Справа № 638/3536/18
Суддя: Курило Л.В.
Дата ухвалення: 2018-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Цвірюк Д.В.

14 червня 2018 р. м. ХарківСправа № 638/3536/18
Харківський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Курило Л.В.,

суддів: Присяжнюк О.В. , Русанової В.Б. ,

за участю секретаря судового засідання - Олійник А.В.,

представників позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 18.04.2018 року по справі № 638/3536/18

за позовом громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_5

до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, третя особа - Московський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області -

про скасування рішення про примусове повернення,

ВСТАНОВИВ:

20.03.2018 року громадянин ОСОБА_4 ОСОБА_5 (далі позивач) звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (далі - відповідач), в якому просив:

- визнати протиправним рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про примусове повернення з України громадянина ОСОБА_6 Республіки ОСОБА_4 ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, та заборону в'їзду на територію України строком на три роки від 03.03.2018 року;

- скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про примусове повернення з України громадянина ОСОБА_6 Республіки ОСОБА_4 ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, та заборону в'їзду на територію України строком на три роки від 03.03.2018 року.

Представник позивача 16.04.2018 року подала до суду заяву про забезпечення позову, в якій просила забезпечити позов шляхом заборони уповноваженим особам Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області вживати заходи, передбачені ст. 26 та ст. 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", щодо примусового повернення або примусового видворення громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України до моменту вирішення спору по суті.

В обґрунтування вказаної заяви, представник позивача зазначає, що рішення ГУ ДМС в Харківській області прийнято з порушенням вимог чинного законодавства та не доведено позивачу у законний спосіб, що підтверджується відсутністю підпису позивача про отримання рішення про примусове повернення.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 18.04.2018 року заяву представника позивача про забезпечення адміністративного позову - задоволено.

У порядку забезпечення позовних вимог до вирішення адміністративної справи зупинено дію рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 03.03.2018 року про примусове повернення з України громадянина ОСОБА_6 Республіки ОСОБА_4 ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та заборону в'їзду на територію України строком на три роки.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні заяви про забезпечення адміністративного позову.

Відзив на апеляційну скаргу позивачем до суду апеляційної інстанції не надано.

Представник відповідача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги підтримала у повному обсязі, просила скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні заяви про забезпечення адміністративного позову.

Представники позивача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, переглянувши в межах апеляційної скарги ухвалу суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Задовольняючи заяву представника позивача про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, що в подальшому може потягнути за собою необхідності значних зусиль та витрат для відновлення прав позивача.

Надаючи правову оцінку обставинам вказаної справи, колегія суддів апеляційної інстанції зважає на наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України) суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Частиною першою статті 151 КАС України визначено, що позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що для вжиття заходів забезпечення позову необхідні поважні підстави та обґрунтування таких підстав належними доказами.

Отже, обов'язковою умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та охоронюваним законом інтересам позивача, захист яких стане неможливим без вжиття таких заходів, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

При цьому, заявник повинен обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову, у зв'язку із чим, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Суд зазначає, що вирішенню питання щодо необхідності забезпечення позову передує аналіз ймовірності заподіяння шкоди правам та інтересам особи, що заявляє таке клопотання, відновлення яких в майбутньому потребуватиме докладання значних зусиль. Тобто, адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається за його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

З поданої заяви про забезпечення позову не вбачається конкретного змісту порушених прав та інтересів заявника, в заяві не зазначено, в чому саме полягає очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, не наведено конкретних обставин, які б підтверджували, що захист прав, свобод та інтересів позивача стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль, а також не надано відповідних доказів.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про відсутність підстав для застосування заходів забезпечення позову шляхом заборони уповноваженим особам Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області вживати заходів, передбачених ст. 26 та 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", щодо примусового повернення або примусового видворення громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_5 15.03.1988 р. за межі України до моменту вирішення спору по суті, оскільки наведені в заяві представника позивача доводи ґрунтуються на припущеннях та переконаннях заявника, а доказів на підтвердження настання негативних наслідків заявник не надав.

Відповідно до частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції невірно застосовано норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення заяви позивача про забезпечення адміністративного позову, тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, з прийняттям нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.

Керуючись ст. 243, 308, 310, 312, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області задовольнити.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 18.04.2018 по справі № 638/3536/18 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні заяви про забезпечення адміністративного позову.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя ОСОБА_7
Судді ОСОБА_8 ОСОБА_9
Повний текст постанови складено 18.06.2018 року.