 календарних днів, наступних за місяцем нарахування доходу (строк сплати податкових зобов'язань, за якими податковий період складає один місяць обчислюється, виходячи з положень пп.49.18.1 п.49.18 ст.49 та п.57.1 ст.57 Податкового кодексу України).

З матеріалів справи вбачається, що мало місце неперерахування податку щодо грошових зобов'язань по податку на доходи фізичних осіб у розмірі 10 444 722,38грн. Факт неперерахування податку на доходи фізичних осіб не заперечується позивачем та підтверджується відомостями, викладеними в акті перевірки.

Таким чином, встановлені судом обставини справи свідчать про те, що позивачем як податковим агентом було допущено неперерахування податку на доходи фізичних осіб до бюджету. Заборгованість зі сплати податку на доходи фізичних осіб станом на 31 грудня 2016 року склала 10 444 722,38грн.

Відповідно до пункту 31.1 статті 31 Податкового кодексу України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов'язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим. Момент виникнення податкового обов'язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою.

Тобто, положення Податкового кодексу України чітко визначають момент узгодження грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб та строки перерахування податку до бюджету. У разі несплати сум узгоджених грошових зобов'язань у строки, встановленні податковим законодавством, вони набувають статусу податкового боргу.

Згідно положень пп.54.3.5 п.54.3 ст.54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок щодо утримання податків у джерела виплати, в тому числі податкового агента, свідчать про порушення правил нарахування, утримання та сплати до відповідних бюджетів податків і зборів, передбачених цим Кодексом, у тому числі податку на доходи фізичних осіб таким податковим агентом.

Тобто, у даному випадку положеннями Податкового кодексу України у контролюючого органу виникає обов'язок самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зокрема, при несплаті платником податків відповідної суми податку.

Проте, суд зазначає, що до розміру податкової заборгованості зі сплати податку на доходи фізичних осіб у розмірі 10 444 722,38грн. входить податковий борг в сумі 513019,09 грн., який виник станом на 01 січня 2011 року.

Так, вважаючи, що позивач має право на списання безнадійного податкового боргу у сумі 513019,09 грн КП «Управління житлово-комунального господарства» звернулося до Броварської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області із заявою від 17 жовтня 2017 року №01-07-16/1257 про списання безнадійного податкового боргу, який утворився станом на 01 січня 2011 року. Проте, Броварською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області не здійснено жодних дій щодо списання такого боргу.

Не погоджуючись з бездіяльністю Броварської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області, позивач звернувся до суду з позовом про визнання бездіяльності відповідача протиправною та зобов`язання його прийняти рішення про списання податкового боргу в сумі 513019,09 грн. з несвоєчасного перерахунку податку з доходів фізичних осіб, як безнадійного.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 05 березня 2018 року у справі №810/4075/17 адміністративний позов задоволено, визнано протиправною бездіяльність Броварської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області щодо несписання безнадійного податкового боргу Комунального підприємства Управління житлово-комунального господарства з податку на доходи фізичних осіб за жовтень, листопад та грудень 2010 року у розмірі 513 019 (п'ятсот тринадцять тисяч дев'ятнадцять) грн. 09 коп. Зобов'язано Броварську ОДПІ ГУ ДФС у Київській області списати Комунальному підприємству Управління житлово-комунального господарства безнадійний податковий борг з податку на доходи фізичних осіб за жовтень, листопад та грудень 2010 року у розмірі 513 019 (п'ятсот тринадцять тисяч дев'ятнадцять) грн. 09 коп.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2018 року у справі № 810/4075/17 апеляційну скаргу Броварської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 05 березня 2018 року у справі за адміністративним позовом комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства» до Броварської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії - повернуто скаржнику. Ухвала набрала законної сили з моменту її підписання.

Тобто, згідно положень ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення Київського окружного адміністративного суду від 05 березня 2018 року у справі №810/4075/17 набрало законної сили 21 травня 2018 року.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення від 26 жовтня 2017 року № підлягає скасуванню в частині нарахування комунальному підприємству «Управління житлово-комунального господарства» грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 513 019,09грн., оскільки вказану суму податку на доходи фізичних осіб судовим рішенням зобов'язано списати позивачу як безнадійний борг.

Щодо решти нарахованого грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб в частині сплати основного платежу, а саме, на суму 9 931 703,29грн. (10 444 722,38грн.- 513 019,09грн.), суд дійшов висновку, що відповідачем правомірно визначено суму грошового зобов'язання, оскільки позивачем у визначені строки не було сплачено самостійно визначене грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, з урахуванням чого оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 26 жовтня 2017 року № в частині нарахування комунальному підприємству «Управління житлово-комунального господарства» грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 9 931 703,29грн. є правомірним, а позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.

При цьому, судом не приймаються посилання позивача на відсутність підстав для нарахування штрафних санкцій позивачу у зв'язку з введенням мораторію ухвалою Господарського суду Київської області від 06 липня 2017 року про порушення провадження про банкрутство у справі №911/378/17, оскільки згідно положень ст. 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» боржник припиняє виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем частково доведено правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 26 жовтня 2017 року № з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства» підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до положень ст. 133 Кодексу адміністративного судочинства України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо сплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Так, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 грудня 2017 року відстрочено позивачу сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі.

Оскільки суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог частково, судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволення позовних вимог відповідно до ст. 139 КАС України.

Так, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3200,00грн згідно платіжного доручення №714 від 30 жовтня 2017 року та у розмірі 1600,00 грн. згідно платіжного доручення №771 від 06 листопада 2017 року., разом 4800,00грн.

Отже, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Київській області на користь Державного бюджету судовий збір у сумі 129 209,49 грн ((7 870 519,04 грн +230 427,93 грн + 513 019,09 грн) х 1,5 %), та з комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства» на користь Державного бюджету судовий збір у сумі 144 175,55 грн ((10 444 722,38 грн - 513 019,09) х1,5 %) -4 800,00 грн).

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства» (07100, Київська область, місто Славутич, вул. Військових будівельників, буд. 8, ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Київській області (03680, місто Київ, вул. Народного Ополчення, 5а, ) від 07 серпня 2017 року № .

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Київській області (03680, місто Київ, вул. Народного Ополчення, 5а, ) від 07 серпня 2017 року № .

4. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Київській області (03680, місто Київ, вул. Народного Ополчення, 5а, ) від 26 жовтня 2017 року № в частині нарахування комунальному підприємству «Управління житлово-комунального господарства» грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 513 019,09 грн.

5. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

6. Стягнути на користь Державного бюджету за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Київській області (03680, місто Київ, вул. Народного Ополчення, 5а, ) судовий збір у сумі 129209,49грн.

7. Стягнути на користь Державного бюджету з комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства» (07100, Київська область, місто Славутич, вул. Військових будівельників, буд. 8, ) на користь Державного бюджету судовий збір у сумі 144175,55грн.

Рішення суду, відповідно до частини першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Аверкова