Справа № 381/2299/15-а
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2018-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
Іменем України

13 червня 2018 року
Київ
справа №381/2299/15-а
провадження №К/9901/12035/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого Смоковича М. І.,
суддів: Білоуса О. В., Стрелець Т. Г.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні у касаційній інстанції адміністративну справу № 381/2299/15-а
за позовом ОСОБА_1 до військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, провадження по якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 21 квітня 2016 року, прийняту у складі колегії суддів: головуючого Лічевецького І. О., суддів: Грищенко Т. М., Мацедонської В. Е.,
в с т а н о в и в :

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернувсь до суду з адміністративним позовом до військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі військовий комісар ІНФОРМАЦІЯ_2 ), в якому просив:
визнати протиправними дії військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 , що полягали у звільненні його з військової служби;
зобов`язати відповідача змінити в наказі про звільнення дату звільнення на 11 квітня 2015 року.
В обґрунтування позову позивач зазначає, що був призваний на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303 Про часткову мобілізацію та проходив військову службу на посаді старшого офіцера відділення офіцерів запасу і кадрів Фастівського ОМВК, починаючи з 19 березня 2014 року.
Однак, на підставі наказу командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 07 березня 2015 року № 196 §1 відповідно до пункту 4 Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15/2015 Про часткову мобілізацію, затвердженого Законом України від 15 січня 2015 року № 113-VIII 11 березня 2015 року позивача було звільнено у запас Збройних Сил України.
Позивач вказує, що 13 березня 2015 року повідомив свого безпосереднього начальника - начальника відділення офіцерів запасу і кадрів Фастівського ОМВК майора ОСОБА_2 про захворювання та отримав дозвіл на лікування вдома.
Позивач наголошує, що у період з 18 березня 2015 року по 31 березня 2015 року він перебував на стаціонарному лікуванні в Білоцерківському військовому шпиталі з діагнозом негоспітальної пневмонії нижньої долі лівої легені, яке згідно з довідкою № 811 є захворюванням, пов`язаним з проходженням військової служби.
Вважаючи, що наказ військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 № 51 від 17 березня 2015 року про звільнення позивача у період перебування на лікарняному суперечить законодавству України про працю, ОСОБА_1 звернувсь до суду з вимогою про зміну в наказі дати звільнення.
Постановою Київського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2016 року позовні вимоги задоволено.
Визнано дії військового комісаріату Фастівського ОМВК підполковника ОСОБА_3 щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби 17 березня 2015 року протиправними.
Зобов`язано військовий комісаріат Фастівського ОМВК змінити дату звільнення в наказі № 51 від 17 березня 2015 року ОСОБА_1 на 11 квітня 2015 року.
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 21 квітня 2016 року постанову Київського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2016 року скасовано, та прийнято нову, якою в позові відмовлено.
Статтею 327 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів, що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі КАС України), обумовлено, що судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд.
За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати його рішення та залишити в силі постанову суду першої інстанції.
В обґрунтування касаційної скарги вказує на неврахування судом апеляційної інстанції приписів Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, в якому передбачено, що військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списку особового складу військової частини. Такий розрахунок проведено лише 25 березня 2016 року. Вважаючи період перебування у військовому шпиталі принципово важливим для обчислення вислуги років необхідного для перерахунку пенсійного забезпечення, позивач просить залишити в силі постанову суду першої інстанції.
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що на підставі Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303 Про часткову мобілізацію ОСОБА_1 був призваний на військову службу під час мобілізації на особливий період, зарахований до списків особового складу військового комісаріату та призначений 19 березня 2014 року на посаду старшого офіцера відділення офіцерів запасу і кадрів Фастівського ОМВК.
14 січня 2015 року Президентом України видано Указ від № 15 Про часткову мобілізацію (далі Указ № 15), який був затверджений Законом України від 15 січня 2015 року № 113.
Відповідно до пункту 4 вказаного Указу в період з 18 березня 2015 року по 01 травня 2015 року проводилось звільнення в запас (демобілізацію) військовослужбовців, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303 Про часткову мобілізацію.
Згідно з пунктом 6 Указу № 15 Міністерству оборони України було постановлено провести звільнення військовослужбовців, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303 Про часткову мобілізацію, у визначені терміни, але не пізніше ніж за 10 діб до закінчення однорічного строку їх перебування на військовій службі, та перевезення звільнених військовослужбовців до місць проживання (перебування).
На виконання Указу № 15 наказом командувача Сухопутними військами Збройних Сил України (по особовому складу) від 07 березня 2015 року № 196 позивача було звільнено з військової служби в запас Збройних Сил України.
На виконання наказу командувача Сухопутними військами Збройних Сил України військовим комісаром Фастівського ОМВК з 17 березня 2015 року позивача виключено зі списків особового складу Фастівського ОМВК наказом по стройовій частині від 17 березня 2015 року № 51.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що під час звільнення з військової служби позивач перебував на стаціонарному лікуванні, а відтак дії військового комісаріату Фастівського ОМВК щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби 17 березня 2015 року є неправомірним.
Київський апеляційний адміністративний суд, скасовуючи постанову суду першої інстанції, дійшов висновку про правомірність звільнення позивача із займаної посади на підставі наказу командувача Сухопутних військ Збройних Сил України № 196 від 07 березня 2015 року у зв`язку з Указом Президента України від 14 січня 2015 року № 15 Про часткову мобілізацію.
Верховний Суд зазначені висновки суду апеляційної інстанції вважає вірними та такими, що зроблені на підставі правильно застосованих норм матеріального та процесуального права.
Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 7 Закону України Про Збройні Сили України від 06 грудня 1991 року № 1934 Президент України є головнокомандувачем Збройних Сил України, який здійснює керівництво Збройними Силами України.
17 березня 2014 року Президентом України було видано Указ за № 303 Про часткову мобілізацію, який затверджено Законом України від 17 березня 2014 року № 1126.
На виконання вказаного Указу Президента України Фастівським ОМВК проводився призов військовозобов`язаних на військову службу по мобілізації.
З матеріалів справи вбачається, що 19 березня 2014 року ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу військового комісаріату та призначено на посаду старшого офіцера відділення офіцерів запасу і кадрів Фастівського ОМВК.
14 січня 2015 року Президентом України було видано Указ за № 15 Про часткову мобілізацію, відповідно до пункту 4 якого у період з 18 березня по 01 травня 2015 року проводилось звільнення в запас (демобілізацію) військовослужбовців, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303 Про часткову мобілізацію.
Згідно з пунктом 6 Указу № 15 Міністерству оборони України було постановлено провести звільнення військовослужбовців, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303 Про часткову мобілізацію, у визначені терміни, але не пізніше ніж за 10 діб до закінчення однорічного строку їх перебування на військовій службі, та перевезення звільнених військовослужбовців до місць проживання (перебування).
За такого правового врегулювання пункт 6 Указу № 15 Про часткову мобілізацію є обов`язковим до виконання, а особи призвані у березні 2014 року на військову службу по мобілізації підлягають звільненню з військової служби.
З матеріалів справи вбачається, що згідно з наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України № 196 від 07 березня 2015 року ОСОБА_1 звільнено у запас Збройних Сил України на підставі підпункту а пункту 3 частини восьмої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.
17 березня 2015 року військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_2 видано наказ № 51, яким виключено ОСОБА_1 із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
За змістом пункту г частини другої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу звільнення зі служби військовослужбовців, призваних на військову службу в особливий період, проводиться на підставах, передбачених частиною восьмою цієї статті.
Підпунктом а пункту 3 частини восьмої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу передбачено, що під час дії особливого періоду з військової служби звільняються після прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовці призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також які вислужили встановлені строки строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, у строки, визначені рішенням Президента України.
За такого правового врегулювання, враховуючи, що позивача було призвано на військову службу 17 березня 2014 року, тому він підлягав звільненню не пізніше 07 березня 2015 року.
З матеріалів справи вбачається, що звільнення позивача відбулось на підставі наказу командувача Сухопутних військ Збройних Сил України № 196 від 07 березня 2015 року, а відповідач лише ввів цей наказ в дію, виключивши 17 березня 2015 року ОСОБА_1 зі списків особового складу частини.
Відповідно до пункту 12 Статуту внутрішньої служби ЗС України, який затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 548, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові.
Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що 13 березня 2015 року позивач повідомив про захворювання свого безпосереднього начальника, а саме начальника відділення офіцерів запасу і кадрів ІНФОРМАЦІЯ_2 , майора ОСОБА_2 та отримав дозвіл на лікування удома.
16 березня 2015 року позивач викликав швидку медичну допомогу, про що свідчить довідка про виклик.
У подальшому, 18 березня 2015 року позивач прибув до військового комісара Фастівського ОМВК підполковника ОСОБА_3 з проханням направити його на стаціонарне лікування до шпиталю. Тоді ж і дізнався про те, що 17 березня 2015 року його військовий комісар ІНФОРМАЦІЯ_2 своїм наказом від 17 березня 2015 року виключив зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Як вбачається з матеріалів справи, у період з 18 березня 2015 року по 31 березня 2015 року позивач знаходився на стаціонарному лікуванні в Білоцерківському військовому шпиталі з діагнозом негоспітальної пневмонії нижньої долі лівої легені.
30 березня 2015 року проведено медичний огляд позивача та встановлено захворювання, яке пов`язано з проходженням військової служби.
За таких обставин Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про правомірність звільнення позивача з військової служби у зв`язку з демобілізацією, оскільки таке звільнення відбулось на підставі наказу командувача Сухопутних військ Збройних Сил України № 196 від 07 березня 2015 року та введено в дію 17 березня 2015 року, виключивши ОСОБА_1 зі списків особового складу частини, тобто у строк, передбачений пунктом 6 Указу № 15 та у період, в який позивач не перебував на стаціонарному лікуванні.
Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
З огляду на викладене, висновки суду апеляційної інстанції є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення відсутні.
Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків суду та обставин справи не спростовують.
Керуючись статтями 3, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 21 квітня 2016 року у цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. І. Смокович
Судді О. В. Білоус
Т. Г. Стрелець