Справа № 805/1499/18-а
Суддя: Толстолуцька М.М.
Дата ухвалення: 2018-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2018 р. Справа№805/1499/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Толстолуцька М.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, проживає: АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_1) до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (юридична адреса: 84122, Донецька область, м. Слов'янськ, вул. Свободи, 5, ) про визнання дій неправомірними, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (надалі - відповідач, управління), в якій просить суд визнати неправомірними дії Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області щодо відмови в задоволенні заяви про сплату вартості автомобіля ЗАЗ 110307-42 («Славута»), реєстраційний номер НОМЕР_2, який видано на пільгових умовах ОСОБА_2, та продовження строку сплати вартості автомобіля.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 05 березня 2018 року позовну заяву залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків, шляхом:

- оформлення позовної заяви відповідно до вимог статті 160 КАС України, шляхом надання власного письмового підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача з тим самим предметом з тих самих підстав;

- надання належним чином завірених копій доданих до позовної заяви документів відповідно до кількості учасників справи.

На виконання зазначеної ухвали суду засобами поштового зв'язку позивачем надано письмову заяву, у якій позивачем підтверджено, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача з тим самим предметом з тих самих підстав та надані належним чином завірені копії документів, додані до позовної заяви відповідно до кількості учасників справи.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 26 березня 2018 року відкрито провадження в адміністративній справі № 805/1499/18-а та призначено підготовче провадження.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 16 травня 2018 року закрито підготовче провадження у справі, розгляд адміністративної справи вирішено проводити в письмовому провадженні.

Щодо позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначила, що відмовляючи їй у задоволенні її заяви про залишення спецавтомобіля, який було надано управлінням її батьку на пільгових умовах з підстав пропущення строку звернення із відповідною заявою, відповідачем не було враховано поважність причин такого пропуску. Отже, позивач вважає дії управління неправомірними, тому звернулась до суду з даним позовом.

11 травня 2018 року засобами поштового зв'язку на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1, у якому відповідач зазначив, що оскільки на момент звернення позивача до управління із відповідною заявою не були надані всі необхідні документи, що могли підтвердити наявність у неї поважність причин пропуску 6-місячного строку внесення оплати за спецавтомобіль, управління правомірно відмовило позивачу у задоволенні її заяви.

У той же час, відповідач зазначив, що разом із позовною заявою позивача на адресу управління надійшли відповідні документи, які підтверджують поважність причин порушення позивачем вищезазначених строків сплати за спец автомобіль, тому відповідач не заперечує проти продовження судом зазначених строків.

На підставі зазначеного, відповідач просив суд позовну заяву в частині визнання дій управління щодо відмови в задоволенні її заяви про сплату позивачем вартості автомобіля ЗАЗ 110307-42 (Славута), реєстраційний номер НОМЕР_2, який видано на пільгових умовах ОСОБА_2 залишити без розгляду, а в частині поновлення судом пропущених позивачем строків оплати спецавтомобіля не заперечував.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

Позивач - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1.

Згідно свідоцтва про право власності на спадщину за законом (спадкова справа № 163/2017, зареєстровано в реєстрі за № 1597), виданого 09 листопада 2017 року державним нотаріусом Бойківської державної нотаріальної контори державного нотаріуса Нікольської державної нотаріальної контори посвідчено, що спадкоємцем майна громадянина ОСОБА_2, 1929 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про смерть від 12 квітня 2017 року Серія НОМЕР_3 - арк. справи 15) є його донька -ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, у тому числі з урахуванням ? частки, від яких відмовилась дружина спадкодавця ОСОБА_3.

До складу спадщини, відповідно до зазначеного свідоцтва включено, зокрема, автомобіль марки ЗАЗ модель 110307-42, 2007 року випуску, тип легковий хетчбек, номер шасі (кузова, рами) № НОМЕР_4, об'єм двигуна 1197, реєстраційний номер НОМЕР_2, належного спадкодавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5, виданого ВРЕВ ДАІ № 2 м. Донецька при УДАІ ГУМВС України в Донецькій області 29.01.2008 року та на підставі повідомлення регіонального сервісного центру в Донецькій області, виданого 26.10.2017 року за № 31/5-6047 /арк. справи 16/.

13 грудня 2017 року позивач звернулась до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Донецькій області із заявою про залишення в сім'ї автомобіля ЗАЗ 110307-42, виданого управлінням 30.10.2007 року особі з інвалідністю ОСОБА_2 (її батьку), який помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

У відповідь, листом від 29 грудня 2017 року вих. № 01-12/19-1670 управління, посилаючи на норми пункту 16 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року № 999, повідомлено про відмову в залишенні зазначеного автомобіля у зв'язку з порушенням шестимісячного строку звернення.

Як вбачається з матеріалів справи та наданих представником відповідача пояснень, в основу для прийняття відмови було покладено саме відсутність законодавчо закріпленої можливості для поновлення пропущеного строку звернення із відповідною заявою.

Так, у листі від 15 січня 2018 року вих. № Х01-12/19-7 відповідач на запит позивача щодо продовження строку сплати вартості спецавтомобіля зазначив, що відповідно до пункту 16 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року № 999 спецавтомобіль члену сім'ї померлого інваліда залишається у разі сплати ним протягом шести місяців з дня смерті інваліда. Таким чином, відповідач зауважив на відсутність права на продовження терміну виплати на автомобіль /арк. справи 19/.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Закон України від 06 жовтня 2005 року № 2961-IV «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» (надалі - Закон № 2961) відповідно до Конституції України визначає основні засади створення правових, соціально-економічних, організаційних умов для усунення або компенсації наслідків, спричинених стійким порушенням здоров'я, функціонування системи підтримання особами з інвалідністю фізичного, психічного, соціального благополуччя, сприяння їм у досягненні соціальної та матеріальної незалежності.

Дія цього Закону, відповідно до норм статті 4, поширюється, зокрема, й на сім'ї осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю.

Державна політика України у сфері реабілітації осіб з інвалідністю, згідно з положеннями статті 5 Закону № 2961:

забезпечує координованість системи реабілітації, що реалізується через своєчасність, безперервність та комплексність відновлювальних заходів і методик, а також доступність технічних та інших засобів реабілітації і виробів медичного призначення, реабілітаційних послуг, відповідність їх змісту, рівня та обсягу фізичним, розумовим, психічним можливостям і стану здоров'я особи з інвалідністю, дитини з інвалідністю;

регламентує правові, економічні, соціальні умови надання особам з інвалідністю, дітям з інвалідністю реабілітаційних послуг з урахуванням їх функціональних можливостей, потреби у виробах медичного призначення, технічних та інших засобах реабілітації;

гарантує матеріально-технічне, фінансове, кадрове і наукове забезпечення системи реабілітації;

визначає умови для відновлення або здобуття трудових навичок, отримання освіти, професійної перепідготовки і працевлаштування з урахуванням функціональних можливостей осіб з інвалідністю, сприяння виробничій діяльності підприємств та організацій громадських організацій осіб з інвалідністю;

забезпечує реабілітаційним установам незалежно від їх відомчого підпорядкування, типу і форми власності рівні умови для здійснення реабілітації осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю;

формулює вимоги до об'єктів соціальної інфраструктури та інформації для створення безперешкодного доступу до них осіб з інвалідністю шляхом усунення природних, комунікаційних і архітектурних перешкод;

сприяє участі громадських організацій, у тому числі громадських організацій осіб з інвалідністю, у формуванні і реалізації державної політики у цій сфері.

Реалізація державної політики у сфері реабілітації осіб з інвалідністю покладається на органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які у співпраці та партнерстві з громадськими організаціями осіб з інвалідністю забезпечують розробку і виконання програм для запобігання виникненню інвалідності, компенсації вад і розладів функцій організму особи, створення умов для їх усунення шляхом медичної, психолого-педагогічної, психологічної, фізичної, професійної, трудової, фізкультурно-спортивної, соціальної реабілітації осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю.

Нормами статті 25 Закону № 2961 передбачені основні форми реабілітаційних заходів:

- надання реабілітаційних послуг;

- забезпечення технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення;

- матеріальне забезпечення.

Держава гарантує розробку, виробництво технічних та інших засобів реабілітації та закупівлю спеціального автотранспорту, виробів медичного призначення та забезпечення ними осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю для соціальної адаптації, полегшення умов праці і побуту, спілкування осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю, поширює інформацію про таку продукцію.

Відповідно до положень статті 26 Закону № 2961 держава гарантує розробку, виробництво технічних та інших засобів реабілітації та закупівлю спеціального автотранспорту, виробів медичного призначення та забезпечення ними осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю для соціальної адаптації, полегшення умов праці і побуту, спілкування осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю, поширює інформацію про таку продукцію.

На виконання зазначених положень постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року № 999 затверджений Порядок забезпечення осіб з інвалідністю автомобілями (надалі - Порядок № 999).

Цей Порядок, відповідно до пункту 1, визначає механізм забезпечення легковими автомобілями, зазначеними в абзаці шостому статті 1 Закону України "Про автомобільний транспорт" (далі - автомобіль) осіб з інвалідністю, зокрема дітей з інвалідністю, які мають право на їх отримання безоплатно або на пільгових умовах, є громадянами України і місце проживання яких зареєстровано (далі - місце реєстрації) в Україні в установленому законодавством порядку.

Забезпечення автомобілями осіб з інвалідністю за місцем реєстрації здійснюється структурними підрозділами з питань соціального захисту населення обласних і Київської міської держадміністрацій (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення) або управліннями виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі (далі - управління виконавчої дирекції Фонду).

Нормами пункту 16 Порядку № 999 передбачено, що особі з інвалідністю, законному представнику недієздатної особи з інвалідністю чи дитини з інвалідністю автомобіль, виданий безоплатно чи на пільгових умовах, за її (його) бажанням може бути безоплатно переданий у власність після закінчення 10-річного строку експлуатації. Після смерті особи з інвалідністю, дитини з інвалідністю такий автомобіль може бути безоплатно переданий у власність члену її сім'ї (за бажанням такого члена сім'ї), який на час смерті особи з інвалідністю були зареєстровані за місцем реєстрації особи з інвалідністю, дитини з інвалідністю.

Автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років (крім випадку, зазначеного в абзаці другому цього пункту), після смерті особи з інвалідністю залишається у користуванні її сім'ї, якщо в ній є особа з інвалідністю, яка:

мала підстави для забезпечення автомобілем на час смерті особи з інвалідністю або протягом не більше 6 місяців з дня її смерті;

зареєстрована на час смерті особи з інвалідністю за місцем її реєстрації;

не має іншого автомобіля, у тому числі отриманого через структурний підрозділ з питань соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції Фонду.

Іншому члену сім'ї померлої особи з інвалідністю, який зареєстрований за місцем реєстрації особи з інвалідністю на час смерті, автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, залишається у разі сплати ним протягом шести місяців з дня смерті особи з інвалідністю до державного бюджету на рахунки, відкриті в органах Казначейства, а членом сім'ї померлої особи з інвалідністю внаслідок трудового каліцтва - на рахунки відповідних управлінь виконавчої дирекції Фонду вартості автомобіля з урахуванням розрахункової вартості автомобіля та суми, сплаченої за нього особою з інвалідністю (абзац дев'ятий пункту 16).

Судом встановлено, що позивач відповідно до зазначеного Порядку звернулась із відповідною заявою про залишення автомобіля, який належав її померлому батьку, у грудні 2017 року, тобто поза межами встановленого строку.

Щодо існування поважних причин для пропуску зазначеного строку позивач посилалась на те, що є пенсіонером за віком, внутрішньо переміщеною особою, що тимчасово мешкає в селі Малинівка та доглядає свою матір - ОСОБА_3, 1939 року народження, яка є інвалідом І групи та потребує щоденного догляду за нею.

На підтвердження зазначених обставин, позивачем до суду надані наступні документи: копія пенсійного посвідчення відповідача, довідки внутрішньо переміщеної особи, акту від 15.06.2017 року щодо здійснення догляду за батьками, довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією, протоколу засідання ВКК /арк. справи 10-14/.

На думку суду, зазначене свідчить про поважність причин пропуску звернення до відповідача. Таку ж думку щодо поважності причини пропуску строку висловив представник відповідача під час судового засідання. Таким чином, наявні підстави для поновлення зазначеного строку.

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02).

Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

З аналізу зазначений норм законодавства вбачається, що адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб'єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

Отже, суд вважає за необхідне, з метою повного захисту прав і інтересів позивача, вийти за межі позовних вимог та задовольнити позов, шляхом зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву позивача, з урахуванням поновлення строку для внесення оплати за спецавтомобіль.

Суд зауважує, що зазначене судове рішення ухвалюється не з підстав протиправності рішень чи дій відповідача, а з підстав неможливості поновлення прав позивача, в інший спосіб ніж через судове рішення.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно наявних матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні до адміністративного суду було сплачено судовий збір у розмірі 704,80 грн. /арк. справи 4/.

Нормами частини першої статті 139 КАС встановлено, що при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, судовий збір у розмірі 704,80 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі вищевикладеного та керуючись статями 2-15, 19-21, 72-79, 90, 94, 122, 123, 132, 159-161, 164, 192-194, 224-228, 241-247, 255, 253-263, 293-295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про визнання дій неправомірними - задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 строк для сплати вартості автомобіля з урахуванням розрахункової вартості автомобіля ЗАЗ 110307-42, виданого 30.10.2007 року особі з інвалідністю ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Зобов'язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (юридична адреса: 84122, Донецька область, м. Слов'янськ, вул. Свободи, 5, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, проживає: АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_1) про залишення автомобіля ЗАЗ 110307-42, виданого 30.10.2007 року особі з інвалідністю ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в сім'ї померлого, з урахуванням висновків суду в даному рішенні.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (юридична адреса: 84122, Донецька область, м. Слов'янськ, вул. Свободи, 5, ) на користь ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, проживає: АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення прийнято в нарадчій кімнаті 18 червня 2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Донецького апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Апеляційна скарга згідно положень статті 297 КАС України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя Толстолуцька М.М.