Справа № 235/3982/17
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2018-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2018 року справа №235/3982/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),

суддів Казначеєва Е.Г., Ястребової Л.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління соціального захисту населення Покровської міської ради Донецької області на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 02 березня 2018 року в адміністративній справі №235/3982/17 (головуючий у 1 інстанції Назаренко Г.В.) за позовом ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення Покровської міської ради Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення, зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог (а.с.16-17) просила:

1. Визнати протиправним і скасувати рішення відповідача від 03.05.2017 року в частині не включення позивача до розрахунку загальної суми допомоги на сімю;

2. Визнати протиправним і скасувати рішення відповідача від 04.10.2017 року в частині не включення позивача до розрахунку загальної суми допомоги на сімю;

3. Зобовязати відповідача включити позивача до розрахунку загальної суми грошової допомоги.

В обґрунтування позову зазначила, що є внутрішньо-переміщеною особою.

16.03.2017 року звернулась до управління із заявою про призначення адресної допомоги внутрішньо переміщених особам на її сімю.

Проте відповідач протиправно призначив допомогу рішенням від 03.05.2017р. тільки на її чоловіка та сина. При цьому в рішенні не зазначено причину не включення позивача до розрахунку суми адресної допомоги.

За аналогічних обставин позивача не включено до розрахунку суми адресної допомоги рішенням від 04.10.2017 року за її заявою від 15.09.2018 року.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 02 березня 2018 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення УСЗН Покровської міської ради Донецької області про призначення допомоги переміщеним особам на проживання від 03.05.2017 р. в частині не включення ОСОБА_1 до розрахунку загальної суми допомоги на сімю.

Визнано протиправним та скасовано рішення УСЗН Покровської міської ради Донецької області про призначення допомоги переміщеним особам на проживання від 04.10.2017 р. в частині не включення ОСОБА_1 до розрахунку загальної суми допомоги на сімю.

Зобовязано відповідача включити ОСОБА_1 до розрахунку загальної суми грошової допомоги за її заявами від 16.03.2017р. та 15.09.2017р.

Відповідач, не погодившись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Обґрунтування апеляційної скарги.

1. Суд першої інстанції не звернув уваги на п.3 Порядку №505, яким визначено, що особам працездатного віку, яким виплату грошової допомоги було припинено відповідно до п.7 цього Порядку, грошова допомога не призначається.

Оскільки позивач є особою працездатного віку, до 03.03.2016 року вона отримувала адресну допомогу, після чого, в звязку з не працевлаштуванням, виплата допомоги їй припинена та за її заявами від 16.03.2017 року та 15.09.2017 року не призначалася.

За правилами ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 обліковується як внутрішньо переміщена особа в УСЗН Покровської міської ради Донецької області з 30.05.2014 року (а.с.4).

Родині позивача була призначена адресна допомога на період:

з 21.08.2015 року по 20.10.2015 року у розмірі 1326 грн; до розрахунку включено ОСОБА_1- непрацюючу працездатного віку та її неповнолітнього сина;

з 21.10.2015 року по 20.12.2015 року у розмірі 1105 грн; до розрахунку включено ОСОБА_1- непрацюючу працездатного віку та її неповнолітнього сина;

з 21.12.2015 року по 20.02.2016 року у розмірі 884 грн. до розрахунку включено неповнолітнього сина позивача;

з 03.03.2016 року по 16.08.2016 року у розмірі 884 грн. до розрахунку включено неповнолітнього сина позивача.

25.07.2016 року ОСОБА_1 звернулася з заявою до відповідача про перерахунок адресної допомоги в звязку з реєстрацією підприємницької діяльності.

За цією заявою управлінням продовжено виплату допомогу на період з 17.08.2016 року по 02.09.2016 року в розмірі 884 грн. до розрахунку включено неповнолітнього сина позивача.

ОСОБА_1 до розрахунку не включено на підставі п.7 Порядку №505.

За заявою позивача від 25.08.2016 року на продовження виплати допомоги управлінням відмовлено за наявністю у родини депозиту.

16.03.2017 року позивач звернулася з заявою на призначення адресної допомоги, надала довідку з банку про відсутність депозиту, за явою призначена допомога за період (а.с.5).

Рішенням УСЗН Покровської міської ради від 03.05.2017 року призначена допомога родині позивача:

З 16.03.2017 року по 15.05.2017 року в розмірі 1326 грн; до розрахунку включено чоловіка позивача ОСОБА_2- непрацюючий працездатного віку та неповнолітнього сина;

З 16.05.2017 року по 15.07.2017 року в розмірі 1105 грн; до розрахунку включено чоловіка- непрацюючий працездатного віку та неповнолітнього сина;

З 16.07.2017 року по 15.09.2017 року в розмірі 884 грн; до розрахунку включено неповнолітнього сина позивача.

Зазначеним рішенням позивач ОСОБА_1 не включена до розрахунку відповідно до постанови КМУ №212 від 31.03.2015 року. (а.с.6)

На звернення позивача до УСЗН про причини не включення її до розрахунку адресної допомоги (а.с.7) ОСОБА_1 отримала відповідь, що допомога родині призначена та виплачується відповідно до Порядку надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою КМУ від 01.10.2014р. № 505 (далі Порядок №505) та постанови КМУ від 08.06.2016р. № 365 (а.с.8, 9).

22.06.2017 року позивач надала довідку про працевлаштування чоловіка, в звязку з чим 23.06.2017 року було проведено перерахунок допомоги родині, розмір якої склав 1326 грн з 22.06.2017 року по 15.09.2017 року.

15.09.2017 року ОСОБА_1 звернулась до управління з заявою про продовження виплати щомісячної адресної допомоги на її сім»ю, до розрахунку якої просила включити її, чоловіка та неповнолітнього сина .

Рішенням УСЗН від 04.10.2017р. призначена допомога переміщеним особам на проживання з 16.09.2017р. по 15.03.2018р. в розмірі 1326 грн.

До розрахунку включено працюючого чоловіка (442 грн), неповнолітнього сина (884 грн).

ОСОБА_1 не включена до розрахунку відповідно до постанови КМУ № 212 від 31.03.2015р. (а.с.18).

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що положення Порядку № 505 не містять норми, яка б назавжди позбавляла права особу працездатного віку, яка працевлаштувалась та як і раніше має статус внутрішньо переміщеної особи, на отримання грошової допомоги.

Оскільки позивач є працездатною особою, яка на день звернення із заявами від 16.03.2017р. та від 15.09.2017р. про продовження виплати щомісячної адресної допомоги працювала, у відповідача були відсутні підстави для невключення її до складу осіб на сімю, яким така допомога призначається.

Оцінка суду.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 року № 1706 (далі-Закон № 1706 ) встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Механізм надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг визначає Порядок надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг», затверджений постановою КМУ від 01.10.2014 року № 505 (далі Порядок № 505).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 505, грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадімінстрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

Абзацами 1, 5 пункту 3 Порядку № 505 визначено, що грошова допомога особам, які переміщуються, призначається на сімю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди довільної форми про виплату грошової допомоги цій особі від інших членів сімї (далі - уповноважений представник сімї) у таких розмірах, зокрема, для працездатних осіб - 442 гривні на одну особу (члена сімї).

Особам працездатного віку, яким грошова допомога була припинена відповідно до пункту цього Порядку, грошова допомога на наступний строк не призначається.

Відповідно до пункту 7 Порядку № 505, якщо у складі сім»ї, якій призначено грошову допомогу, є особи працездатного віку, які не працевлаштувалися, в тому числі за сприянням державної служби зайнятості, або перебувають в трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованій території України, в районах проведення антитерористичної операції чи населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, але фактично не працюють, протягом двох місяців з дня призначення виплати грошової допомоги, її розмір для працездатних членів сімї на наступні два місяці зменшується на 50 відсотків, а на наступний період - припиняється.

Аналіз зазначених положень Порядку №505 дає підстави для висновку, що грошова допомога не призначається на наступний шестимісячний період в тому числі особам працездатного віку, які не працевлаштувалися після шестимісячного строку отримання грошової допомоги.

На підставі викладеного суд не приймає посилання апелянта на п.3 Порядку №505.

Суд зазначає, що відповідно до Порядку № 505, позивач ОСОБА_1 втратила право на отримання щомісячної допомоги з березня 2016 року та цю допомогу їй не виплачували протягом більш, ніж шість місяців.

З липня 2017 року позивач зареєструвала підприємницьку діяльність, тобто працевлаштувалася.

Тому на переконання суду відмова управління призначити позивачу виплату щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам за її заявами від 16.03.2017 року та від 15.09.2017 року відбулась всупереч вимогам законодавства, оскільки, в даному випадку, підстави для не призначення позивачу щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам березня 2017 року відсутні, адже позивач з липня 2016 року офіційно працевлаштувалась, а тому, на загальних підставах знову набула право на отримання від держави адресної допомоги.

Підсумовуючи викладене суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову: визнання протиправними та скасування рішень УСЗН Покровської міської ради від 03.05.2017 року та від 04.10.2017 року; зобовязання відповідача включити позивача до розрахунку загальної суми грошової допомоги за її заявами від 16.03.2017р. та від 15.09.2017р.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Як визначено п. 3 ч.6 ст. 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Згідно з п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже зазначена справа відноситься до справ незначної складності, тому судове рішення за наслідками апеляційного розгляду в цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу управління соціального захисту населення Покровської міської ради Донецької області на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 02 березня 2018 року в адміністративній справі №235/3982/17 залишити без задоволення.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 02 березня 2018 року в адміністративній справі №235/3982/17 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 19 червня 2018 року є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 19 червня 2018 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді Е.Г. Казначеєв

ОСОБА_3