Справа № 815/164/16
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2018-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

13 червня 2018 року

Київ

справа №815/164/16

адміністративне провадження №К/9901/12854/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Смоковича М.І.,

суддів: Білоуса О.В., Стрелець Т.Г.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні у касаційній інстанції адміністративну справу № 815/164/16

за позовом ОСОБА_2 до прокуратури Одеської області, робочої групи Одеського регіонального центру про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, провадження в якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Одеського окружного адміністративного суду прийняту 02 лютого 2016 року у складі головуючого судді Танцюри К.О., та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду постановлену 07 вересня 2016 року у складі колегії суддів: головуючого - Осіпова Ю.В., суддів: Золотнікова О.С., Скрипченка В.О.,

в с т а н о в и в :

У січні 2016 року ОСОБА_2 (далі також - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до прокуратури Одеської області, робочої групи Одеського регіонального центру, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність робочої групи Одеського регіонального центру щодо не врахування результатів тестів на знання законодавчої бази (професійний тест) та тесту на загальні здібності з загальним підсумковим балом - 76,3 у рейтинговому списку на заміщення посад прокурорів Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області;

- визнати протиправною бездіяльність прокуратури Одеської області щодо не призначення його на посаду прокурора Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області та зобов'язати прокуратуру Одеської області призначити його на вказану посаду;

- визнати незаконним та скасувати наказ прокурора Одеської області №3147к від 14 грудня 2015 року про звільнення ОСОБА_2 з посади заступника прокурора Роздільнянського району Одеської області в зв'язку з реорганізацією та скороченням кількості прокурорів органу прокуратури;

- стягнути з прокуратури Одеської області на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що наказом прокуратури Одеської області №3147к від 14 грудня 2015 року його було незаконно звільнено з посади заступника прокурора Роздільнянського району Одеської області, чим не було дотримано порядку вивільнення працівників, не запропоновано та не переведено на іншу роботу, а також не враховано переважне право на залишення на роботі, передбачене Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України), як особі, що має двох неповнолітніх дітей. Крім того, позивач вказує, що робочою групою Одеського регіонального центру не прийнято до уваги його результати професійного тестування та не призначено на посаду прокурора Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області

Одеський окружний адміністративний суд постановою від 2 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 7 вересня 2016 року, у задоволенні позову відмовив повністю.

Статтею 327 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - КАС України), обумовлено, що судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд.

За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

31 січня 2018 року касаційна скарга ОСОБА_2 надійшла до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах, яка ухвалою судді-доповідача від 01 лютого 2018 року прийнята до провадження.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати їх рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача - Прокуратури Одеської області у запереченнях на касаційну скаргу посилаючись на необґрунтованість та безпідставність останньої, просить залишити скаргу без задоволення, а рішення судів без змін.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Згідно з частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судами встановлено, що ОСОБА_2 з 10 жовтня 2003 року працював на посаді заступника прокурора Роздільнянсько району Одеської області.

25 вересня 2015 року позивачем отримано попередження про звільнення, яким Прокуратурою Одеської області його було попереджено про звільнення із займаної посади та органів прокуратури у зв'язку з ліквідацією органу прокуратури (п.9 частина друга статті 51 Закону України «Про прокуратуру») у разі не проходження або неуспішного проходження тестування для заміщення посади прокурора у відповідній місцевій прокуратурі з 14 гурдня 2015 року.

04 грудня 2015 року заступник прокурора Роздільнянського району Одеської області ОСОБА_2 звернувся із заявою до керівника робочої групи Одеського регіонального центру з проведення відкритого чотирирівневого конкурсу на зайняття вакантних посад керівників місцевих прокуратур, їх перших заступників та заступників з повідомленням про те, що ним пройдено усі етапи чотирирівневого конкурсу на зайняття вакантних посад керівників місцевих прокуратур, їх перших заступників та заступників, та просив у разі не призначення на керівну посаду у Роздільнянській місцевій прокуратурі Одеської області врахувати його бали тестувань при формуванні рейтингового списку кандидатів на посаду прокурора Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області для зайняття посади прокурора місцевої Роздільнянської прокуратури.

10 грудня 2015 року позивачем подано рапорт на ім'я заступника Генерального прокурора України - прокурора Одеської області Сакварелідзе Д.Г., у якому він просив у разі не призначення його на керівну посаду у Роздільнянській місцевій прокуратурі Одеської області призначити його на посаду прокурора Роздільнянської місцевої прокуратури.

11 грудня 2015 року керівник робочої групи Одеського регіонального центру - заступник прокурора Одеської області П.Закерничний своїм листом за №11-4988 вих.-15 повідомив та роз'яснив заявнику ОСОБА_2, що у зв'язку з неподанням ним відповідної заяви на участь у тестуванні на посаду прокурора місцевої прокуратури у встановлений термін з 20 липня 2015 року до 10 серпня 2015 року, врахувати результати його тестування при формуванні рейтингового списку кандидатів на посаду прокурора місцевої прокуратури неможливо.

В подальшому, 14 грудня 2015 року наказом прокурора Одеської області Сакварелідзе Д.Г. №3147к, на підставі наказу Генеральної прокуратури України №87ш від 23 вересня 2015 року та попередження про вивільнення від 25 вересня 2015 року, ОСОБА_2 було звільнено з посади заступника прокурора Роздільнянського району з 14 грудня 2015 року, у зв'язку з реорганізацією та скороченням кількості прокурорів органу прокуратури.

Не погоджуюсь зі своїм звільненням з посади заступника прокурора Роздільнянського району Одеської області та не призначенням на іншу посаду, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Вирішуючи справу по суті та повністю відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості та недоведеності позовних вимог та, відповідно, з правомірності дій та рішень відповідача.

Зазначена позиція була підтримана і Одеським апеляційним адміністративним судом, який переглянув постанову суду першої інстанції та залишив її без змін.

Верховний Суд висновки судів попередніх інстанцій вважає вірними та такими, що зроблені на підставі правильно застосованих норм матеріального та процесуального права та зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається що згідно наказу Генеральної прокуратури України №87ш від 23 вересня 2015 року, у зв'язку з утворенням з 15 грудня 2015 року місцевих прокуратур та припиненням діяльності шляхом реорганізації міських, районних, районних у містах та міжрайонних прокуратур внесено зміни до структури та штатного розпису прокуратури Одеської області.

Зі змісту п.5 1 Перехідних положень Закону України від 14 жовтня 2014 року №1697-VIІ «Про Прокуратуру» вбачається, що до набрання чинності положеннями, передбаченими абзацом 3 пункту 1 розділу XII «Прикінцеві положення» цього Закону, прокурорами місцевих прокуратур призначаються: особи, які не мають досвіду роботи в органах прокуратури, - за умови успішного проходження ними тестування та подальшого стажування строком до одного року. На таких осіб поширюються вимоги частин першої та п'ятої статті 27 цього Закону, крім вимоги щодо наявності стажу роботи в галузі права; особи, які мають досвід прокурорської діяльності, проте на день набрання чинності цим Законом не працюють в органах прокуратури, - за умови успішного проходження ними тестування; прокурори, які на день набрання чинності цим Законом працюють у міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратурах, - за умови успішного проходження ними тестування. Проведення тестування, стажування здійснюється в порядку, затвердженому Генеральним прокурором України.

Відповідно до п.1.1-1.4 «Порядку проведення тестування для зайняття посади прокурора місцевої прокуратури» (затв. Наказом ГПУ 20 липня 2015 року №98, Далі - Порядок №98), цей Порядок визначає умови і процедуру проведення тестування на посади прокурорів місцевих прокуратур.

На посади прокурорів місцевих прокуратур призначаються особи за результатами успішного проходження ними тестування. Тестування забезпечує умови для об'єктивного і неупередженого з'ясування спроможності кандидатів за своїми професійними та особистісними якостями виконувати службові обов'язки на посадах прокурорів місцевих прокуратур. Прокурори та стажисти на посадах прокурорів, які на день набрання чинності Законом України «Про прокуратуру» працюють у міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратурах, претендують на зайняття посади прокурора місцевої прокуратури, яка утворюється шляхом реорганізації прокуратури районного рівня, в якій вони працюють.

Так, згідно із положеннями п.5.2 вказаного вище Порядку №98, працівник, який на день набрання чинності Законом України «Про прокуратуру» працює в міській, районній, міжрайонній, районній у місті прокуратурі, подає заяву за формою, наведеною у додатку 3 до цього Порядку, для участі в тестуванні на посаду прокурора тієї місцевої прокуратури, яка буде сформована шляхом реорганізації прокуратури районного рівня, в якій він працює. Заява у встановлені строки подається до кадрового підрозділу відповідної регіональної прокуратури.

При цьому, відповідно до оприлюдненої інформації на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України, термін подання заяв для участі у тестуванні на посаду прокурора місцевої прокуратури був встановлений з 20 липня 2015 року по 10 серпня 2015 року включно.

Однак, як встановлено судами, ОСОБА_2 у встановлений строк заяву на проходження тестування на посаду саме прокурора місцевої прокуратури (на відміну від інших 7-ми з 34-х кандидатів) не подавав.

Враховуючи те, що позивач у встановлений строк не подав відповідну заяву на проходження тестування на посаду прокурора місцевої прокуратури, то відповідно, у робочої групи Одеського регіонального центру були відсутні достатні та належні підстави для врахування результатів тестування ОСОБА_2 у рейтинговому списку на заміщення посад прокурорів Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області.

Отже, суди дійшли обґрунтованого висновку, що позовної вимоги щодо визнання протиправною бездіяльності робочої групи Одеського регіонального центру щодо неврахування результатів тестування на знання законодавчої бази (професійний тест) та тесту на загальні здібності з загальним підсумковим балом - 76,3 балів ОСОБА_2 у рейтинговому списку на заміщення посад прокурорів Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області є безпідставними.

У відповідності до приписів п.9.5 «Порядку проведення тестування для зайняття посади прокурора місцевої прокуратури», керівник регіональної прокуратури після отримання рейтингового списку кандидатів на посади прокурорів конкретної місцевої прокуратури та рапорту працівника прокуратури (заяви для тих, хто не працює у прокуратурі), який успішно пройшов тестування, видає наказ про його призначення на посаду, враховуючи підсумковий бал кандидата (від вищого до нижчого) та кількість штатних одиниць у відповідній місцевій прокуратурі.

Таким чином, до повноважень прокурора області належить призначення осіб на посади прокурора місцевої прокуратури виключно на підставі рейтингового списку, що сформований робочою групою Одеського регіонального центру.

Суди встановили, що робоча група Одеського регіонального центру, не врахувавши результати тестування ОСОБА_2 у рейтинговому списку на заміщення посад прокурорів Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області, діяла на підставі та у спосіб встановлений законодавством.

Що ж стосується інших позовних вимог ОСОБА_2, пов'язаних із визнанням незаконним та скасуванням наказу прокурора Одеської області №3147к від 14 грудня 2015 року про звільнення його з посади заступника прокурора Роздільнянського району Одеської області, Верховний суд зазначає наступне.

У зв'язку з припиненням функціонування прокуратур міст, районів, районів у містах і міжрайонних прокуратур та ліквідацією штатних розписів прокуратур міст, районів, районів у містах і міжрайонних прокуратур Одеської області та затвердженням штатних розписів місцевих прокуратур Одеської області, прокурори місцевих прокуратур, які на день набрання чинності Закону України «Про прокуратуру», призначаються на посади лише за умови проходження відповідного тестування.

Відповідно до положень частини третьої статті 16 Закону України «Про прокуратуру», прокурор призначається на посаду безстроково та може бути звільнений з посади, його повноваження на посаді можуть бути припинені лише з підстав та в порядку, передбачених цим Законом.

Разом з тим, відповідно до п.9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру», прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Тому Верховним Судом відхиляються посилання позивача на п.1 частини першої статті 40 КЗпП України, оскільки підстави звільнення прокурора в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури чітко передбачено Законом України «Про прокуратуру», який, в цьому випадку, є спеціальним по відношенню до загальних норм КЗпП України.

Безпідставними є посилання позивача і на положення статті 42 КЗпП України щодо переважного права на залишення на роботі при звільненні працівників у зв'язку із змінами в органах виробництва і праці, оскільки призначення на посади прокурорів місцевих прокуратур здійснюється виключно за результатами конкурсного відбору (тестування), що урегульовані нормами «Порядку проведення тестування для зайняття посади прокурора місцевої прокуратури», затвердженого Наказом Генеральної прокуратури України 20 липня 2015 року №98.

Також, Верховний Суд не приймає до уваги доводи позивача про порушення відповідачами вимог статті 49І КЗпП України, а саме щодо не попередження про звільнення за 2 місяці, оскільки як вбачається з матеріалів справи і ці обставини встановлені судами попередніх інстанцій, позивачем 25 вересня 2015 року було власноручно підписано попередження про наступне звільнення у зв'язку з ліквідацією органу прокуратури відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Отже, аналізуючи встановлені судами обставини справи, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що спірний наказ прокурора Одеської області від 14 грудня 2015 року №3147к про звільнення ОСОБА_2 з посади заступника прокурора Роздільнянського району з 14 грудня 2015 року, у зв'язку з реорганізацією та скороченням кількості прокурорів органу прокуратури був прийнятий у порядку, у межах та спосіб, встановлений законом, а тому, відповідно, підстави для задоволення вимог позивача щодо визнання протиправним та скасування зазначеного наказу відсутні.

Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на викладене, висновки судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків судів та обставин справи не спростовують.

Керуючись статтями 3, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 07 вересня 2016 року в цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. І. Смокович

Судді О. В. Білоус

Т. Г. Стрелець