Справа № 153/1256/17
Суддя: Дзерин М. М.
Дата ухвалення: 2018-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

"15" червня 2018 р. Справа153/1256/17

Провадження6-а/153/1/18-а

Ямпільський районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді Дзерина М.М.

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1

позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3 управління

Пенсійного фонду України у Вінницькій області ОСОБА_4

розглянувши у відкритому дистанційному судовому засіданні в залі судових засідань Ямпільського районного суду Вінницької області в режимі відео конференції з Господарським судом Вінницької області клопотання ОСОБА_2 про встановлення нового строку подання звіту субєктом владних повноважень та накладення штрафу на керівника субєкта владних повноважень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вищевказаним клопотання. Вказав, що постановою Ямпільського районного суду вінницької області від 30 жовтня 2017 року у справі № 153/1256/17 було встановлено судовий контроль за виконанням судового рішення, а саме: зобовязавши Головне Управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області подати у двомісячний строк з моменту набрання рішенням законної сили звіт про виконання судового рішення про перерахунок з 01 січня 2016 року та виплату пенсіонеру МВС (особовий рахунок № 002747/0299) ОСОБА_2 пенсійних виплат з урахуванням інформації зазначеній у Довідці 13974 про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії ОСОБА_2 наданій Ліквідаційною Комісією УМВС України у Вінницькій області до ОСОБА_3 Управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області. Постанова Ямпільського районного суду Вінницької області від 30 жовтня 2017 року набрала законної сили 22 березня 2018 року після набрання законної сили Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду у справі від 22 березня 2018 року. 16 травня 2018 року під час ознайомлення із матеріалами справи, ОСОБА_2 дізнався про те, що ОСОБА_3 управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області до Ямпільського районного суду Вінницької області за № 3122/09-47/07 від 20 квітня 2018 року було подано звіт про виконання судового рішення у справі № 153/1256/17. Згідно вищезазначеного Звіту про виконання судового рішення Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області інформує суд про часткове виконання судового рішення про перерахунок та виплату ОСОБА_2 пенсії за період з 01.01.2018 року по 30 квітня 2018 року. Посилаючись на відсутність бюджетного фінансування та на Постанову КМУ № 103 від 21.02.2018 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби та деяким іншим категоріям осіб» Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повідомляє суд про те, що рішення суду щодо донарахованої суми пенсійних виплат за період з 01 січня 2016 року по грудень 2017 року в розмірі 36488, 53 грн. та 495, 84 грн. буде виконуватись після виділення коштів з Державного бюджету України. Позивач вважає, що невиконання ухваленого у справі судового рішення у повному обсязі грубо порушує його права закріплені в Конституції України та підриває авторитет та довіру до Судової влади в цілому. Тому він змушений звернутися до суду із даним клопотанням та просить суд накласти штраф на керівника ОСОБА_3 управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області за невиконання Постанови Ямпільського районного суду Вінницької області від 30 жовтня 2017 року у справі № 153/1256/17, що набрала законної сили 22 березня 2018 року та встановити керівнику ОСОБА_3 управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області новий строку подання звіту про виконання .

У судовому засіданні позивача ОСОБА_2 підтримав своє клопотання та просив суд задоволити його в повному обсязі.

Представник відповідача ГУ ПФУ в Вінницькій області ОСОБА_4 в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні клопотання. Вказала, що на виконання рішення Ямпільського районного суду Вінницької області ГУ ПФУ в Вінницькій області було проведено перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 виходячи з розмірів грошового забезпечення визначеного довідкою № 13974 станом на січень 2016 року за період з 01 січня 2016 року по 30 квітня 2018 року позивачу проведено перерахунок пенсії сума доплат за вказаний період складає 42 589,25 грн.. Позивач отримує пенсійні виплати, вид та розмір яких не зменшувався, право позивача на перерахунок пенсії реалізовано в повному обсязі, а отже головним управлінням збережено сутність та зміст пенсіонера на соціальний захист, а відтак підстави для задоволення даного клопотання відсутні.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача ГУ ПФУ в Вінницькій області, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

Постановою Ямпільського районного суду Вінницької області від 30 жовтня 2017 року зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області як суб'єкта владних повноважень подати протягом двох місяці з моменту набрання рішенням законної сили, звіт про виконання судового рішення про перерахунок з 01 січня 2016 року та виплату пенсіонеру МВС ОСОБА_2 пенсійних виплат з урахуванням інформації зазначеній у Довідці 13974 про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії ОСОБА_2 наданій Ліквідаційною Комісією УМВС України у Вінницькій області до ОСОБА_3 Управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Із поданного звіту за № 3122/09-47/07 від 20 квітня 2018 року про виконання судового рішення Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області інформує суд про часткове виконання судового рішення про перерахунок та виплату ОСОБА_2 пенсії за період з 01.01.2018 року по 30 квітня 2018 року. Посилаючись на відсутність бюджетного фінансування та на Постанову КМУ № 103 від 21.02.2018 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби та деяким іншим категоріям осіб» Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повідомляє суд про те, що рішення суду щодо донарахованої суми пенсійних виплат за період з 01 січня 2016 року по грудень 2017 року в розмірі 36488, 53 грн. та 495, 84 грн. буде виконуватись після виділення коштів з Державного бюджету України.

Згідно із ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Також принцип обов'язковості виконання судових рішень передбачає Закон України «Про судоустрій і статус суддів», згідно із ч. 2 ст. 13 якого судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Суд зазначає, що Конституційний Суд України, розглядаючи справу № 1-7/2013 у Рішенні від 26.06.2013 року, звернув увагу, що вже неодноразово зазначав про те, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року № 11-рп/2012).

Конституційний Суд України бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченогостаттею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов'язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Таким чином, в порушення вимог ст. 382 КАС України, головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, з часу винесення постанови Ямпільського районного суду Вінницької області від 30 жовтня 2017 року і до подачі звіту не забезпечило належне виконання судового рішення. Натомість, у самому звіті вказані формальні дії відповідача, які не забезпечують повного виконання судового рішення, не зазначені поважні причини не здійснення належного перерахунку пенсії встановленого судом.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України,суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обовязковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно частини 2 статті 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України.

Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов'язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Однак це право було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним, на шкоду будь-якій стороні. Важко уявити собі ситуацію, якби пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надано сторонам у спорі, - справедливість, відкритість і оперативність проваджень, - і не передбачав би гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як положення, що лише гарантує право на звернення до суду та проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуації, несумісної з принципом верховенства права, який Високі Договірні Сторони зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Так, у своїх рішеннях від 29.06.2004 року по справі «Войтенко проти України», від 20.07.2004 року в справі «Шмалько проти України», від 27.07.2004 року у справі «Ромашов проти України», від 09.11.2004 року у справі «Бакай та інші проти України», від 11.01.2005 року у справі «Дубенко проти України», від 22.02.2005 року у справі «Шаренок проти України», від 05.04.2005 року у справі «Вараниця проти України», від 19.04.2005 року у справах «Піряник проти України», «Долгов проти України», «Щербанов проти України», від 03.05.2005 року у справі «Василенков проти України», від 07.06.2005 року у справі «Фукльов проти України», від 21.06.2005 року у справі «Булинко проти України», від 13.09.2005 року у справі «Лютих проти України», від 06.09.2007 року у справах «Шамрай проти України», «Лозинський та інші проти України» Європейський Суд з прав людини відзначив, що право на суд, закріплене в частині 1 статті 6 Конвенції, було б лише ілюзією, якщо б держави допускали такий стан речей, коли рішення національних судів залишалися б невиконаними. З посиланням на свою попередню прецедентну практику, сформульовану в його попередніх аналогічних справах, Європейський Суд зазначив, що тлумачення частини 1 статті 6 Конвенції винятково як такої, що стосується доступу до суду та процедури розгляду справи у суді, було б несумісним із принципом верховенства права, який держави-учасниці зобовязались дотримувати, ратифікуючи Конвенцію. Зважаючи на це, виконання рішення будь-якого суду повинно розглядатись у світлі вимог статті 6 Конвенції як складова частина «процесу у справі» (trial).

Таким чином Європейський Суд дійшов висновку, що неспроможність держави вжити належних заходів для виконання рішення суду впродовж строку, визначеного національним законодавством, означає позбавлення частини 1 статті 6 Конвенції її корисного значення.

У звязку з цим, Європейський Суд з прав людини зазначив, що затримання виконання судового рішення може бути виправданим лише за виняткових обставин. Проте, в будь-якому разі, таке затримання не може бути настільки довгим, аби була знищена сама сутність того права, яке захищається частиною 1 статті 6 Конвенції.

Крім того, Європейський Суд майже в кожному своєму рішенні проти України стосовно надто тривалого виконання судових рішень національних судів вказував, що неможливість особи домогтися виконання судового рішення на свою користь становить втручання в право цієї особи на мирне володіння своїм майном, яке закріплене у статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Тобто, аналіз рішень Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що з метою забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві існує інститут судового контролю за виконанням судового рішення. Судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такої постанови суду та відновленню порушених прав особи-позивача.

Частиною 2 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що за наслідками розгляду звіту субєкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника субєкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, стаття 382 КАС України передбачає судовий контроль та відповідальність як за неподання звіту, так і у разі його подання, але неналежного виконання судового рішення, що встановлюється судом за результатами розгляду поданого звіту. Такий контроль здійснюється судом у разі зобовязання відповідача подати звіт про виконання судового рішення.

Як вбачається із правового змісту статті 382 КАС України, зазначена норма є диспозитивною для суду в частині встановлення відповідних наслідків відповідальності у випадку неналежного виконання субєктом владних повноважень судового рішення, що знайшло своє відображення у звіті про виконання постанови суду.

За змістом процесуальної норми, варіанти застосування правових наслідків можуть бути різними, як встановлення нового строку на подання звіту, накладання штрафу кожного по окремості застосування, так і можливе застосування їх у сукупності.

Враховуючи встановлені у справі обставини, дослідивши звіт відповідача, судом виявлено, що дійсно пенсія позивачу перерахована з 01 січня 2016 року, проте сума доплати у розмірі 36488, 53 грн. та 495, 84 грн., ще не виплачена.

За таких підстав, оскільки звіт подано відповідачем у встановлені судом строки, яким скеровано до суду звіт про виконання рішення 20.04.2018 року, проте він не свідчить про належність виконання судового рішення, у задоволенні заяви про накладення штрафу слід відмовити, оскільки, в даному випадку, на переконання суду, застосування штрафу є передчасним, а належним засобом для судового контролю, слід обмежитись встановленням відповідачу нового строку подання звіту.

Керуючись статтями 248, 250, 256,294-297, 382, 383 п.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_2 про встановлення нового строку подання звіту субєктом владних повноважень та накладення штрафу на керівника субєкта владних повноважень, - задоволити частково.

Встановити керівнику ОСОБА_3 управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області новий строк подання звіту про виконання судового рішення у адміністративній справі №153/1256/17 до 15 липня 2018 року.

В іншій частині клопотання відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається через Ямпільський районний суд Вінницької області протягом п'ятнадцяти днів з дня її складення.

Повний текст ухвали складено 18 червня 2018 року.

Суддя: М.М.Дзерин