Справа № 826/9697/13-а
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2018-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

12 червня 2018 року

Київ

справа №826/9697/13-а

адміністративне провадження №К/9901/1979/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: головуючого - Гімона М.М.,

суддів: Бучик А.Ю., Мороз Л.Л.,

за участю секретаря судового засідання: Кочерги В.П.

учасники судового процесу:

позивач - ОСОБА_1

представник позивача - ОСОБА_2

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, голови ради Громадської організації «Всеукраїнська спілка працівників торгівлі та послуг «Трудова співдружність» ОСОБА_1, фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, фізичної особи-підприємця ОСОБА_6, Малого приватного підприємства «Братерство», Товариства з обмеженою відповідальністю «Глорія Трейд» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 жовтня 2013 року (головуючий суддя - Головань О.В.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2014 року (головуючий суддя - Грищенко Т.М., судді: Лічевецький І.О., Мацедонська В.Е.),

у адміністративній справі № 826/9697/13-а за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, голови ради Громадської організації «Всеукраїнська спілка працівників торгівлі та послуг «Трудова співдружність» ОСОБА_1, фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, фізичної особи-підприємця ОСОБА_6, Малого приватного підприємства «Братерство», Товариства з обмеженою відповідальністю «Глорія Трейд» до Київської міської ради, третя особа: Департамент промисловості та розвитку підприємництва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про визнання нечинним рішення в частині,

У С Т А Н О В И В:

У червні 2013 року позивачі звернулися до суду з вказаним позовом, в якому просили:

- визнати підпункт 2.1 пункту 2 регуляторного акту Київської міської ради «Про деякі питання розміщення тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності у місті Києві» № 97/9154 від 28 лютого 2013 року таким, що не відповідає Земельному кодексу України, Податковому кодексу України, Законам України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», «Про перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності», «Про регулювання містобудівної діяльності», «Про благоустрій населених пунктів» та наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 244 від 21 жовтня 2011 року;

- визнати регуляторний акт Київської міської ради «Про деякі питання розміщення тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності у місті Києві» № 97/9154 від 28 лютого 2013 року таким, що в цілому не відповідає актам вищої юридичної сили;

- визнати регуляторний акт Київської міської ради «Про деякі питання розміщення тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності у місті Києві» № 97/9154 від 28 лютого 2013 року нечинним з дня його прийняття;

- зобов'язати Київську міську раду опублікувати у газеті «Хрещатик» резолютивну частину постанови суду, прийняту за результатами розгляду вказаного позову.

В обґрунтування позовних вимог зазначили, що оскаржуваним рішенням Київської міської ради від підприємців, які мають намір почати чи продовжити свою підприємницьку діяльність у тимчасових спорудах в 2013 році, вимагається укладення договору про сплату пайової участі (внеску) як єдиного документа, на підставі якого на території Києва розміщуються тимчасові споруди, що прямо суперечить приписам Земельного кодексу України, Законам України «Про благоустрій населених пунктів», «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21 жовтня 2011 року №244. Згідно статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Відповідно до положень Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Проте, згідно з оскаржуваним рішенням підприємці користуються земельними ділянками без оформлення прав на землю, тобто власники тимчасових споруд спірним рішенням звільнені від сплати загальнодержавного податку. Отже, оскаржуваним рішенням Київська міська рада значно перевищила свої повноваження, оскільки всупереч приписам Податкового кодексу України звільнила власників тимчасових споруд від сплати загальнодержавного податку - плати за землю, що є порушенням прав та обов'язків господарювання, а також інтересів держави та суспільства.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 жовтня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивачі подали касаційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просять їх скасувати, а справу направити на новий розгляд.

В обґрунтування касаційної скарги зазначили, що суди відмовили в задоволенні позову щодо оскарження нормативно-правового акту без проведення перевірки цього акту на предмет його законності та відповідності актам вищої юридичної сили - Земельному кодексу України та Податковому кодексу України, а також наказу Мінрегіону від 21 жовтня 2011 року № 244.

Ухвалою Вищого адміністративного суд України від 16 липня 2014 року, з урахуванням ухвали Вищого адміністративного суд України від 10 вересня 2014 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 жовтня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2014 року в частині позовних вимог ФОП ОСОБА_1, голови ради Громадської організації «Всеукраїнська спілка працівників торгівлі та послуг «Трудова співдружність» ОСОБА_1, ФОП ОСОБА_3, ФОП ОСОБА_4, ФОП ОСОБА_5, ФОП ОСОБА_7, Малого приватного підприємства «Братерство», Товариства з обмеженою відповідальністю «Глорія Трейд» до Київської міської ради, третя особа: Департамент промисловості та розвитку підприємництва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання підпункту 2.1 пункту 2 регуляторного акту Київської міської ради «Про деякі питання розміщення тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності у місті Києві» № 97/9154 від 28 жовтня 2013 року таким, що не відповідає Законам України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», «Про перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності» визнано такими, що втратили законну силу, на підставі заяви позивачів про відмову від адміністративного позову в цій частині.

Таким чином, постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 жовтня 2013 року та ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2014 року в частині, в якій їх визнано такими, що втратили законну силу, не підлягають перегляду в касаційному порядку.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача та представника позивача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Вирішуючи спір суди встановили, що 28 лютого 2013 року Київська міська рада прийняла рішення №97/9154 «Про деякі питання розміщення тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності у місті Києві».

Пунктом 2.1 вказаного рішення визначено, що власники (користувачі) тимчасових споруд, що здійснювали підприємницьку діяльність в тимчасових спорудах у 2012 році відповідно до рішення Київської міської ради від 26 січня 2012 року № 2/7339 "Про деякі питання здійснення підприємницької діяльності в тимчасових спорудах" та мають намір продовжити свою підприємницьку діяльність у 2013 році, подають до міського дозвільного центру в термін до 1 травня 2013 року оригінал довідки про функціональне призначення тимчасової споруди, виданої у 2012 році, та документи для укладення договору про сплату пайової участі (внеску) за 2013 рік відповідно до рішення Київської міської ради від 24 лютого 2011 року № 56/5443 «Про затвердження Порядку визначення обсягів пайової участі (внеску) власників тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, засобів пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі в утриманні об'єктів благоустрою м. Києва та внесення змін до деяких рішень Київської міської ради» (перелік згідно з додатком до цього рішення).

Рішенням Київської міської ради від 2 травня 2013 року №530/9587 до пункту 2.1 рішення Київської міської ради від 28 лютого 2013 року №97/9154 внесено зміни, а саме: термін подачі оригіналу довідки визначено до 1 липня 2013 року.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що спірне рішення прийнято на виконання наказу Мінрегіонбуду від 21 жовтня 2011 року №244, з метою розроблення Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд та тимчасового врегулювання питання здійснення підприємницької діяльності в тимчасових спорудах на території міста Києва та його норми жодним чином не суперечать законодавству України.

Відповідно до статті 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.

Розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, який затверджений наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21 жовтня 2011 року №244.

Так, на виконання Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності Київською міською радою жодних нормативно-правових актів не прийнято, зокрема, не затверджено комплексної схеми розміщення тимчасова споруда відповідно до пункту 1.5, 1.6 Порядку.

Київською міською радою розроблено проект рішення Київської міської ради «Про особливості застосування Порядку розміщення тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності в місті Києві», який має бути розглянутий Київською міською радою у передбаченому чинним законодавством порядку, а також Київською міською державною адміністрацією розроблено проект розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Про затвердження Комплексної схеми, архітектурних типів та форматних зон тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності в місті Києві», який також має бути розглянутий у встановленому порядку.

Згідно з пунктом 1 рішення Київської міської ради від 28 лютого 2013 року. №97/9154 виконавчому органу Київської міської ради (Київській міській державній адміністрації) доручено завершити розробку Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності в місті Києві з урахуванням будівельних, санітарно-гігієнічних норм, а також містобудівних обмежень, вимог щодо охорони навколишнього природного середовища та раціонального використання територій, охорони історико-культурної спадщини, земельно-господарського устрою до 1 грудня 2013 року.

Отже, ряд рішень Київської міської ради (в тому числі рішення Київської міської ради від 28 лютого 2013 року №97/9154) були прийняті для спрямування на тимчасове урегулювання правовідносин.

Зокрема, станом на 28 лютого 2013 року був чинний Порядок визначення обсягів пайової участі (внеску) власників тимчасових споруд (малих архітектурних форм) в утриманні об'єктів благоустрою міста Києва, яким передбачено укладення договорів про сплату пайової участі, а також видачу довідки про функціональне призначення тимчасових споруд у вигляді додатка до договору про сплату пайової участі (пункт 4.5.4 Порядку зі змінами згідно з рішенням Київської міської ради від 26 січня 2012 року № 2/7339).

Аналіз наведених нормативно-правових актів дає підстави для висновку, що довідка про функціональне призначення тимчасових споруд видається по факту укладення договору про пайову участь і посвідчує сплату коштів згідно з Порядком.

В аналогічному значенні вказаний документ використано і в оскаржуваному пункті 2.1 рішення Київської міської ради від 28 лютого 2013 року №97/9154.

Як вбачається зі змісту вказаного рішення, воно фактично регулює відносини протягом 2013 року щодо використання тимчасових споруд особами, які здійснювали підприємницьку діяльність в тимчасових спорудах у 2012 році відповідно до рішення Київської міської ради від 26 січня 2012 року № 2/7339, і пред'явлення оригіналу довідки за 2012 рік призначене підтвердити належне виконання суб'єктом господарювання своїх зобов'язань у 2012 році.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» документ дозвільного характеру - дозвіл, висновок, рішення, погодження, свідоцтво, інший документ, який дозвільний орган зобов'язаний видати суб'єкту господарювання у разі надання йому права на провадження певних дій щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності та/або без наявності якого суб'єкт господарювання не може проваджувати певні дії щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності.

Однак, довідка про функціональне призначення тимчасових споруд не підпадає під вказане вище визначення, а тому не є дозвільним документом в розумінні Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності».

Крім того, суди попередніх інстанції обґрунтовано зазначили, що оскаржуваний пункт 2.1 рішення Київської міської ради від 28 лютого 2013 року №97/9154 не мав на меті врегулювання відносин землекористування щодо тимчасових споруд та, відповідно, сплату земельного податку, як і вказане рішення в цілому, а тому посилання позивачів на порушення статей 125, 126, 206 Земельного кодексу України та статей 14, 286 Податкового кодексу України є безпідставними.

Разом з тим, твердження позивачів про те, що Рішення № 97/9154 суперечить наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 № 244 «Про затвердження Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності» є помилковим, оскільки ним затверджено порядок розміщення нових тимчасових споруд, відповідно до Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд, яка розробляється за рішенням сільської, селищної, міської, районної ради.

Відповідно до пункту 1 Рішення № 97/9154 Виконавчому органу Київської міської ради (Київській міській державній адміністрації) визначено завершити розробку Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності в місті Києві з урахуванням будівельних, санітарно-гігієнічних норм, а також містобудівних обмежень, вимог щодо охорони навколишнього природного середовища та раціонального використання територій, охорони історико-культурної спадщини, земельно-господарського устрою до 1 грудня 2013 року.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що Рішення № 97/9154 прийнято на виконання наказу Мінрегіонбуду від 21 жовтня 2011 року №244, з метою розроблення Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд та тимчасового врегулювання питання здійснення підприємницької діяльності в тимчасових спорудах на території міста Києва, а його норми жодним чином не суперечать законодавству України.

Відповідно до частини першої статті 350 КАС суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на те, що доводи касаційної скарги правильності висновку судів попередніх інстанцій не спростовують, останні під час розгляду справи вірно застосували норми матеріального права та не порушили норми процесуального права, відповідно до частини першої статті 350 КАС України, підстави для скасування ухвалених ними рішень відсутні.

Керуючись статтями 344, 350, 356 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, голови ради Громадської організації «Всеукраїнська спілка працівників торгівлі та послуг «Трудова співдружність» ОСОБА_1, фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, фізичної особи-підприємця ОСОБА_6, Малого приватного підприємства «Братерство», Товариства з обмеженою відповідальністю «Глорія Трейд» залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 жовтня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2014 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не оскаржується.

Повне судове рішення складено 13 червня 2018 року.

...........................

...........................

...........................

М.М. Гімон

Л.Л. Мороз

А.Ю. Бучик,

Судді Верховного Суду