Справа № 820/2571/18
Суддя: Кухар М.Д.
Дата ухвалення: 2018-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

13 червня 2018 р. № 820/2571/18

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Кухар М.Д., розглянувши у порядку спрощеного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,-,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом, в якому просить суд: визнати протиправними: бездіяльність головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, яка полягає у не нарахуванні і не виплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходу у зв'язку із порушенням строку виплати частини основного розміру пенсії з 01.01.2016 р. та дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, які полягають в утриманні з 01.01.2016 р., сум податку на доходи фізичних осіб та військового збору із розміру призначеної пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб»; зобов'язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Харківській області нарахувати і виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу з 01.01.2016 р. розрахував її розмір за методикою відповідно ст. З Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строку їх виплати» та здійснити перерахунок розміру пенсії ОСОБА_1 без утримання сум податку на доходи фізичних осіб та військового збору з 01.01.2016 року та сплатити недоотриману суму пенсії; подати протягом 15 днів, з дня набрання постановою законної сили, звіт про виконання судового рішення, що передбачено ч. 1 ст. 382 КАС України.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем всупереч вимог чинного законодавства не нарахував та не виплатив позивачу компенсацію втрати частини доходу у зв'язку із порушенням строку виплати частини основного розміру пенсії за вислугу років, яка призначена позивачу, а також незаконно утримав з 01.01.2016 року суми податку на доходи фізичних осіб та військовий збір із розміру призначеної пенсії за вислугу років підчас здійснення її перерахунку на виконання рішення суду від 25.02.2018 року.

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву позивача, в якій проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що Законом України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 № 2050-III до грошових доходів громадян, які не мають разового характеру віднесено: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Недоотримана сума пенсії є разовим доходом, який в свою чергу не включено до переліку, а отже на нього не нараховується компенсація відповідно до вимог вказаного закону. Крім того відповідач посилався на те, що компенсації підлягають лише нараховані, але не виплачені доходи.

Розглянувши матеріали справи, вивчивши доводи позову та відзиву проти нього, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.

Позивач перебуває на обліку в ГУПФУ в харківській області та отримує пенсію за вислугу років на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Відповідач своєчасно не здійснив перерахунок розміру пенсії позивачу у звязку з отриманням позивачем права на отримання пенсії в розмірі, який обчислено з грошового забезпечення поліцейських з 01.01.2016 року, та відмовив позивачу у здійсненні такого перерахунку рішенням від 19.07.2017 року № 1353/Л-14.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 25.01.2018 року зазначене рішення ГУ ПФУ в Харківській області скасоване, та зобов'язано відповідача провести перерахунок призначеної позивачу пенсії за вислугу років без обмеження її максимального розміру з розрахунку 68 % грошового забезпечення, визначеного в довідці № 100/35394-НОМЕР_3 від 19.06.2017 року з урахуванням одноразових видів грошового забезпечення, а саме матеріальної допомоги для оздоровлення до відпустки, матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань, визначених у довідці № 618 від 19.06.2017 року, починаючи з 01.01.2016 року та провести відповідні виплати.

На виконання зазначеного рішення суду 25.02.2018 року відповідачем здійснено перерахунок розміру пенсії позивачу з 01.01.2016 року по 01.03.2018 року.

Відповідно до розрахунку на доплату пенсії за пенсійною справою № НОМЕР_3 від 24.03.20148 року сума доплати складає 535374,12 грн.

З зазначених коштів було утримано податок на доходи фізичних осіб в сумі 964,92 грн та військовий збір в сумі 96,48 грн.

Суми недоотриманої пенсії були виплачені позивачу у березні 2018 року, проте відповідачем не було нараховано та виплачено позивачу компенсацію втрати частини доходу у зв'язку із порушенням строку виплати частини основного розміру пенсії з 011.01.2016 року.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб» нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Зазначена норма виключає дискреційні повноваження органу Пенсійного фонду України у вирішенні зазначених питань, оскільки зазначеною нормою встановлюється обов'язок відповідного органу Пенсійного фонду України у разі виплати сум пенсій за минулий час нараховувати компенсацію втрати частини доходів, відтак нарахування зазначеної компенсації здійснюється саме на недоотриману з вини Органу Пенсійного фонду України суму пенсії.

Вину органу Пенсійного фонду України встановлено судовим рішенням Дзержинського районного суду у справі № 638/11383/17, яке набрало законної сили 08.03.2018 року, та в якому зокрема зазначено, що «в ході розгляду справи встановлено, що перерахунок розміру пенсії позивачу у зв'язку з набуттям чинності Постановою Кабінету Міністрів України №988 від 11 листопада 2015 року «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» не проведений з 01.01.2016 року саме з вини Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, а тому право позивача з урахуванням заявлених позовних вимог щодо перерахунку пенсії з 01 січня 2016 року є абсолютним та не може бути обмежено будь-яким строком в силу вимог частини 3 статті 51 закону України №2262-ХІІ».

Відповідно до ч. 4 ст. 77 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином зазначений факт встановленню та доказуванню не підлягає.

Відповідно до положень Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 № 2050-III підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Відповідно до ст. 3-4 зазначеного закону сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Відповідно до положень ст. 6 зазначеного закону компенсацію виплачують за рахунок:

власних коштів - підприємства, установи і організації, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об'єднання громадян;

коштів відповідного бюджету - підприємства, установи і організації, що фінансуються чи дотуються з бюджету;

коштів Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, інших цільових соціальних фондів, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету.

Статтею 7 зазначеного закону встановлено, що відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку. Відповідальність власника або уповноваженого ним органу (особи) за несвоєчасну виплату доходів визначається відповідно до законодавства.

З приводу посилання відповідача, на той факт, що недоотримана сума пенсії є одноразовою виплатою та не включається до переліку грошових доходів, що підлягають компенсації, є необґрунтованим з огляду на те, що відповідно до а. 21 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Недоотримана сума пенсії - це сума систематичних виплат, які мали систематично нараховуватися та виплачуватися органом Пенсійного фонду позивачу, проте внаслідок бездіяльності відповідного органу не нараховувались та не сплачувались вчасно, та в результаті чого повинні були бути сплачені, у випадку позивача - на підставі рішення суду, одноразово.

Крім того сама правова суть компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати зводиться до того, що така компенсація у випадку позивача відповідно до ст. 55 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб» нараховується саме на недоотриману суму пенсії, яка сплачується особі внаслідок порушення органом Пенсійного фонду України своєчасності та систематичності нарахування та сплати такої пенсії.

З огляду на це, суд критично ставиться до посилання відповідача на той факт, що недоотримана сума пенсії є одноразовою виплатою та не включається до переліку грошових доходів, що підлягають компенсації, оскільки зазначена позиція відповідача прямо суперечить визначеним законом підставам для виплати такої компенсації.

Стосовно вимоги позивача щодо перерахунку розміру пенсії без утримання сум податку на доходи фізичних осіб та військового збору із розміру призначеної пенсії за вислугу років, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 4 «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Згідно пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України (далі - ПК України) базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до підпункту.164.1.1 статті 164 ПК України загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.

Податковим Кодексом України та Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» № 71-VIIІ від 28.12.2014 (далі - Закон №71-VIIІ) встановлено, що особи, з яких удержується податок на доходи фізичних осіб, визначені пунктом 162.1 статті 162 ПК України, тобто фізичні особи - резиденти, які отримують доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи. Об'єктом оподаткування збору є доходи, визначені пунктом 162.1статті 163 Податкового кодексу України, тобто доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Відповідно до п. 16-1 підрозділу 10 Перехідних положень Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

Відповідно до п.п. 1.7 п. 16-1 підрозділу 10 Перехідних положень Податкового кодексу України звільняються від оподаткування збором доходи, що згідно з розділом IV цього Кодексу не включаються до загального оподатковуваного доходу фізичних осіб (не підлягають оподаткуванню, оподатковуються за нульовою ставкою), крім доходів, зазначених у підпунктах 165.1.2, 165.1.18, 165.1.25, 165.1.52 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 ПК України та Закону №71-VIIІ, до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку включаються, суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує три розміри мінімальної заробітної плати (у розрахунку на місяць), встановленої на 1 січня звітного податкового року, у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати.

Статтею 38 ПК України передбачено, що виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк. Сплата податку та збору здійснюється платником податку безпосередньо, а у випадках, передбачених податковим законодавством, - податковим агентом, або представником платника податку.

Відповідно до пункту 164.3. статті 164 ПК України при визначенні бази оподаткування враховуються всі доходи платника податку, отримані ним як у грошовій, так і не грошовій формах.

Положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 втратило чинність, як таке, що є неконституційним, на підставі Рішення Конституційного Суду № 1-р/2018 від 27.02.2018.

Згідно ст.91 ЗУ «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Як вбачається з матеріалів справи, розрахунок на доплату пенсії позивачу здійснено відповідачем 22.02.2018 року, тобто до визнання зазначених положень Податкового кодексу України неконституційними Конституційним судом України.

Оскільки, положення ПК України в частині оподаткування пенсії набрали чинності 01.01.2015 року і не визнанні такими, що не відповідають Конституції України, на момент виникнення спірних правовідносин щодо здійснення відрахувань з пенсії позивача (тобто станом на дату розрахунку - 22.02.2018 року) то відповідач, проводячи відповідні розрахунки та відповідні відрахування, діяв відповідно до чинного законодавства.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, яка полягає у не нарахуванні і не виплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходу у зв'язку із порушенням строку виплати частини основного розміру пенсії з 01.01.2016 р. та зобов'язання Головного управління Пенсійного Фонду України в Харківській області нарахувати і виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу з 01.01.2016 р. розрахував її розмір за методикою відповідно ст. З Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строку їх виплати».

Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 257, 258, 262, 263, 255, 295 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,- задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, яка полягає у не нарахуванні і не виплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходу у зв'язку із порушенням строку виплати частини основного розміру пенсії з 01.01.2016 р. по 01.03.2018 року.

Зобов'язати Головного управління Пенсійного Фонду України в Харківській області нарахувати і виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу з 01.01.2016 р. по 01.03.2018 року розрахував її розмір за методикою відповідно ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строку їх виплати».

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області ( 61022, м. Харків, м-н Свободи, 5, Держпром, 3 підїзд, 2 поверх, ) на користь ОСОБА_1 ( 61184, АДРЕСА_1, ідент. код: НОМЕР_2) за рахунок бюджетних асигнувань суму сплаченого судового збору в загальному розмірі 352 (триста п'ятдесят дві) грн. 40 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Скарга може бути подана у порядку п.15.5 Розділу VII КАС України до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд.

Суддя Кухар М.Д.