Справа № 804/2723/18
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2018-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 травня 2018 року Справа № 804/2723/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
за участі секретаря судового засіданняОСОБА_2
представника позивача представника відповідача представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 до Головного управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги
13.04.2018 року фізична особа-підприємець ОСОБА_6 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області, в якому просить суд:
- визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) від 12 січня 2018 року № Ф-3204-17/62.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.04.2018 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним в адміністративному позові, просив суд позов задовольнити.
Представники відповідача в судовому засіданні проти позову заперечували з підстав викладених у відзові на позов, так як податковий орган діяв в межах та спосіб встановлений чинним законодавством, оскільки згідно даних інформаційної системи органу доходів і зборів, станом на 31.12.2017 року заборгованість фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 складала 10 721,51 грн., то Головним управлінням Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області правомірно в межах чинного законодавства сформовано податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-3204-17/62 від 12.01.2018 року, на підставі викладеного у задоволенні позову просили відмовити у повному обсязі.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що що фізична особа-підприємець ОСОБА_6 (рнокпп НОМЕР_1) перебуває на податковому обліку у ДПІ в Шевченківському районі м. Дніпра. Основним видом підприємницької діяльності є:
- 49.41 - вантажний автомобільний транспорт
- 52.29 - інша допоміжна діяльність у сфері транспорту (основний).
Згідно даних інформаційної системи органу доходів і зборів, станом на 31.12.2017 року заборгованість фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 складає 10 721,51 грн.
На підставі вказаних даних Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області сформована вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-3204-17/62 від 12.01.2018 року.
Не погодившись з вказаною вимогою, позивач оскаржила її до ДФС України, яка своїм рішенням від 28.03.2018 року № 4420/г/99-99-11-02-02-25 скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 щодо оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 12.01.2018 року № № Ф-3204-17/62 з єдиного внеску в розмірі 10 721,51 грн. - залишила скаргу без задоволення.
Правомірність та обґрунтованість вимог про сплату боргу (недоїмки) № Ф-3204-17/62 від 12.01.2018 року є предметом спору, який переданий на вирішення суду.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Відповідно до підпункту 14.1.157. пункту 14.1. статті 14 ПК України податкове повідомлення-рішення - це письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов'язок платника податків сплатити суму грошового зобов'язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.
Під грошовим зобов'язанням платника податків, згідно з підпунктом 14.1.39. пункту 14.1. статті 14 ПК України, розуміється сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Відповідно до підпункту 14.1.153. пункту 14.1. статті 14 ПК України податкова вимога - це письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.
Під податковим боргом, при цьому, розуміється сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання (підпункт 14.1.175. пункту 14.1 статті 14 ПК України).
Відповідно до п.2.2 Порядку направлення органами доходів і зборів податкових вимог платникам податків, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 року № 576 (в редакції чинній на час винесення податкових вимог), податкова вимога формується, якщо: платник податків не сплатив суми податкового зобов'язання, зазначеної в поданій ним податковій декларації, у встановлені Кодексом строки; платник податків не сплатив узгодженої суми грошового зобов'язання, визначеної в податковому повідомленні-рішенні, у встановлені законом строки; платник збору не сплатив узгодженої суми збору за провадження деяких видів підприємницької діяльності у встановлені строки; платник єдиного податку першої або другої групи не сплатив суми авансового внеску у встановлені строки.
Пунктом 59.1. статті 59 ПК України визначено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
У відповідності до положень ч.ч.1-4 ст.25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов'язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.
Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов'язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
У разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.
Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.
Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.
Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.
Платник єдиного внеску зобов'язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.
У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.
У ч. 2 та ч. 3 ст. 9 Закону № 2464-VI встановлено, що обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.
Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Законунараховується єдиний внесок.
Під час розгляду справи судом встановлено, що станом на 31.12.2017 року згідно даних інформаційної системи органу доходів і зборів за фізично особою-підприємцем ОСОБА_6 обліковувалась заборгованість в сумі 10 721,51 грн., звязку з чим податковим органом сформовано податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-3204-17/62 від 12.01.2018 року.
Також, з судом зясовано, що вказана недоїмка утворилась в наслідок наступного: нарахування позивачу єдиного внеску на підставі Вимоги про сплату боргу (недоїмки) № НОМЕР_2 від 20.04.2017 року в розмірі 112 008,07 грн. та штрафної санкції по єдиному внеску згідно Рішення про застосування штрафної санкції за донарахування або своєчасно не нараховуного єдиного внеску № НОМЕР_3 від 20.04.2017 року на суму 17 032,28 грн.
В подальшому, відповідачем було зменшено суму недоїмки шляхом виключення із заборгованості суми 112 008,07 грн.. а сума 10 721,51 утворилась у звязку із зменьшенням суми 17 032,28 за рахунок сплати позивачем єдиного внесу.
Вказана постанова залишена без змін постановою Верховного Суду від 13.02.2018 року, отже є такою, що набрала законної сили.
За таких обставин, суд доходить висновку, що вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-3204-17/62 від 12.01.2018 року складена відповідачем не на підставі та не у спосіб, визначений чинним законодавством, а отже підлягає скасуванню.
В силу вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Згідно ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд зазначає, що відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів правомірність своїх дій. Натомість, позивачем доведено та підтверджено належними доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
За таких обставин, позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 до Головного управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги від 12.01.2018 року №Ф-3204-17/62 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 та 3 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно ст.134 КАС України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат субєкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини пятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обовязок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною 1 ст.139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 має право на зайняття адвокатською діяльністю згідно свідоцтва № 3575 від 15.12.2017 року, виданого Радою адвокатів Дніпропетровської області.
- акт від 26.02.2018 року на 6000,00 грн. за надання правової інформації та консультації з правових підстав для застосування органом ГУ ДФС у Дніпропетровській області штрафу відповідно до вимог ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внесу на загальнообовязкове державне соціальне страхування, а також складання скарги до ДФС Укрїни на вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12.01.2018 року № Ф-3204-17/62, виходячи із затрачено часу в кількості 4 годин та вартості за годину в розмірі 1 500,00 грн.;
- акт від 12.04.2018 року на 6000,00 грн. за складання позовної заяви до Дніпропетровського окружного адміністративного суду про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 12.01.2018 року № Ф-3204-17/62, виходячи із затрачено часу в кількості 4 годин та вартості за годину в розмірі 1 500,00 грн.
Суд зазначає, що відповідно до вимог Кодексу адміністратвиного судочиснвта України відшкодувапнню підлягають витрати на правничу допомогу, які безпосекредньо повязані із розгялдом справи і інші витрати відшкодуванню не підлягають.
Так, акт від 26.02.2018 року складено у звязку із складання 4 години скарги до ДФС України на оспорювану вимогу. Так як, подання скарги на рішення податкого органу а адміністратвиному порядку не є процедурою судового оскарження, суд дійшов висновку, що вказані витрати не мають відношення до цієї справи.
Щодо акту від 12.04.2018 року суд зазначає, що оцінивши усі необхідні аспекти цієї справи: складність та обсяг виконаних адвокатом робіт (підготовка позовної заяви, яка фактично дублює скаргу до ДФС України), час, витрачений на виконання відповідних робіт (час складання скарги до ДФС України та позовної заяви збігається, хоча фактично позовна заява дублює скаргу, що викликає сумнів щодо вірного зазначення цього часу в акті), ціну позову (ціна позову - 10 721,51 грн. при заявлених витратах - 12 000 грн.) та значення справи для сторони, суд, враховуючи згідно ст. 134 КАС України можливість оціночного судження щодо розміру витрат на правничу допомогу, приходить висновку про можливість стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області витрат на правничу допомогу в розмірі 2 000, 00 грн.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 до Головного управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги - задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області від 12.01.2018 року № Ф-3204-17/62.
Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області судові витрати у розмірі 2 704,80 грн., з яких 704,80 грн. судовий збір та 2 000,00 грн.витрати на професійну правничу допомогу.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 08 травня 2018 року.

Суддя ОСОБА_1