Справа № 818/502/18
Суддя: Старосуд М.І.
Дата ухвалення: 2018-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2018 р. м. ХарківСправа № 818/502/18
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Старосуда М.І.

суддів: Лях О.П. , Яковенка М.М.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 управління Держгеокадастру у Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 26.03.2018, суддя Л.М. Опімах, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, повний текст складено 06.04.18 по справі № 818/502/18

за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1 управління Держгеокадастру у Сумській області

про визнання протиправною та скасування відмови, зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив:

- визнати протиправною та скасувати відмову ОСОБА_1 управління Держгеокадастру у Сумській області, викладену у листі від 25.01.2018 року № 31-18-0.6-974/2-18, у надані йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,00 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення за кадастровим номером :01:006:0277 ( загальна площа земельної ділянки 13,5395 га), яка знаходиться в адміністративних межах Московської сільської ради Липоводолинського району Сумської області за межами населених пунктів;

- зобовязати Головне управління Держгеокадастру у Сумській області надати йому дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,00 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення за кадастровим номером :01:006:0277 ( загальна площа земельної ділянки 13,5395 га), яка знаходиться в адміністративних межах Московської сільської ради Липоводолинського району Сумської області за межами населених пунктів, про що у 10-денний строк з дня набрання судовим рішенням законної сили надати суду звіт про його виконання.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 26.03.2018р. адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність ОСОБА_1 управління Держгеокадастру у Сумській області, яка полягає у неприйнятті рішення за заявою ОСОБА_2 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною ( орієнтовною) площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована на території Московської сільської ради Липоводолинського району Сумської області за межами населеного пункту.

Зобовязано Головне управління Держгеокадастру у Сумській області прийняти рішення за заявою ОСОБА_2 від 23 серпня 2017 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною ( орієнтовною) площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована на території Московської сільської ради Липоводолинського району Сумської області за межами населеного пункту у відповідності до ч.7 ст.118 Земельного кодексу України з врахуванням првової оцінки, наданої судом у рішенні.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржуване рішення суду є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням вимог матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що суд не врахував лист Московської сільської ради Липоводолинського району Сумської області від 19.09.2017 року № 226/02-14, згідно якого сільська рада висловила свою позицію щодо непогодження відведення позивачу земельної ділянки, що предметом позову не було вимоги про визнання бездіяльності протиправною, що зобовязання прийняти рішення є втручанням в дискреційні повноваження відповідача.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до приписів ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглядається в порядку письмового провадження.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, позивач звертався із заявою від 22.08.2017 року до ОСОБА_1 управління Держгеокадастру у Сумській області про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, загальною (орієнтовною) площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення за кадастровим номером :01:006:0277 ( загальна площа масиву 13,5395 га), яка розташована за межами населених пунктів на території Московської сільської ради Липоводолинського району Сумської області.

ОСОБА_1 управління Держгеокадастру у Сумській області від 27.09.2017 року № А11573-5192/6-17 позивачу було відмовлено в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, загальною (орієнтовною) площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення з посиланням на те, що землі за рахунок яких планується відведення земельної ділянки у власність, відносяться до категорії земель сільськогосподарського призначення, шифр рядка 40 та вказана земельна ділянка використовується для сінокосіння і випасання худоби.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 13.12.2017 року відмова ОСОБА_1 управління Держгеокадастру у Сумській області скасована як безпідставна та зобовязано відповідача повторно розглянути заяву позивача.

Листом від 25.01.2018 року № 31-18-0.6-974/2-18 відповідач повідомив позивача про повторний розгляд заяви та вказав про наявність підстав, що ускладнюють отримання земельної ділянки, пославшись на рішення колегії Держземагентства України від 14.10.2014 №2/1 "Про обовязкове направлення на розгляд до місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності", на розпорядження Кабінету ОСОБА_3 України від 01.04.2014 р. №333-р. та від 22.09.2016 №688-р., та на відсутність погодження сільської ради.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що відповідач відповідно до вимог Земельного кодексу України фактично не розглянув заяву позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2 га з метою ведення особистого селянського господарства, не зазначивши в листі від 25.01.2018 року обґрунтованої підстави, передбаченої ч. 7 ст. 118 ЗК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає, що правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель вирішуються Земельним кодексом України.

У відповідності до пункту "б" частини першої статті 81 Земельного кодексу України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Згідно ч. 2 ст. 123 Земельного Кодексу України, особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Положеннями ч. 1, 2 ст. 116 Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно з ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_3 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_4 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Водночас згідно ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна ОСОБА_4 Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє ОСОБА_4 Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Отже, законодавцем встановлено виключні підстави, за наявності яких заявникові може бути відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

У такому випадку відмова може бути визнана обґрунтованою лише тоді, коли компетентним суб'єктом владних повноважень встановлюється невідповідність місця розташування об'єкта вимогам, зазначеним у ЗК Україні, які повинні бути затверджені у встановленому законом порядку або вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно - правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко - економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно - територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Колегія суддів зазначає, що правовий статус ОСОБА_1 управління Держгеокадастру у Сумській області визначено Положенням про Головне управління Держгеокадастру у області, яке затверджено Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та жилого - комунального господарства України від 03.02.2015р. № 14, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 18.02.2015 за вих. № 177/26622, у п.п. 12 п. 4 якого встановлено, що Головне управління відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України.

Отже, посилання апелянта на лист Московської сільської ради Липоводолинського району Сумської області від 19.09.2017 року № 226/02-14, згідно якого сільська рада висловила свою позицію щодо непогодження відведення позивачу земельної ділянки, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки приписами чинного законодавства встановлено єдину обставину, яка впливає на прийняття рішення про надання або відмову в наданні дозволу, при цьому, залежність прийняття такого рішення від наявності погодження або відмови в погодженні землевідведення сільською радою, не передбачено.

Враховуючи те, що листи відповідача не містять інформації про наявність підстав для відмови у наданні дозволів на розробку документації із землеустрою, які визначені ч.7 ст.118 Земельного кодексу України, суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що відмова відповідача у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою не відповідає вимогам чинного законодавства.

Натомість відповідач утримався від прийняття остаточного рішення по суті письмового звернення заявника, хоча такий порядок управлінської дії не передбачений законом.

З огляду на викладене, посилання апелянта на те, що предметом позову не було вимоги про визнання бездіяльності протиправною, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки правовою суттю вчиненого відповідачем діяння з розгляду звернення заявника є саме бездіяльність (як форма неприйняття належного рішення по суті порушеного питання) і така бездіяльність не може бути кваліфікована як правомірна у звязку з відсутністю відповідної правової підстави для обрання такої форми правової поведінки.

Матеріалами справи підтверджено, що владний субєкт не приймав рішення (у розумінні волевиявлення) по суті письмового звернення громадянина ані у формі наказу, ані у формі розпорядження, а лише надав письмову відповідь-розяснення.

Отже, у спірних правовідносинах відповідач зобовязаний був прийняти рішення про надання дозволу або про відмову в його наданні з наведенням мотивів відмови.

Колегія суддів зазначає, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що задля належного і обґрунтованого способу захисту порушеного права позивача необхідним є зобов'язання ОСОБА_1 управління Держгеокадастру у Сумській області прийняти рішення за заявою позивача з врахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

При цьому, колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта, що зобов'язання його судом прийняти рішення за заявою позивача є втручанням в його дискреційні повноваження та виключну компетенцію, з наступних підстав.

Згідно до положень Рекомендації Комітету ОСОБА_3 Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом ОСОБА_3 11.03.1980 р. під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов'язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб'єкта.

Частиною 7 ст. 118 Земельного кодексу України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Зазначеною нормою однозначно врегульовано повноваження відповідача розглянути клопотання та в місячний строк прийняти рішення про надання або відмову в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Таким чином, ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України не встановлює повноважень відповідача на власний розсуд обирати вид одного з можливих рішень, він зобов'язаний прийняти однозначне рішення про надання або відмову в наданні дозволу при наявності підстав, передбачених законом, не обираючи варіанти з видів таких рішень на власний розсуд.

Отже, в даних правовідносинах відсутня дискреція щодо повноважень ОСОБА_1 управління Держгеокадастру у Сумській області, його обов'язок однозначно визначений ст. 118 Земельного кодексу України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи, що під час судового розгляду встановлено факт протиправної поведінки відповідача, колегія суддів вважає, що зобов'язання його прийняти рішення за заявою позивача не є втручанням в його дискреційні повноваження, та саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним в розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, переглянувши постанову суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права, що обумовлює залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 управління Держгеокадастру у Сумській області залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 26.03.2018 по справі № 818/502/18 залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення - 13.06.2018 року.

.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_5
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_6 ОСОБА_7