Справа № 819/570/18
Суддя: Баранюк Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2018-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/570/18

12 червня 2018 рокум.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

судді Баранюка А.З.

за участю:

секретаря судового засідання Кухар О.Л.

позивача: ОСОБА_1;

представників відповідача: Михайлюка Ю.Є.; Старчевської О.З.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Острівської сільської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1.) звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду із позовом до Острівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області (далі - відповідач), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення 20 сесії 7 скликання Острівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 23 квітня 2018 року №853 «Про рішення Тернопільського міськрайонного суду від 04.04.2017 року справа №607/14601/16»;

- визнати протиправним та скасувати рішення 16 сесії 7 скликання Острівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 27 вересня 2017 року №735 «Про виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду від 04.04.2017 року справа №607/14601/16»;

- зобов'язати Острівську сільську раду Тернопільського району Тернопільської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24.12.2014 року та видати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтованою площею 0,12 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в селі Острів Тернопільського району Тернопільської області, в урочищі «Сад» в межах населеного пункту.

В судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Пояснив, що 24.12.2014р. він звернувся із заявою до Острівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,12 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в урочищі «Сад» в межах населеного пункту. 21.07.2015р. Острівською сільською радою на засіданні 47 сесії 6 скликання прийнято рішення №1037 «Про відмову гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту щодо відведення земельної ділянки у власність», яким йому було відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,12 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в с. Острів в урочищі «Сад» на підставі ст. 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Регламенту Острівської сільської ради від 16.11.2010 року №3, оскільки відкритим голосуванням, яке здійснювалось особисто депутатами проголосували «за» надання дозволу на розробку проекту 1 депутат, «утримались» 14 депутатів. Вказане рішення позивач оскаржив до суду. Постановою Тернопільського міськрайонного суду від 27.04.2016 року у справі №607/2448/16-а, позовні вимоги задоволено, скасовано рішення 47 сесії 6 скликання Острівської сільської сади №1037 від 21 липня 2015 року «Про відмову гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту щодо відведення земельної ділянки у власність» та зобов'язано Острівську сільську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24 грудня 2014 року. 17.06.2016р. Острівською сільською радою на засіданні 7 сесії 7 скликання вдруге розглянуто заяву позивача від 24.12.2014р. та прийнято рішення за №374 «Про відмову гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність» у зв'язку із відсутністю вільних земельних ділянок в урочищі «Сад». Вказане рішення Острівської сільської ради також було оскаржено позивачем до суду. Постановою Тернопільського міськрайонного суду від 04 квітня 2017 року у справі №607/14601/16 скасовано рішення 7 сесії 7 скликання Острівської сільської ради №374 від 17 червня 2016 року «Про відмову гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність» та зобов'язано Острівську сільську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24.12.2014р. 27.09.2017р. Острівською сільською радою на засіданні 16 сесії 7 скликання втретє розглянуто заяву ОСОБА_1 від 24.12.2014р. про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та прийнято оскаржуване рішення за №735 «Про виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду від 04.04.2017 року справа №607/14601/16», яким позивачу повторно відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,12 га з тої ж самої причини, що й у попередній раз, а саме: у зв'язку із відсутністю вільних земельних ділянок в урочищі «Сад». Вказав, що дане рішення прийнято з порушенням, оскільки на пленарному засіданні сесії Острівської сільської ради недостатня кількість депутатів (7 осіб) його для ухвалення. В подальшому, під час розгляду даної справи відповідач прийняв рішення 20 сесії 7 скликання №853 «Про рішення Тернопільського міськрайонного суду від 04.04.2017 року справа 49607/14601/16», яким позивачу повторно відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,12 га у зв'язку із відсутністю вільних земельних ділянок в урочищі «Сад» та скасовано рішення Острівської сільської ради від 27.09.2017 року №735 «Про виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду від 04.04.2017 року справа 49607/14601/16». Вказав, що по свої суті п.2 рішення 20 сесії 7 скликання №853 «Про рішення Тернопільського міськрайонного суду від 04.04.2017 року справа 49607/14601/16» є абсолютно тотожним рішенню 16 сесії 7 скликання Острівської сільської ради від 27.09.2017 р. №735 «Про виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду від 04.04.2017 року справа 49607/14601/16», яке оскаржується ним у даній справі. Зауважив, що на момент прийняття відповідачем рішення 20 сесії 7 скликання №853 «Про рішення Тернопільського міськрайонного суду від 04.04.2017 року справа 49607/14601/16», позивачем було оспорено до суду рішення 16 сесії 7 скликання Острівської сільської ради від 27.09.2017 р. №735 «Про виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду від 04.04.2017 року справа 49607/14601/16», а тому у нього на той момент з'явилося самостійне суб'єктивне право - право на судовий захист. Відтак, відповідач не мав повноважень скасовувати чи вносити зміни у рішення 16 сесії 7 скликання Острівської сільської ради від 27.09.2017 р. №735 «Про виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду від 04.04.2017 року справа 49607/14601/16», оскільки згідно правового висновку, викладеного Конституційним судом України у рішенні від 16.04.2009 р. по справі №7-рп/2009 органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Представники відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечили в повному обсязі, просили відмовити у їх задоволенні. Вказали, що Острівська сільська рада прийняла оскаржувані рішення в межах своїх повноважень наданих Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні». Також зазначили, що при прийнятті рішення від 23.04.2018 року №853 «Про рішення Тернопільського міськрайонного суду від 04.04.2017 року справа 49607/14601/16» депутати Осрівської сільської ради врахували та взяли до відома рішення Конституційного суду України від 16.04.2009 р. по справі №1-9/2009, в якому зазначено, що стосовно права органу місцевого самоврядування скасовувати свої раніше прийняті рішення та вносити до них зміни необхідно розуміти так, що орган місцевого самоврядування має право приймати рішення, вносити до них зміни та/чи скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законами та Конституцією України.

Додатково пояснили, що рішення від 27.09.2017 р. №735 «Про виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду від 04.04.2017 року справа 49607/14601/16» було прийнято помилково за відсутності кворуму, через що було в подальшому скасовано, відповідно до рішення від 23.04.2018 року №853 «Про рішення Тернопільського міськрайонного суду від 04.04.2017 року справа 49607/14601/16».

Суд, заслухавши пояснення позивача, представників відповідача, дослідивши матеріали справи та з'ясувавши всі обставини справи, прийшов до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

24.12.2014 року ОСОБА_1 звернувся до Острівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтованою площею 0,12 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в урочищі «Сад» в межах населеного пункту.

Рішенням №1037 від 21.07.2015 року 47 сесії 6 скликання Острівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області «Про відмову гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту щодо відведення земельної ділянки у власність», позивачу відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,12 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в с. Острів в урочищі «Сад» на підставі ст. 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та регламенту Острівської сільської ради від 16.11.2010 року №3, оскільки відкритим голосуванням, яке здійснювалось особисто депутатами проголосували «за» надання дозволу на розробку проекту 1 депутат, «утримались» 14 депутатів.

Не погодившись із вищевказаним рішенням, позивач оскаржив його в судовому порядку.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду від 27.04.2016 року по справі №607/2448/16-а позовну заяву задоволено, скасовано рішення 47 сесії 6 скликання Острівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області «Про відмову гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту щодо відведення земельної ділянки у власність» та зобов'язано Острівську сільську раду Тернопільського району Тернопільської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24.12.2014 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтованою площею 0,12 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в урочищі «Сад».

17.06.2016 року Острівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області на засіданні 7 сесії 7 скликання вдруге розглянуто заяву позивача від 24.12.2014 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтованою площею 0,12 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в урочищі «Сад» та прийнято рішення №347 «Про відмову гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність» у зв'язку із відсутністю вільних земельних ділянок в урочищі «Сад».

Не погодившись із вищевказаним рішенням, позивач оскаржив його в судовому порядку.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду від 04.04.2017 року по справі №607/14601/16-а позовну заяву задоволено, скасовано рішення 7 сесії 7 скликання Острівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області «Про відмову гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту щодо відведення земельної ділянки у власність» та зобов'язано Острівську сільську раду Тернопільського району Тернопільської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24.12.2014 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтованою площею 0,12 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в урочищі «Сад».

27.09.2017 року Острівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області на засіданні 16 сесії 7 скликання втретє розглянуто заяву позивача від 24.12.2014 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтованою площею 0,12 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в урочищі «Сад» та прийнято оскаржуване рішення №735 «Про виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду від 04.04.2017 року справа №607/14601/16-а», яким позивачу повторно відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтованою площею 0,12 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в урочищі «Сад», з тої самої причини, що і попередній раз, а саме: у зв'язку із відсутністю вільних земельних ділянок в урочищі «Сад».

Не погодившись із даним рішенням позивач звернувся із відповідним позовом до суду, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення 16 сесії 7 скликання Острівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 27 вересня 2017 року №735 «Про виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду від 04.04.2017 року справа №607/14601/16-а» та зобов'язати Острівську сільську раду Тернопільського району Тернопільської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24.12.2014р. та видати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтованою площею 0,12 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в урочищі «Сад» в межах населеного пункту.

Під час розгляду даної адміністративної справи 20 сесія 7 скликання Острівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області прийняла рішення №853 від 23.04.2018 року «Про рішення Тернопільського міськрайонного суду від 04.04.2017 року справа №607/14601/16-а», яким повторно відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтованою площею 0,12 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в урочищі «Сад» у зв'язку із відсутністю вільних земельних ділянок в урочищі «Сад» (п.2 даного рішення) та скасовано рішення Острівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 27 вересня 2017 року №735 «Про виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду від 04.04.2017 року справа №607/14601/16-а».

Тому, 27.04.2018 р. позивач подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, в яких просив визнати протиправним та скасувати рішення 20 сесії 7 скликання Острівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області №853 від 23.04.2018 року «Про рішення Тернопільського міськрайонного суду від 04.04.2017 року справа №607/14601/16-а»; визнати протиправним та скасувати рішення 16 сесії 7 скликання Острівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 27 вересня 2017 року №735 «Про виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду від 04.04.2017 року справа №607/14601/16-а»; зобов'язати Острівську сільську раду Тернопільського району Тернопільської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24.12.2014р. та видати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтованою площею 0,12 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в урочищі «Сад» в межах населеного пункту.

В обґрунтування заяви про уточнення позовних вимог позивач зазначив, що відповідач не мав повноважень скасовувати чи вносити зміни у рішення 16 сесії 7 скликання Острівської сільської ради від 27.09.2017 р. №735 «Про виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду від 04.04.2017 року справа 49607/14601/16», оскільки згідно правового висновку, викладеного Конституційним судом України у рішенні від 16.04.2009 р. по справі №7-рп/2009 органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. «г» ч.1 ст.121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону (ч.1 ст.116 Земельного кодексу України).

Згідно із положеннями ч.6 ст.118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Частиною сьомою вказаної статті Земельного кодексу України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

З системного аналізу наведених норм права вбачається, що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Вони передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких визначені в ст.118 Земельного кодексу України органи приймають одне з відповідних рішень. Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.

З проаналізованих норм Земельного кодексу України також слідує висновок про те, що рішення про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки має бути мотивоване. Підставами відмови згідно зі ст.118 Земельного кодексу України можуть бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів.

Статтею 140 Конституції України визначено, що місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначено Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 р. №280/97-ВР.

Відповідно до ст.12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад та передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Як зазначалося вище, рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою або відмову у його наданні повинне бути прийняте сесійно, на сесії відповідної ради та містити мотивовану відмову у наданні такого дозволу з підстав, визначених ч.7 ст.118 Земельного кодексу України.

В силу п.2 ч.3 ст.16 Закону України «Про місцеві вибори» від 14.07.2015 № 595-VIII загальний склад (кількість депутатів) місцевої ради становить при чисельності виборців від 1 тисячі до 3 тисяч осіб -14 депутатів.

Згідно з Додатком №1 до постанови Центральної виборчої комісії України «Про кількість територіальних, одномандатних виборчих округів, що утворюються обласними, районними, міськими, районними у містах (у містах, де утворені районні у місті ради), сільськими, селищними виборчими комісіями для організації виборів депутатів місцевих рад при проведенні чергових та перших виборів депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів 25 жовтня 2015 року» від 3 вересня 2015 року № 216 вибори депутатів Острівської сільської ради проводилися в 14 одномандатних виборчих округах. За даними офіційного веб-порталу Центральної виборчої комісії України на чергових місцевих виборах, що відбулися 25.10.2015р., до складу Острівської сільської ради обрано депутатами 14 осіб.

Відповідно, загальний склад Острівської сільської ради складає 14 осіб; сесія ради є повноважною, якщо в її пленарному засіданні бере участь не менше 8 (восьми) депутатів; рішення ради повинно прийматися на її пленарному засіданні кваліфікованою більшістю не менш як у 8 (вісім) голосів депутатів (включно з врахуванням голосу Острівського сільського голови, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради).

Таким чином, незалежно від характеру відповідного рішення Острівської сільської ради воно може бути прийнято не менш як 8 (восьми) голосами депутатів ради, крім випадків, прямо передбачених законом.

Суд звертає увагу, що згідно протоколу засідання 16 сесії 7 скликання Острівської сільської ради від 27.09.2017р. були присутні 7 (сім) депутатів вказаної ради.

Тому, вище зазначене засідання 16 сесії 7 скликання Острівської сільської, що відбулось 27.09.2017р., не було повноважним, оскільки у ньому брали участь лише 7 депутатів при загальному складі ради у 14 депутатів, тоді як нормою ч.12 ст. 46 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» та ст.16 Регламенту Острівської сільської ради, затвердженого рішенням сесії сільської ради №3 від 25.11.2015р. передбачено, що сесія ради є повноважною, якщо в її пленарному засіданні бере участь більше половини депутатів від загального складу ради. У даному випадку кваліфікована більшість депутатів Острівської сільської ради, які повинні брати участь у її пленарному засіданні, для визнання такого засідання повноважним, а прийнятих на ньому актів (рішень) ради законними, мала становити не менше 8 (восьми) депутатів.

Рішенням 16 сесії 7 скликання Острівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 27 вересня 2017 року №735 «Про виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду від 04.04.2017 року справа №607/14601/16-а» відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтованою площею 0,12 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в урочищі «Сад», у зв'язку із відсутністю вільних земельних ділянок в урочищі «Сад».

Відповідно до ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд звертає увагу на те, що у мотивувальній частині рішення Тернопільського муськрайонного суду від 04.04.2017 р. у справі №607/1460/16-а зазначено, що відповідачем (Острівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області) не подано доказів, що вільні земельні ділянки орієнтованою площею 0,1200 га в урочищі «Сад» відсутні.

Також суд зазначає, що позивач направив відповідачу заяву про добровільне виконання рішення суду від 04.04.2017 р. у справі №607/1460/16-а (а.с. 66-67) та уточнення (доповнення) до заяви про добровільне виконання рішення суду (а.с. 68) разом із графічними матеріалами з публічної кадастрової України (а.с. 69), на яких було зазначено бажане місце розташування земельної ділянки. Зокрема, позивач на вказаних вище графічних матеріалах за даними публічної кадастрової карти України вказав відповідачу на 16 несформованих земельних ділянок в урочищі «Сад» с. Острів Тернопільського району, а також вказав пріоритетне бажане місце розташування земельної ділянки (позначено вказівником з цифрою 1), а також позначив альтернативні бажані місця розташування земельної ділянки (позначено вказівниками з цифрами від 2 до 16) у випадку наявності, визначених законом, підстав відмови у наданні земельної ділянки у обраному заявником пріоритетному бажаному місці її розташування (позначка 1) та/або у інших місцях її розташування, визначених заявником як альтернативні (в порядку зростання позначення).

04.08.2017р. Виконавчим комітетом Острівської сільської ради позивачу повторно надано інформацію (лист від 04.08.2017р. №07) про те, що станом на 31.07.2017р. вільні земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в с. Острів Тернопільського району відсутні.

Разом з тим, листом від 12.07.2016р. вих. №10 (а.с. 72-79) відповідачем повідомлено позивача про те, що станом на 17.06.2016р. дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в урочищі «Сад» в с.Острів було надано 188 громадянам.

Згідно наданих відповідачем відомостей (лист від 12.07.2016р. вих. №23) станом на 17.06.2016р. проекти землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в с.Острів в урочищі «Сад» було затверджено 155 громадянам (а.с. 80-84).

Крім того, відповідачем повідомлено позивача (лист від 04.08.2017р. вих. №04), що в період з 01.07.2016р. по 04.08.2017р. проекти землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в с.Острів в урочищі «Сад» було затверджено 14 особам (а.с. 85-86).

Таким чином, на думку позивача, станом на дату повторного розгляду заяви позивача від 24.12.2014р. про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність на виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду від 04.04.2017 року у справі №607/14601/16 несформованими в урочищі «Сад» в с.Острів мали залишатися 19 земельних ділянок.

Стосовно прав третіх осіб земельні ділянки, що на публічній кадастрової карти України на даний час відображені як несформовані, відповідач на інформаційний запит позивача листом від 04.08.2017р. вих. №05 (а.с. 92) повідомив, що правами на вказані земельні ділянки володіють вказані у листі громадяни, відповідно до зазначених у листі рішень Острівської сільської ради про надання згоди на складання проектів землеустрою.

Також позивачу була надана копія рішення 10 сесії 23 скликання Острівської сільської ради від 28.12.1999 року за №74 «Розгляд заяв та скарг» (а.с. 96).

Суд звертає увагу на те, що положення Земельного кодексу України не встановлюють жодних обмежень щодо надання дозволів на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, крім випадків визначених положенням пункту 7 статті 118 цього Кодексу (невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку).

Разом з тим, суд зазначає, що передача громадянам в користування та безоплатно у приватну власність земельних ділянок до 1 січня 2002 р. здійснювалась органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року №15-92 «Про приватизацію земельних ділянок» (далі - Декрет) та Земельного кодексу України від 18.12.1990 р. №561-ХІІІ (в редакції Закону України від 13.03.1992 р. №2196-ХІІІ) (далі - Земельний кодекс України в редакції 1992 року), а з 1 січня 2002 року - органами місцевого самоврядування та органами виконавчої влади відповідно до ст.118 Земельного кодексу України.

Так, згідно із частиною першою статті 22 Земельного кодексу України в редакції 1992 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Документи, що посвідчують право на земельну ділянку, визначені статтею 23 Земельного кодексу України в редакції 1992 року. Проте, дію цієї статті зупинено відносно власників земельних ділянок, визначених Декретом. Пунктом 3 вказаного Декрету встановлено, що право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, а саме: ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю.

Суд погоджується із доводами позивача про те, що оскільки п.2 рішення 10 сесії 23 скликання Острівської сільської ради від 28.12.1999 року за №74 «Розгляд заяв та скарг» (арк. справи 96) визначено виділяти земельні ділянки під індивідуальне будівництво після розробки та затвердження генплану забудови нового кварталу села, тобто фактичне надання земельних ділянок громадянам не відбулося, то правовий режим землі вказаним рішенням не змінено. Зазначене унеможливлює встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а тому на підставі вказаного рішення Острівської сільської ради у осіб, визначених у п.1 рішення, не могло виникнути право власності на землю чи право користування певною земельною ділянкою.

Абзацом другим пункту 1 Перехідних положень Земельного кодексу України встановлено, що виключно рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України 15.12.1992 р. №15-92 «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для виготовлення та видачі громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку.

Даний Декрет втратив чинність 04.10.2006 р. згідно із Законом України від 14 вересня 2006 року № 139-V.

При цьому, пунктом 2 Перехідних положень Земельного кодексу України 2001 року передбачено, що клопотання і заяви щодо відведення земельних ділянок, не вирішені на момент введення в дію цього Кодексу, реалізуються органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до їх компетенції у порядку та з додержанням вимог цього Кодексу.

У такому випадку рішення про передачу у приватну власність земельної ділянки мало прийматися вже за наявності розробленої та затвердженої технічної документації або проекту відведення земельної ділянки.

Разом з тим, пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сприяння будівництву» від 16.09.2008 № 509-//І, чинного на сьогодні, встановлено, що прийняті і не виконанні до набрання чинності цим Законом рішення відповідних органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування про погодження місця розташування об'єкта або надання дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки зберігають чинність протягом двох років з дня набрання чинності цим законом, а розроблені відповідно до цих рішень проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок розглядаються в установленому законом порядку».

Вищезазначений закон набрав чинності 14.10.2008р., а отже, рішення відповідних органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування про погодження місця розташування об'єкта або про надання дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки, прийняті і не виконанні до набрання вказаним законом чинності, зберігали чинність до 14.10.2010р.

Для подальшого оформлення у користування земельної ділянки після 14.10.2010 необхідно було звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування чи органами виконавчої влади для отримання нового дозволу (прийняття відповідного рішення) на розроблення проекту землеустрою щодо ведення земельної ділянки в порядку, передбаченому Земельним кодексом України.

Крім того, суд зазначає, що в судовому засіданні встановлено та не заперечувалося представниками відповідача, що громадяни ОСОБА_5 та ОСОБА_6, яким рішенням 10 сесії 23 скликання Острівської сільської ради від 28.12.1999 року за №74 «Розгляд заяв та скарг» виділено земельні ділянки для індивідуального будівництва є померлими.

Суд також бере до уваги те, що згідно з пп. 2 п. «а» ч. 1 ст. 4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» певним категоріям громадян, зокрема багатодітним сім'ям, держава надає та гарантує ряд пільг, серед яких є позачергове одержання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва. Обов'язок із забезпечення таких громадян земельними ділянками покладається державою на органи місцевого самоврядування - територіальні громади.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач є батьком багатодітної сім'ї, виховує трьох малолітніх дітей (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 р., ІНФОРМАЦІЯ_3 р.н.) та належить до категорії осіб, яким належить відведення у першочерговому порядку земельних ділянок для індивідуального будівництва, садівництва та городництва.

Беручи до уваги вищенаведене, суд приходить до висновку, що позивач звернувся до Острівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області із заявою від 24.12.2014р. про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,12 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в урочищі «Сад» у встановленому законом порядку, а відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність відповідної земельної ділянки, оформлена рішенням Острівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 27 вересня 2017 року № 735 «Про виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду від 04.04.2017 року № 607/14601/16» є протиправною.

Щодо рішення 20 сесії 7 скликання Острівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області №853 від 23.04.2018 року «Про рішення Тернопільського міськрайонного суду від 04.04.2017 року справа №607/14601/16-а», яким повторно відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтованою площею 0,12 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в урочищі «Сад» у зв'язку із відсутністю вільних земельних ділянок в урочищі «Сад» та скасовано рішення Острівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 27 вересня 2017 року №735 «Про виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду від 04.04.2017 року справа №607/14601/16-а», суд зазначає наступне.

Конституцією України визначено форми та засоби реалізації права територіальних громад на місцеве самоврядування і вказано, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території (частина перша статті 144). На основі цього положення Конституції України в Законі України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що у формі рішень рада приймає нормативні та інші акти (частина перша статті 59).

Проаналізувавши функції і повноваження органів місцевого самоврядування, врегульовані Конституцією України та іншими законами України, Конституційний Суд України у рішенні від 16.04.2009р. у справі №7-рп/2009 дійшов висновку, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

В резолютивної частині рішення 20 сесії 7 скликання Острівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 23.04.2018 року за №853 «Про рішення Тернопільського міськрайонного суду від 04.04.2017 року справа №607/14601/16», зазначено наступне:

- Відмовити у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 у власність орієнтовною площею 0,1200 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в с.Острів в урочищі «Сад» у зв'язку із відсутністю вільних земельних ділянок в урочищі «Сад» (п. 2 вказаного рішення);

- Рішення Острівської сільської ради від 27.09.2017 року за №735 «Про виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду від 04.04.2017 року справа №607/14601/16» -скасувати (п. 3 зазначеного рішення).

Суд зазначає, що зміст п.2 рішення 20 сесії 7 скликання Острівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 23.04.2018 року за №853 «Про рішення Тернопільського міськрайонного суду від 04.04.2017 року справа №607/14601/16» (далі - «Рішення №853») є тотожним п.1 рішення 16 сесії 7 скликання Острівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 27 вересня 2017 року за №735 «Про виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду від 04.04.2017 року справа №607/14601/16» (надалі - «Рішення №735»), яке оскаржується позивачем уданій справі.

Також, суд звертає увагу на те, що оскаржуване по справі Рішення №735, яке скасоване згідно п.3 Рішення №853, є індивідуальним (ненормативним) правовим актом - актом (рішенням) відповідача як суб'єкта владних повноважень, виданим (прийнятим) на виконання владних управлінських функцій, який стосується прав та інтересів визначеної в акті особи (позивача), дія якого вичерпана його виконанням.

В силу правової позиції та висновків Конституційного суду України, викладених у рішенні від 16.04.2009р. у справі №7-рп/2009, рішення Острівської сільської ради від 27.09.2017 року за №735 «Про виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду від 04.04.2017 року справа №607/14601/16», як ненормативний правовий акт органу місцевого самоврядування не може бути скасований чи змінений вказаним органом місцевого самоврядування після його виконання.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Зі змісту частини 2 статті 144 Конституції України та частини 10 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вбачається, що рішення органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними з ініціативи заінтересованих осіб судом загальної юрисдикції, тобто в судовому порядку.

Право на захист - це самостійне суб'єктивне право, яке з'являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.

Таким чином, на момент прийняття відповідачем рішення 20 сесії 7 скликання Острівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 23.04.2018 року за №853 «Про рішення Тернопільського міськрайонного суду від 04.04.2017 року справа №607/14601/16», позивачем було оскаржено до суду рішення 16 сесії 7 скликання Острівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 27 вересня 2017 року за №735 «Про виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду від 04.04.2017 року справа №607/14601/16», а тому у позивача на той момент з'явилося самостійне суб'єктивне право - право на судовий захист. Відповідно відповідач не мав повноважень (права) скасовувати чи вносити зміни у рішення 16 сесії 7 скликання Острівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 27 вересня 2017 року за №735 «Про виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду від 04.04.2017 року справа №607/14601/16».

Суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Як вже зазначалося відповідач неодноразово відмовляв позивачу у наданні дозволу на складання проекту землеустрою у зв'язку із відсутністю вільних земельних ділянок.

Позивачем також долучено до матеріалів справи копію запиту на доступ до публічної інформації від 17 травня 2018 року з яким він звернувся до Міськрайонного управління у Тернопільському районі та м.Тернополі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області щодо наявності вільних земельних ділянок (а.с. 131) відмічених у долучених до запиту графічних матеріалах (а.с. 132).

Відповідно до отриманої позивачем відповіді від 22 травня 2018 року (а.с. 133), згідно даних Державного земельного кадастру, відсутня інформація щодо зареєстрованого речового права на земельні ділянки на території с. Острів Тернопільського району Тернопільської області, які позивачем були зазначені.

Зазначена обставина спростовує твердження відповідача про відсутність вільних земельних ділянок в урочищі «Сад».

Вищий адміністративний суд України в Постанові від 29.09.2016 у справі №457/1003/15-а (К/800/19142/16) зробив висновок про те, що вимога про видачу дозволу на розробку землевпорядної документації є правильним способом захисту порушеного права, який унеможливлює необхідність повторного звернення до суду.

У цій постанові Вищий адміністративний суд України, зокрема, зазначив, що враховуючи встановлені обставини щодо безпідставності та неправомірності відмови місцевої ради у наданні дозволу на виготовлення землевпорядної документації щодо відведення земельної ділянки, недоведеності відповідачем існування передбачених законом підстав для відмови у наданні такого дозволу, належним способом захисту порушеного права є зобов'язання відповідача надати позивачу відповідний дозвіл на розробку землевпорядної документації, оскільки саме такий спосіб захисту порушених прав позивача забезпечить повне їх поновлення та унеможливить необхідність повторного звернення до суду.

При вирішенні даного спору суд також враховує п. 10.2 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду від 20.05.2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі» відповідно до якого скасування акта суб'єкта владних повноважень як способу захисту порушеного права позивача застосовується тоді, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття такого акта. Визнання ж акта суб'єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта.

При цьому, суд звертає увагу на те, що рішення Острівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 27 вересня 2017 року № 735 «Про виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду від 04.04.2017 року № 607/14601/16», яке було прийнято за відсутності кворуму, створило для позивача правові наслідки пов'язані з відмовою у наданні дозволу на складання проекту землеустрою з моменту його прийняття.

Щодо рішення Острівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 23 квітня 2018 року № 853 «Про рішення Тернопільського міськрайонного суду від 04.04.2017 року № 607/14601/16», то воно порушує права позивача лише в п. 2, яким позивачу відмовлено в наданні дозволу на складання проекту землеустрою.

Відтак, з урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що ефективним способом захисту порушеного права позивача є визнання протиправним та нечинним рішення Острівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 27 вересня 2017 року № 735 «Про виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду від 04.04.2017 року № 607/14601/16» з моменту його прийняття, визнання протиправним та нечинним п.2 рішення Острівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 23 квітня 2018 року № 853 «Про рішення Тернопільського міськрайонного суду від 04.04.2017 року № 607/14601/16» та зобов'язання Острівську сільську раду Тернопільського району Тернопільської області видати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,12 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в селі Острів Тернопільського району Тернопільської області в урочищі «Сад» в межах населеного пункту.

Також суд зазначає, що приймаючи таке рішення суд жодним чином не втручається в дискреційні повноваження Острівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області і не підміняє собою її повноваження.

У відповідності до Рекомендацій № К (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи, державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 року, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган з кількох юридично допустимих рішень може обирати те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов'язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб'єкта владних повноважень. Таким чином у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов'язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов'язати до цього в судовому порядку.

Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та нечинним рішення Острівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 27 вересня 2017 року № 735 «Про виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду від 04.04.2017 року № 607/14601/16» з моменту його прийняття.

Визнати протиправним та нечинним п.2 рішення Острівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 23 квітня 2018 року № 853 «Про рішення Тернопільського міськрайонного суду від 04.04.2017 року № 607/14601/16».

Зобов'язати Острівську сільську раду Тернопільського району Тернопільської області (47728, вул. Кордуби, 63, с. Острів, Тернопільський район, Тернопільська область, ) видати ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,12 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в селі Острів Тернопільського району Тернопільської області в урочищі «Сад» в межах населеного пункту.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Острівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 2114 (дві тисячі сто чотирнадцять) грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 червня 2018 року.

Головуючий суддя Баранюк А.З.

копія вірна

Суддя Баранюк А.З.