Справа № 817/439/18
Суддя: Дорошенко Н.О.
Дата ухвалення: 2018-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

06 червня 2018 року м. Рівне №817/439/18

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дорошенко Н.О. за участю секретаря судового засідання Янчар О.П. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1,

відповідача: представники Гуц О.Л., Семенюк А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_4
доОстрозької міської ради Рівненської області
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинення певних дій, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 (далі - ОСОБА_4, позивач), звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Острозької міської ради Рівненської області (далі - відповідач) про:

визнання протиправним та скасування рішення відповідача (яке оформлено у вигляді листа від 01.03.2017) щодо відмови в задоволенні заяви позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд орієнтовною площею 0,10га по АДРЕСА_1 в повному обсязі, як таке, що не відповідає вимогам Закону;

визнання протиправними дій відповідача щодо відмови в задоволенні заяви позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, орієнтовною площею 0,10 га по АДРЕСА_1;

зобов'язання відповідача розглянути на пленарному засіданні сесії подану 10 лютого 2017 року позивачем заяву про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, орієнтовною площею 0,10 га по АДРЕСА_1 в строки, порядку та у спосіб, передбачений ст.118 Земельного кодексу України, та прийняти належне, у відповідності до чинного законодавства України, рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішенням виконавчого комітету Острозької міської ради народних депутатів Рівненської області №183 від 10.04.1990 відведено гр. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,06 га за адресою: АДРЕСА_1 під індивідуальне будівництво. Вказує, що 26.01.2006 між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 шлюб було розірвано, після чого позивач на земельній ділянці звів стіни господарської будівлі та заклав фундамент під будівництво житлового будинку. Позивач повідомив, що у 2016 році він вирішив скористатися своїм правом на безоплатну приватизацію земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, а тому 23.08.2016 звернувся до відповідача із заявою про передачу у приватну власність земельної ділянки площею 0,06 га, розташованої по АДРЕСА_1 під індивідуальне будівництво. Острозькою міською радою 28.10.2016 прийнято рішення №250 про відкладення розгляду клопотання щодо надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд до часу вирішення оформлення майнових прав на нерухоме майно, що знаходиться на зазначеній земельній ділянці. Також вказує, що на повторну заяву ОСОБА_4 щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 10.02.2017 відповідач 01.03.2017 надав відповідь, відповідно до якої позивач повинен спільно з громадянкою ОСОБА_5 звернутися до міської ради для вирішення питання щодо оформлення права на дану земельну ділянку, мотивуючи це тим, що земельна ділянка була передана в спільне користування гр. ОСОБА_5 рішенням №183 від 10.04.1990.

Позивач вважає, що Острозька міська рада безпідставно та невмотивовано відмовила йому у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Також вказує, що він подавав скаргу до Уповноваженого Верховної ради з прав людини щодо захисту його права на землю, після отримання відповіді якого він звернувся до суду з позовом. За наведених обставин, просить задовольнити позовні вимоги повністю.

Ухвалою суду від 09.02.2018 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справ та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Відповідач позов не визнав, подавши відзив на позовну заяву (а.с.47-49), в обґрунтування якого вказав, що рішенням виконавчого комітету Острозької міської ради народних депутатів Рівненської області №183 від 10.04.1990 за результатами розгляду заяви ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відведено земельну ділянку в АДРЕСА_1 площею 0,06 га під індивідуальне будівництво з відповідними зобов'язаннями. Повідомив, що співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Вказав, що поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або встановлено судом. Відтак, зазначає, що для належного оформлення земельної ділянки у власність відповідно до вимог земельного законодавства ОСОБА_4 пропонувалось звернутись до Острозької міської ради спільно із ОСОБА_5 з відповідним клопотанням або заявою. Відтак, вважає позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними, а тому просить в задоволенні позову відмовити.

Представник позивача подав відповідь на відзив (а.с.58-60), в якому вказав на необґрунтованість відзиву на позов, оскільки єдиною підставою для відмови у надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятий відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Також зазначив, що Законом України "Про форми власності на землю" з 30.01.1992 запроваджено в Україні поряд з державною колективну і приватну форми власності на землю. Тому, інформація щодо співвласності на земельну ділянку громадянами ОСОБА_5 не відповідає дійсності, так як на момент прийняття рішення №183 від 10.04.1990 законодавством не передбачалась передача земельної ділянки у приватну власність.

Ухвалою суду від 14.03.2018 призначено процедуру врегулювання спору за участю судді у справі №817/439/18, встановлено строк і порядок проведення процедури врегулювання спору за участю судді до 13.04.2018 та зупинено провадження у справі до припинення врегулювання спору за участю судді.

Ухвалою суду від 04.04.2018 припинено врегулювання спору за участю судді, поновлено провадження у справі та передано справу на розгляд іншому судді.

За результатами повторного розподілу справ ухвалою від 06.04.2018 прийнято справу до розгляду суддею Дорошенко Н.О.

Ухвалою суду від 06.06.2018 визнано поважними причини пропуску строку звернення ОСОБА_4 до адміністративного суду з позовом до Острозької міської ради Рівненської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинення певних дій.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві та відповіді на відзив, просив позов задовольнити.

Представники відповідача в судовому засіданні заперечили проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві на позов.

Заслухавши пояснення представників сторін, враховуючи аргументи сторін, викладені в заявах по суті справи, з'ясувавши обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх у сукупності, відповідно до вимог закону, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити, з урахуванням такого.

Судом встановлено, що Виконавчим комітетом Острозької міської ради народних депутатів Рівненської області прийнято рішення №183 від 10.04.1990 "Про відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (далі - ОСОБА_5), прож. в АДРЕСА_2 земельної ділянки під індивідуальне будівництво" (а.с.19), за змістом пунктів 1-5 якого вирішено:

відвести земельну ділянку в АДРЕСА_1 площею 0,06 га гр.ОСОБА_4 та ОСОБА_5 під індивідуальне будівництво;

районній архітектурі відвести в натурі земельну ділянку і передати її по акту забудовнику;

зобов'язати забудовника строком до 10.05.1990 отримати від районного відділу архітектури і будівництва необхідну технічну документацію;

зобов'язати забудовника ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до 10.07.1990 скласти на нотаріально посвідчити договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для житлового індивідуального будівництва;

зобов'язати забудовника приступити до будівництва не пізніше одного місяця з дня посвідчення договору і до 10.04.1993 повністю завершити будівництво і пред'явити будинок комісії при виконкомі міської Ради для здачі його в експлуатацію.

Відповідно до нотаріально посвідченого договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві приватної власності від 10.01.1991 Виконавчим комітетом Острозької міської ради народних депутатів згідно з рішенням від 10.04.1990 №183 надано ОСОБА_4 і ОСОБА_5 (забудовники) земельну ділянку в безстрокове користування для будівництва будинку АДРЕСА_1 загальною площею 600 метрів квадратних (а.с.20-21).

23.08.2016 ОСОБА_4 звернувся до Острозького міського голови Рівненської області із заявою щодо внесення зміни в рішення виконавчого комітету Острозької міської ради Народних депутатів Рівненської області №183 від 10.04.1990 "Про відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 прож. в АДРЕСА_2 під індивідуальне будівництво" шляхом відміни рішення в частині відведення земельної ділянки ОСОБА_5; передання у приватну власність позивачу земельної ділянки площею 0,06 га, розташовану по АДРЕСА_1 Рівненської області під індивідуальне будівництво (а.с.24).

Відповідно до витягу з рішення Острозької міської ради Рівненської області від 28.10.2016 №250 відкладено розгляд клопотання ОСОБА_4 щодо надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,06 га по АДРЕСА_1 до часу вирішення оформлення майнових прав на нерухоме майно, що знаходиться на зазначеній земельній ділянці (а.с.23).

10.02.2017 ОСОБА_4 звернувся до Острозької міської ради з заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) підставі ст.ст.118,121 Земельного кодексу України в м. Острог орієнтовною площею 0,10 га з метою її подальшої передачі безоплатно у власність (а.с.25).

На заяву позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 10.02.2017 відповідач надіслав лист від 01.03.2017 №вих-997/01-11-17, в якому вказав, що оскільки згідно з рішенням виконавчого комітету Острозької міської ради від 10.04.1990 №183 земельну ділянку в АДРЕСА_1 площею 0,06 га відведено ОСОБА_4 та ОСОБА_5, то для вирішення питання оформлення права на дану ділянку з клопотанням до міської ради слід звернутись спільно з гр. ОСОБА_5 (а.с.25,26).

У зв'язку з цим позивач звернувся до відповідача з заявою від 10.04.2017, в якій повідомив, що ОСОБА_5 є іноземкою, а саме, громадянкою республіки Польща. Також зазначив, що на момент відведення йому в 1990 році земельної ділянки, яку позивач виявив бажання отримати безоплатно у власність на підставі ст.ст.118,121 Земельного кодексу України, він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, який між ними давно було розірвано, жодних взаємних юридичних прав та обов'язків між ними не існує, оскільки вони давно проживають окремо та в різних державах. Також вказав, що на земельній ділянці, яку позивач бажає отримати безоплатно у власність, відсутні будь-які об'єкти нерухомого майна, що належать ОСОБА_7 на праві приватної власності, а отже, в розумінні ч. 2 та ч. 3 ст. 81 Земельного кодексу України в даної особи відсутні будь-які підстави для набуття права власності на цю земельну ділянку в Україні (а.с.27).

Виконавчий комітет Острозької міської ради Рівненської області 10.05.2017 надіслав на адресу позивача лист-відповідь №вих-2183/01-11-17, яким повідомив, що відповідь по зазначеному питанню була надана 01.03.2017 за №вих-997/01-11-17. Також зазначив, що ОСОБА_5 не має права на приватизацію земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, однак відповідно до ст. 93 Земельного кодексу України їй може бути передана частина земельної ділянки по АДРЕСА_1 в оренду (а.с.28).

Також матеріалами стверджено, що 18.05.2017 ОСОБА_4 звертався до Уповноваженого Верховної ради з прав людини зі скаргою, за змістом якої просив здійснити захист його права на землю (а.с.29-30).

ОСОБА_6 Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 01.11.2017 №б.21/7-Б291662.17-2/22-111 роз'яснено ОСОБА_4, зокрема, що спори про поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, вирішуються в судовому порядку. Вказаний лист одержаний позивачем 08.11.2017 (а.с.31), після чого позивач 07.02.2018 звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам у справі, суд враховує таке.

Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

Частиною 1 статті 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Приписами статті 80 ЗК України визначено, що суб'єктами права власності на землю є: громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Згідно зі ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Згідно з частинами 1 та 2 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно з п. "г" ч. 1, ч. 3 ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара. Розмір земельної ділянки, що передається безоплатно громадянину у власність у зв'язку з набуттям ним права власності на жилий будинок, не може бути меншим, ніж максимальний розмір земельної ділянки відповідного цільового призначення, встановлений частиною першою цієї статті (крім випадків, якщо розмір земельної ділянки, на якій розташований будинок, є меншим).

Відповідно до вимог частин 3, 4 статті 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Відповідно до частини 6 статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Згідно з частиною 7 статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Матеріалами справи стверджено і сторонами не заперечується, що до заяви позивача від 10.02.2017, з якою він звернувся до відповідача, долучено необхідні документи, відповідно до вимог закону.

Острозька міська рада Рівненської області, відмовляючи у надані позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою, зазначила, що оскільки рішенням виконавчого комітету Острозької міської ради від 10.04.1990 №183 позивачу та ОСОБА_5 відведено земельну ділянку, то для вирішення питання оформлення права на дану ділянку, необхідно спільно з гр. ОСОБА_5 звернутися з клопотанням до міської ради. Також, відповідач зазначив, що оскільки ОСОБА_5 є іноземцем, земельна ділянка може бути передана їй в оренду.

Разом з тим, суд зауважує, що матеріали адміністративної справи не містять жодних доказів фактичного громадянства ОСОБА_5, а лише щодо її національності (полька).

Окрім цього, суд враховує, що згідно зі ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Суб'єктами права спільної власності на земельну ділянку можуть бути громадяни та юридичні особи, а також держава, територіальні громади.

Суд зауважує, що відповідно до рішення Виконавчого комітету Острозької міської ради народних депутатів Рівненської області №183 від 10.04.1990 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 земельна ділянка була відведена під індивідуальне будівництво в безстрокове користування, а не у приватну власність.

З наданої копії паспорту ОСОБА_4 стверджується, що 11.11.1989 він зареєстрував шлюб з гр. ОСОБА_5, 1947 р.н., а 26.01.2006 було зареєстровано розірвання такого шлюбу. Наведене підтверджується також свідоцтвом про розірвання шлюбу Серія НОМЕР_2 від 26.01.2006 та витягом з реєстрації актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №7 (а.с.13,15,16-18).

Таким чином, судом встановлено, що станом на дату звернення позивача з заявою до відповідача щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою земельної ділянки площею 0,10 га, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не перебували у зареєстрованому шлюбі. Будь-які фактичні дані щодо перебування земельної ділянки у спільній власності вказаних громадян в матеріалах справи відсутні, судом не встановлені, а сторонами не надані. Та обставина, що земельна ділянка площею 0,06 га рішенням № 183 від 10.04.1990 була відведена від індивідуальне будівництво громадянам ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які на той час перебували у шлюбі, не призвела до виникнення права спільної власності подружжя на цю земельну ділянку. Будь-які документи, які підтверджували б виникнення права власності на землю, відсутні, що відповідачем не заперечується. Житловий будинок на земельній ділянці на час вирішення судового спору не збудований, в експлуатацію не прийнятий, що сторонами визнається.

Суд зазначає, що згідно з ч. 7 ст. 118 ЗК України підставою відмови у наданні дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, законодавцем передбачено вичерпні підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, а саме: невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

За встановлених обставин суд дійшов висновку, що відмова Острозької міської ради Рівненської області в надані позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою з підстав, що наведені в листі від 01.03.2017 №вих-997/01-11-17, прийнята необгрунтовано та всупереч ч. 7 ст. 118 ЗК України.

Крім того, суд зазначає, що зміст статей 118, 122 ЗК України свідчить про те, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає прийняття позитивного рішення про надання її у власність, оскільки процес передачі земельної ділянки громадянам у власність є стадійним, зокрема, першою стадією якого є надання уповноваженим органом дозволу на розробку проекту землеустрою, що свідчить про відсутність у відповідача законних підстав для встановлення будь-яких обмежень у надані дозволу на розробку проекту землеустрою одній з осіб, яким така земельна ділянка надана в спільне безстрокове користування, при дотриманні нею вимог вказаних статей ЗК України.

До того ж, будь-які вимоги щодо обов'язкового звернення до органу місцевого самоврядування усіх користувачів земельної ділянки із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, на стадії надання дозволу на розробку проекту, відсутні.

Аналогічні висновки щодо застосування норм ст. 118 ЗК України викладені Верховним Судом у постанові від 27.02.2018 у справі №545/808/17 (провадження К/9901/3734/17), яка в силу вимог ч.5 ст. 242 КАС України підлягає врахуванню адміністративним судом.

З урахуванням наведеного вище, суд дійшов висновку, що відмова Острозької міської ради Рівненської області, викладена в листі від 01.03.2017 № вих-997/01-11-17, в наданні дозволу позивачу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд орієнтовною площею 0,10 га по АДРЕСА_1, є протиправною. Відтак, позов в цій частині підлягає задоволенню.

Як зазначено вище по тексту судового рішення, згідно з частиною 7 статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Суд враховує, що відповідно до статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу, організація землеустрою.

Згідно з пунктом 34 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 №280/97-ВР (далі - Закон 280/97-ВР) питання регулювання земельних відносин, відповідно до закону, вирішується виключно на пленарних засіданнях сільських, селищних, міських рад.

Відповідно до частин першої, другої статті 59 Закону №280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Тобто, способом волевиявлення місцевої ради, яка від імені відповідної територіальної громади вирішує питання з регулювання земельних відносин, є прийняття рішення сесією.

Таким чином, за приписами чинного законодавства результати розгляду клопотання заінтересованої особи у вирішенні земельного питання повинні бути оформлені у формі рішення, що є виключною компетенцією органу місцевого самоврядування.

З аналізу вказаних норм слідує, що відповідач, отримавши заяву позивача щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, повинен був розглянути її та прийняти у місячний строк за результатом розгляду відповідне рішення: про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою чи про мотивовану відмову у його наданні. Надання дозволу або мотивована відмова у наданні такого дозволу оформляється рішенням відповідно до статті 59 Закону №280/97-ВР.

Матеріалами справи стверджується, що відмова Острозької міської ради Рівненської області у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_4 земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд виконкомом Острозької міської ради прийнята у формі листа за №вих-997/01-11-17 від 01.03.2017.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відмовляючи у задоволенні заяви позивача шляхом складення та надіслання листа за №вих-997/01-11-17 від 01.03.2017, відповідач діяв не у спосіб, визначений п. 34 ст. 26 та ч.ч. 1-2 ст. 59 Закону №280/97-ВР.

Враховуючи вищевикладене, а також ту обставину, що за результатами розгляду заяви позивача від 10.02.2017 відповідачем не було прийнято рішення на сесії відповідної ради, тобто відповідач діяв в порушення процедури, встановленої законом, суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача щодо відмови позивачу в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд орієнтовною площею 0,10 га по АДРЕСА_1 а тому позов в означеній частині вимог слід задовольнити.

Вирішуючи питання про спосіб захисту порушеного права в частині позовної вимоги зобов'язального характеру, суд враховує, що відповідно до ч.4 ст.245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідно до ч.2 статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вирішення питання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою земельної ділянки віднесено законом до виключної компетенції місцевої ради.

Таким чином, відповідач як орган місцевого самоврядування зобов'язаний реалізувати надані йому повноваження у спосіб, встановлений законом, із застосуванням норм законодавства, чинних на час вирішення відповідного питання регулювання земельних відносин.

За таких обставин суд дійшов висновку, що для належного захисту порушеного права позивача слід зобов'язати відповідача розглянути на пленарному засіданні сесії заяву позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність в порядку та у спосіб, передбачений статтею 118 Земельного кодексу України, та вирішити зазначене питання з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, який в свою чергу не довів правомірність прийнятого рішення.

В ході судового розгляду справи відповідач належними та допустимими доказами не підтвердив правомірності своєї поведінки у спірних правовідносинах. Натомість, доводи позивача щодо порушення відповідачем його прав та законних інтересів у сфері земельних відносин грунтуються на матеріальному законі та відповідають обставинам справи. З огляду на наведене, позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі.

При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує, що в частині стягнення витрат на правову допомогу позивачем не надано суду жодного документа на підтвердження понесених витрат, а тому такі витрати судом не присуджуються. Відтак, відповідно до ч.1 ст.139 КАС України суд присуджує на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору (а.с.4).

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_4 (АДРЕСА_3, ІПН НОМЕР_1) до Острозької міської ради Рівненської області (35800, м. острог, Рівненської області, вул. Героїв майдану,4, ) задовольнити повністю.

Визнати протиправною відмову Острозької міської ради Рівненської області, викладену в листі від 01.03.2017 № вих-997/01-11-17, в наданні дозволу ОСОБА_4 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд орієнтовною площею 0,10 га по АДРЕСА_1.

Визнати протиправними дії Острозької міської ради Рівненської області щодо відмови в наданні дозволу ОСОБА_4 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд орієнтовною площею 0,10 га по АДРЕСА_1.

Зобов'язати Острозьку міську раду Рівненської області розглянути на пленарному засіданні сесії Острозької міської ради Рівненської області заяву ОСОБА_4 від 10 лютого 2017 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд орієнтовною площею 0,10 га по АДРЕСА_1, в порядку та у спосіб, передбачений статтею 118 Земельного кодексу України, та вирішити зазначене питання з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Стягнути на користь ОСОБА_4 за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Острозької міської ради Рівненської області судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 14 червня 2018 року.

Суддя Дорошенко Н.О.