Справа № 805/861/18-а
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2018-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2018 року справа №805/861/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Блохіна А.А.

ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання Борисова А.А.

за участю сторін по справі:

позивач: ОСОБА_2, ОСОБА_3 (за ордером)

відповідач1: ОСОБА_4 (за довіреністю)

відповідач2: не зявився

розглянувши у відкритому судовому засідання у режимі відеоконференції апеляційні скарги Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області та ОСОБА_5 міського відділу (з обслуговування м.Словянськ та Словянського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 березня 2018 року у справі № 805/861/18-а (головуючий І інстанції Давиденко Т.В.) за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, ОСОБА_5 міського відділу (з обслуговування м.Словянськ та Словянського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення суми грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області та ОСОБА_5 міського відділу (з обслуговування м.Словянськ та Словянського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування наказу від 06.11.2015 року про звільнення у запас (із постановленням на військовий облік) за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ; поновлення на посаді начальника відділення розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоровя особи слідчого відділу ОСОБА_5 міського відділу з обслуговування міста Словянська та Словянського району) Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області з 07.11.2015 року, зобовязання виплатити грошове забезпечення за весь час вимушеного прогулу з 07.11.2015 року до постановлення судового рішення та звернення до негайного виконання судового рішення в частині поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за один місяць.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 21 березня 2016 року адміністративний позов задоволено, визнано протиправним та скасовано наказ від 06.11.2015 року №385о/с в частині звільнення у запас (із постановленням на військовий облік) за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ; поновлено на посаді начальника відділення розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоровя особи слідчого відділу ОСОБА_5 міського відділу з обслуговування міста Словянська та Словянського району) Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області з 07.11.2015 року; зобовязано ОСОБА_5 міський відділ з обслуговування міста Словянська та Словянського району Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області виплатити грошове забезпечення за весь час вимушеного прогулу з 07.11.2015 року до постановлення судового рішення в сумі 171247,05 грн.

В апеляційній скарзі Головне Управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Відповідач зазначив, що судом першої інстанції при прийнятті рішення не було враховано п. 8 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 580-VIII яким встановлено, що з дня опублікування вказаного закону всі працівники міліції, а також інші працівники МВС та його територіальних органів, закладів та установ вважаються попередженими у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів. Крім цього, працівники ОСОБА_5 ГУМВС України в Донецькій області були попереджені про майбутнє звільнення через скорочення штатів (копія відомості про ознайомлення є у матеріалах справи), підпис позивача під номером «38» у зазначеній відомості. Судом не прийнято до уваги, що забезпечити право працівника стосовно переведення його на іншу посаду не уявилось можливим у звязку із прийняттям постанови КМУ №730-15 та втратою чинності нормативної бази щодо проходження служби працівниками міліції. Подальше використання позивача на службі, також не уявлялось можливим через відсутність вакантних посад в структурі відповідачів. Згідно з переліком змін у штатах МВС, затверджених наказом МВС України від 06.11.2015 року №1388, в ГУМВС України в Донецькій області всі без виключення штати скасовано, всі посади - скорочено. Заяву про прийняття на службу до Національної поліції позивач не надавав. Крім того, судом не прийнято до уваги порушення позивачем встановленого строку звернення до суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 міський відділ (з обслуговування міста Словянська та Словянського району) Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині зобовязання виплатити грошове забезпечення за весь час вимушеного прогулу з 07.11.2015 року до постановлення судового рішення в сумі 171 247,05 грн, та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні цієї вимоги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Відповідач зазначив, що судом першої інстанції при прийнятті рішення не було враховано, що виходячи з обставин справи позивач у період з 08.10.2015 року (момент його затримання) по момент його звернення до ОСОБА_5 (15.01.2018 року) з приводу проходження служби був позбавлений можливості працювати не з вини ОСОБА_5 Відповідно до 3.5.4. Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31 грудня 2007 року №499, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12 березня 2008 року за № 205/14896, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, відповідно до яких обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня арешту. Крім того, судом першої інстанції для обчислення середньої заробітної плати помилково взято серпень- вересень 2015р. замість вересень-жовтень 2015р. Також відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 року №100, а саме п.4 при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються виплати за виконання окремих доручень (одноразового характеру), що не входять в обовязки працівника. Проте судом згідно довідки ОСОБА_5 від 18.01.2018 року взято для розрахунку середньої заробітної плати грошове забезпечення позивача разом з винагородою за участь в АТО (у серпні 2015 року винагорода склала 3 137,00 грн., у вересні 2015 року 381,00 грн).

Позивач проти доводів апеляційних скарг заперечував, вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, прийнятим судом відповідно до норм матеріального та процесуального права на підставі повного і всебічного зясування обставин в адміністративній справі.

Відповідач2 у судове засідання не зявився, про дату, час і місце апеляційного розгляду був повідомлений належним чином.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та його представника, пояснення відповідача1, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційних скарг, відзив на скарги, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_5 міського відділу (з обслуговування м.Словянськ та Словянського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивач з 15.08.2003 року по 06.11.2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ, що підтверджене копією трудової книжки, приєднаної до матеріалів справи.

Наказом ГУ МВС України в Донецькій області від 06.11.2015 року № 385о/с позивач звільнений з органів внутрішніх справ з 06.11.2015 року відповідно до Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ (із постановкою на військовий облік) за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів).

Наказ отриманий позивачем 15.01.2018 року.

Наказом ГУ МВС України в Донецькій області від 07.12.2015 року № 7/ос лк внесені зміни до наказу від 06.11.2015 року № 385о/с в частині звільнення ОСОБА_2 - начальника відділення розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоровя особи слідчого відділу ОСОБА_5 міського відділу з обслуговування міста Словянська та Словянського району) Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, згідно якого вважати вислугу рогів на 06.11.2015 року у календарному обчислені та для виплати грошової допомоги 12 років 02 місяці 21 день, у пільговому обчислені 14 років 03 місяці 01 днів, без встановлення премії у листопаді 2015 року.

Як встановлено судом, 8 жовтня 2015 року позивач був затриманий у порядку ст. 208 Кримінально-процесуального кодексу України за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 258-3 Кримінального кодексу України.

Згідно вироку Словянського міськрайонного суду Донецької області від 29.09.2017 року у справі № 243/10947/15-к провадження № 1-кп/243/56/2017 ОСОБА_2 у предявленому йому обвинуваченні у вчинені кримінальних правопорушень за ч. 1 ст. 258 КК України та ст.365 ч. 1 КК України визнаний невинуватим та виправданий за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

Вирок набрав законної сили 12.12.2017 року і вручений позивачеві 23.12.2017 року.

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

Пунктом 64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.1991 року № 114 (далі - Положення № 114) встановлено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

В рамках реформування правоохоронної системи України 2 липня 2015 року Верховною Радою України прийнято ОСОБА_3 України «Про Національну поліцію» № 580-VIII (далі - ОСОБА_3 №580-VIII), який відповідно до п. 1 його розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення набрав чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування (крім пунктів 1, 2, 3, 7-13, 15, 17-18 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону, які набрали чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та частини 7 ст. 15 і частини 5 ст. 21 цього Закону, які набирають чинності з 1 січня 2017 року.

Закон опубліковано у газеті «Голос України» 6 серпня 2015 року за N 141 - 142, набрав чинності 07 листопада 2015 року.

Враховуючи викладене, пункти 1, 2, 3, 7 - 13, 15, 17 - 18 розділу XI "Прикінцеві та Перехідні положення" цього Закону набирають чинності з 07 серпня 2015 року.

У п. 8 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 580-VIII встановлено, що з дня опублікування вказаного закону всі працівники міліції, а також інші працівники МВС та його територіальних органів, закладів та установ вважаються попередженими у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Згідно п.9 цієї норми працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Тобто, Законом № 580-VІІІ передбачена альтернатива вибору працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, а саме прийняття на службу за їх згодою або проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Відповідно до п.10 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 580-VIII працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку про те, що звільнення працівників міліції зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів відбувається лише при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Суд апеляційної інстанції вважає правомірним висновок суду першої інстанції про те, що однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5 1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Приписами пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України обумовлено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами першою та третьою статті 49 2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Як встановлено судом та не спростовано відповідачем, в порушення зазначених норм чинного законодавства позивач не був попереджений за два місяці про наступне звільнення у звязку з ліквідацією установи та інша робота не пропонувалась.

Апеляційний суд вважає, що розірвання трудового договору з працівником має супроводжуватися наданням гарантій, пільг і компенсацій, передбачених законодавством, а також дотриманням установлених вимог при звільненні працівника. Ці норми кореспондуються з конституційним правом громадянина на захист від незаконного звільнення (ст. 43 Конституції України).

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає правомірним висновок суду першої інстанції про те, що в данному випадку, позивача звільнено з порушенням встановленого порядку, а тому правомірно скасовано спірний наказ.

Оскільки, згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області перебувають в стані припинення, тобто на момент розгляду даної справи не ліквідовано, суд апеляційної інстанції вважає правомірним поновлення позивача на раніше займаній ним посаді начальника відділення розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоровя особи слідчого відділу ОСОБА_5 міського відділу (з обслуговування міста Словянська та Словянського району) Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області.

За приписами п. 24 Положення № 114 у разі незаконного звільнення особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на службі розглядається більше одного року не з вини особи рядового, начальницького складу, така особа має право на отримання грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу.

Частиною 2 статті 235 КЗпП встановлено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції правомірно поновлено позивача на посаді, скасовано спірний наказ та стягнуто на користь позивача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Посилання відповідачів на відомість, у якій за № 38 міститься підпис позивача, апеляційним судом не прийнято до уваги, оскільки в ній відсутня дата ознайомлення. Крім того, з тексту наведеної відомості вбачається те, що працівники відділу ОСОБА_5 міського відділу з обслуговування міста Словянська та Словянського району) Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області були ознайомлені зі змістом Закону України «Про Національну поліцію», зокрема п.8-11 Прикінцевих та перехідних положень, щодо звільнення зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Доказів попередження позивача за два місяці про наступне звільнення у звязку з ліквідацією установи та вчинення дій щодо можливості подальшого використання позивача на службі відповідачами не надано. За таких обставин, доводи апеляційних скарг судом не прийняті до уваги.

Щодо строків звернення до суду, то як вбачається з матеріалів справи, копію спірного наказу про звільнення позивач отримав 15.01.2018 року, а з позовом звернувся до суду 07.02.2018 року, тобто в межах встановленого строку.

Щодо визначення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими постановою КМ України №100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі - Порядок).

Згідно з пунктом 2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Згідно абзацу 6 пункту 2 Порядку час, протягом якого працівники згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали і за ними не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду.

Відповідно до п.5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з абз.1 п.8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (середньогодинна) заробітна визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Як встановлено судом, позивач 8 жовтня 2015 року був затриманий у порядку ст.208 КПК України та не працював, а тому апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції середньомісячна заробітна плата правомірно була визначена за останні 2 повні календарні місяці роботи, що передували звільненню, а саме вересень-серпень 2015р.

Водночас, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами відповідача про те, що при визначенні розміру середньомісячної заробітної плати судом першої інстанції помилково було враховано доплату за участь в АТО виходячи з наступного.

Відповідно до п.3 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді.

За приписами п. 4 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством не враховуються: а) виплати за виконання окремих доручень (одноразового характеру), що не входять в обов'язки працівника (за винятком доплат за суміщення професій і посад, розширення зон обслуговування або виконання додаткових обсягів робіт та виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників, а також різниці в посадових окладах, що виплачується працівникам, які виконують обов'язки тимчасово відсутнього керівника підприємства або його структурного підрозділу і не є штатними заступниками).

У відповідності до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 31 січня 2015 р. №24 «Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій», винагорода за безпосередню участь в антитерористичній операції виплачується тільки за час фактичної участі у відповідних заходах, які зазначені у п.1 додатку 1 до цієї постанови

Наказом Міністерства оборони України від 02 лютого 2015 року № 49 «Про особливості виплати винагороди військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичної операції», зареєстр. в Міністерстві юстиції України 05 лютого 2015 року за № 135/26580, затверджено Порядок виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та резервістам, механізм підтвердження виконання окремих завдань під час безпосередньої участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду (далі Порядок №49), відповідно до п.5 розділу ІІ якого військовослужбовці вважаються такими, що беруть безпосередню участь в АТО, у разі одночасного дотримання таких умов: залучені до проведення АТО; перебувають у підпорядкуванні (виконують завдання) керівництва штабу АТО (крім військовослужбовців військових прокуратур та розвідувальних органів України); перебувають у районі проведення АТО.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку про те, що винагорода за безпосередню участь в антитерористичній операції є виплатою за виконання окремих доручень (одноразового характеру), що не входять в обов'язки працівника, а тому не враховується при обчисленні середньої заробітної плати.

Згідно довідки ОСОБА_5 міського відділу (з обслуговування міста Слов'янськ та Слов'янського району) ГУМВС України в Донецькій області від 18.01.2018 року позивачу було нараховано:- за серпень 2015р.- 7 114,38 грн у т.ч. 800,00 грн - посадовий оклад, 120,00 грн оклад за звання, 230,00 грн за вислугу років, 805,00 грн доплата за виконання ОВЗ, 70%, 80,00 грн надбавка за таємність, 9,13 грн нічні, 1 933,25 грн премія, винагорода за участь в АТО 3137,00 грн. (за 20 днів в травні 2015р.-2744,00 грн., 3 дні червень 2015р.- 393,00 грн.), - за вересень 2015р.- 5180,29 грн, у т.ч. 1 108,07 грн - посадовий оклад, 120,00 грн - оклад за звання, 307,01 грн за вислугу років, 1 074,56 грн доплата за виконання ОВЗ, 70%, 2 189,65грн - премія, винагорода за участь в АТО 381,00 грн. (за 1 день серпня 2015р.-128,00грн., 2 дня липня 2015р.-253 грн.).

Таким чином, середньоденна заробітна плата (грошове забезпечення) позивача складає: 3977,38 грн. (серпень 2015 року) + 4799,29 грн. (вересень 2015 року): 42 робочі дні за два місяці (20 робочих дні у серпні 2015 року та 22 робочі дні у вересні 2015 року) = 208 грн. 97 коп.

Отже, грошове забезпечення, яке підлягає стягненню на користь позивача за період з 07.11.2015 року по 21.03.2018 року, становить 122 247,45 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції частково погоджується з доводами апеляційної скарги та вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про зобовязання ОСОБА_5 міський відділ (з обслуговування м.Словянськ та Словянського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області виплатити ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, але ухвалив судове рішення з частковим порушенням норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для зміни судового рішення.

Керуючись статями 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 березня 2018 року у справі № 805/861/18-а - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 міського відділу (з обслуговування міста Словянська та Словянського району) Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 березня 2018 року у справі № 805/861/18-а - задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 березня 2018 року у справі №805/861/18-а змінити.

В абзаці четвертому резолютивної частини рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 березня 2018 року у справі № 805/861/18-а цифри «171 247,05» змінити на «122 247,45 грн.»

У абзаці пятому резолютивної частини рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 березня 2018 року у справі № 805/861/18-а цифри «6147,33 грн.» змінити на «4 388,37 грн.».

В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 березня 2018 року у справі № 805/861/18-а - залишити без зміни.

Вступна та резолютивна частина постанови прийнята у нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 13 червня 2018 року.

Повне судове рішення складено 14 червня 2018 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 13 червня 2018 року та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Гаврищук Т.Г.

Судді: Блохін А.А.

ОСОБА_1