Справа № 804/8038/17
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2018-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 червня 2018 рокусправа № 804/8038/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Головко О.В.

судді: Суховаров А.В. Ясенова Т.І.

за участю секретаря судового засідання: Троянова А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 січня 2018 року (суддя Прудник С.В., повний текст рішення складено 12.02.2018) в адміністративній справі

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення, вимоги,-

в с т а н о в и в :

До суду надійшов позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, в якому позивач просить визнати недійсними та скасувати: податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області № НОМЕР_1 від 31.07.2017 про стягнення з позивача за платежем «військовий збір» 4893,63 грн.; податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 31.07.2017 Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про стягнення з позивача за платежем «податок на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування» 57930,59 грн.; рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області № НОМЕР_3 від 31.07.2017 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску про стягнення з позивача штрафних санкцій з єдиного внеску у розмірі 10143,25 грн.; вимогу про сплату боргу (недоїмки) у сумі 83595 грн. № Ф- від 31.07.2017.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 січня 2018 року позов задоволено повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області було проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 по 31.12.2016, за результатами якої складено Акт № 7430/04-36-13-03/НОМЕР_4 від 17.07.2017.

В ході перевірки було встановлено з боку позивача порушення: п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України в частині заниження чистого доходу в розмірі 260993,41 грн. внаслідок завищення одержуваного доходу, витрат; п. 1.2 п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ, ст.177 Податкового кодексу України в частині заниження чистого доходу в розмірі 260993,41 грн.; п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. 11 ст. 8, п. 4 ч. 1 ст. 4, п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» в частині заниження бази до сплати єдиного соціального внеску за 2015-2016 роки; п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України, наказу Міністерства доходів і зборів від 16.09.2013 № 481 «Порядок ведення ОСОБА_2 обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які проводять незалежну професійну діяльність» щодо форми ОСОБА_2 обліку доходів і витрат та порядку її заповнення в частині відсутності у повному обсязі записів, повязаних з витратами, та внесення до книги сум доходів та витрат з сумами ПДВ; п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України в частині заниження до сплати ПДВ у розмірі 7935,06 грн.

На підставі вказаного акту перевірки Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області 31.07.2017 винесено: вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- зі сплати єдиного внеску в сумі 83595,08 грн.; рішення № НОМЕР_3 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 10143,25 грн.; податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_5 про збільшення грошового зобовязання з податку на додану вартість за податковим зобовязанням в розмірі 7935,06 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 1983,77 грн.; податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 про збільшення грошового зобовязання з військового збору за податковим зобовязанням в розмірі 3914,90 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 978,73 грн.; податкове повідомлення-рішення № 001031305 про збільшення грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, за податковим зобовязанням в розмірі 46344,47 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 11586,12 грн.

В судовому засіданні представник податкового органу пояснив, що єдиною підставою для прийняття оскаржуваних рішень та вимоги про сплату боргу стало неналежне ведення позивачем ОСОБА_2 обліку доходів і витрат, що не дає можливість встановити повноту декларування доходів та витрат фізичною особою-підприємцем.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, правомірності оскаржуваних рішень субєкта владних повноважень та висновкам суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. Для обрахунку обєкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Згідно зі ст. 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу.

Статтею 139 Податкового кодексу України визначено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

За приписами статті 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо повязаних з отриманням доходів, належать:

- витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного обєкта витрат;

- витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

- обовязкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обовязкове страхування життя або здоровя працівників у випадках, передбачених законодавством;

- суми єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом;

- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що повязані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги звязку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, повязані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо повязаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», згідно з ч. 2 ст. 3 якого бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ст. 9 вказаного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету встановлений Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88.

Відповідно до пункту 1.2 Наказу № 88 господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

Судом першої інстанції під час розгляду справи в повній мірі перевірено наявність у позивача необхідних первинних документів за господарськими операціями з метою визначення витрат, а також встановлення зв'язку між понесеними витратами і господарською діяльністю платника податку. Копії таких первинних документів містяться в матеріалах справи.

Зауважень до якості складання первинних документів податковим органом не висловлено, відповідач підтвердив, що останні складені відповідно до вимог чинного законодавства.

Також доводи апеляційної інстанції не містять пояснень, які спростовують висновки суду першої інстанції у вказаній частині, а фактично зводяться до дублювання висновків, викладених в Акті перевірки, яким надав обґрунтовану оцінку суд першої інстанції.

Положеннями Кодексу адміністративного судочинства України визначено правило інстанційної підсудності.

Так, відповідно до ст. 22 КАС України місцеві адміністративні суди (місцеві загальні суди як адміністративні суди та окружні адміністративні суди) вирішують адміністративні справи як суди першої інстанції.

Апеляційні адміністративні суди переглядають судові рішення місцевих адміністративних судів (місцевих загальних судів як адміністративних судів та окружних адміністративних судів), які знаходяться у межах їхньої територіальної юрисдикції, в апеляційному порядку як суди апеляційної інстанції (ст. 23 КАС України).

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Таким чином, суд апеляційної інстанції не повинен наново вирішувати спір, який виник внаслідок звернення до суду, а має перевірити обґрунтованість висновків суду першої інстанції за результатами розгляду справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права при ухваленні судового рішення.

Враховуючи, що доводи апеляційної скарги не містять посилання на неправильне встановлення судом першої інстанції обставин справи і такі обставини не встановлені судом апеляційної інстанції, оскільки висновки суду ґрунтуються на первинних документах, які долучені до матеріалів та додатково досліджені судом апеляційної інстанції, також апелянтом не доведено неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Разом з тим, в апеляційній скарзі відповідач зазначає, що до ОСОБА_2 обліку доходів та витрат позивачем не включено у повному обсязі всі складові доходів та витрат, у звязку з чим наявні підстави для твердження щодо заниження позивачем чистого доходу, належних до сплати сум ПДВ та бази до сплати єдиного соціального внеску.

Проте суд апеляційної інстанції зазначає, що вказані доводи також спростовуються первинними документами, які містяться в матеріалах справи та були надані платником податків під час перевірки. Вказаним первинним документам не було надано в повній мірі оцінку податковим органом, що свідчить про необґрунтованість висновків, здійснених за результатами перевірки та, як наслідок, потягло за собою прийняття протиправних рішень.

Крім того, навіть в разі неналежного ведення ОСОБА_2 обліку доходів та витрат неможливо стверджувати про порушення платником податків вимог податкового законодавства в частині повноти нарахування та сплати податкових зобовязань за наявності належно складених первинних документів, які зберігаються у платника податків.

Враховуючи сукупність викладених обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 243, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Дніпропетровській області залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 січня 2018 року в адміністративній справі № 804/8038/17 без змін.

Постанова суду набирає законної сили з 12 червня 2018 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 14 червня 2018 року.

Головуючий суддя: О.В. Головко

Суддя: А.В. Суховаров

Суддя: Т.І. Ясенова