Справа № 804/3220/18
Суддя: Верба Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2018-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2018 рокуСправа №804/3220/18
Дніпропетровській окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Верба І.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учаників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -
4 травня 2018 року ОСОБА_2 як представник позивача ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просив суд:
- визнати протиправним рішення Кам`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області №80 від 18.12.2017 року про відмову у поновленні виплати пенсії за віком на пільгових умовах за списком №1 ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перерахувати розмір та поновити виплату пенсії за віком на пільгових умовах за списком №1 ОСОБА_1 , починаючи з 07.10.2009 року, як не працюючому пенсіонеру, з врахуванням всього стажу та заробітної плати для обчислення пенсії, але в розмірі не меншому ніж прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, з підвищенням та індексацією пенсії відповідно до статтей 27, 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», доплатою до пенсії за понаднормований стаж відповідно до частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», здійснити осучаснення пенсії відповідно до пенсійної реформи України, починаючи з 01.10.2017 року.
Ухвалою від 10 травня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи у справі 804/3220/18, запропоновано відповідачу надати відзив на позов та витребуваного у нього докази по справі.
Відповідно до частини другої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Провадження у справі відкрито 10 травня 2018 року, строк розгляду адміністративної справи №804/3220/18 тривав до 9 червня 2018 року (субота).
За правилами частини 6 статті 120 Кодексу адміністративного судочинства України якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.
У зв`язку із перебуванням головуючого судді по справі ОСОБА_3 у відрядженні з 6 червня 2018 року по 11 червня 2018 року включно, суд перейшов до розгляду справи 12 червня 2018 року.
В обґрунтування позову зазначено наступне:
- після ухвалення рішення Конституційним Судом України від 07.10.2009 року у справі №25-рп/2009 у пенсіонера відновилось право на отримання раніш нарахованої та призначеної пенсії, а в Управління Пенсійного фонду відновився обов`язок поновити виплату пенсії та виплатити її на першу вимогу пенсіонера;
- відповідно до пункту 2.8. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії здійснюється за документами, що є у пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на момент призначення цього виду пенсії.
- згідно з пунктом 4.12 Порядку №22-1 при переїзді пенсіонера на постійне або тимчасове проживання до іншої адміністративно-територіальної одиниці орган, що призначає пенсію не пізніше трьох робочих днів з дня одержання заяви надсилає запит про витребування пенсійної справи до органу, що призначає пенсію, за попереднім місцем проживання (реєстрації) пенсіонера;
- із посиланням на судову практику у справі №208/6728/17 позивач зазначив, що враховуючи відсутність у позивача постійного місця проживання на території України, належить вважати можливим звернення представника позивача із заявою про призначення пенсії до Кам`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області;
- Верховний Суд України в постанові від 12.05.2015 року по справі №21-180а15 при вирішенні питання щодо періоду, з якого має бути поновлена пенсія, зазначив, що з дня набрання чинності Рішенням №25-рп/2009 щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону №1058-ІV виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону. З цього часу управління ПФУ має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон. Аналогічні висновки наведені в постанові Верховного Суду України від 06.10.2015 року по справі №608/1189/14-а;
- отже, з 07.10.2009 року управління ПФУ має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон;
- останнім записом про роботу в трудовій книжці позивача є запис №11 від 18.12.1998 року про звільнення. Таким чином відповідач повинен поновити виплату пенсії як не працюючому пенсіонеру;
- відповідно до пенсійного посвідчення позивача НОМЕР_1 від 23.10.1998 року ОСОБА_1 з 14.09.1998 року призначено пенсію за віком за списком №1 довічно, позивач має статус «Ветеран праці»;
- згідно з довідкою військової частини та записами трудової книжки трудовий стаж позивача складає 31 рік 9 місяців 28 днів, з яких 8 років 9 місяців 7 днів робота рентген лаборантом, що відноситься до списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Таким чином, загальний стаж роботи позивача складає 39 років 9 місяців 28 днів. Тобто понаднормативний стаж роботи складає 14 років. Тому позивач має право на збільшення пенсії відповідно до частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- з 1 жовтня 2017 року згідно пенсійної реформи в Україні почато осучаснення (підвищення) пенсій в автоматичному режимі, без звернення пенсіонерів, за матеріалами пенсійних справ. За основу взято єдиний для всіх показник середньої зарплата за останні три роки (2014-2016) у розмірі 3764,40 грн. Також враховано показник прожиткового мінімуму для непрацездатних громадян, встановленого держбюджетом на 1 грудня 2017 року збільшеного на 79 грн. (1373 грн. + 79 грн. = 1452 грн.), замість такого показника станом на 1 жовтня 2017-го (1312 грн.). До прожиткового мінімуму прив`язаний розмір мінімальної пенсії. На майбутнє передбачено автоматичний перерахунок пенсій з урахуванням зростання середньої зарплати та показника інфляції. Таким чином, відповідач повинен з жовтня 2017 року провести осучаснення пенсії за віком ОСОБА_1 .
Відповідач надав відзив на позовну заяву, проти якої заперечив повністю наступним:
- у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області ОСОБА_1 на обліку як одержувач пенсії, не перебуває і не перебував;
- як зазначено в заяві позивача від 18.12.2017 року про поновлення/перерахунок пенсії, останнє місце реєстрації та отримання пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 (що підтверджується копією пенсійного посвідчення Серія НОМЕР_2 , виданою 23.10.1998) - АДРЕСА_1 (знятий з реєстрації у 1999 році);
- документами, наданими позивачем 11.12.2017 року для поновлення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1, не підтверджено місце проживання (реєстрації) ОСОБА_1 на території України в м. Кам`янське, в заяві ОСОБА_1 вказано, що він мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ;
- відповідно до пункту 2.9 Порядку №22-1 особа, яка звертається за пенсією, повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації), вік);
- згідно з пунктом 2.22 Порядку за документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також копію посвідки на постійне проживання;
- документи, зазначені у пункті 2.22 Порядку №22-1 позивачем до управління не надавались;
- отже, відповідач, як орган державної влади, що повинен діяти виключно в межах наданих законом повноважень та у спосіб, передбачений законом, не є особою, яка по відношенню до позивача має обов`язок щодо поновлення виплати пенсії. Тож, позивачем подано заяву не за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії та не дотримано Порядку звернення по органу Пенсійного фонду України, визначеного чинним законодавством;
- вимоги позивача в частині поновлення виплати пенсії за віком з 07.10.2009 поза межами строку звернення до адміністративного суду підлягають залишенню без розгляду, оскільки заявлені с пропуском строку звернення до суду, а клопотання про поновлення строку звернення до суду позивач не надавав;
- за аналогічним предметом спору є судова практика щодо відмови у задоволенні позовних вимог до органів Пенсійного Фонду України (постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19.12.2017 по справі №208/7492/16-а, від 02.03.2018 року по справі №208/7673/16-а, від 20.03.2018 року по справі №2086108/16-а, від 02.03.2018 року по справі №208/7466/16-а).
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.
З матеріалів справи вбачається, що до січня 1999 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживав в АДРЕСА_1 , отримував пенсію за віком. В подальшому виїхав на постійне місце проживання до Ізраїлю, в зв`язку із чим його знято з обліку та виплату пенсії припинено.
11.12.2017 року представник ОСОБА_1 за довіреністю - Акерман Олег Матвійович звернувся до Кам`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області із заявою про перерахунок та поновлення виплати пенсії за віком на пільгових умовах за списком №1 з 07.10.2009 року, як не працюючому пенсіонеру, із застосування всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, передбачених пенсійним законодавством України, здійснити запит пенсійної справи або відновити її.
Рішенням Заводського відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсії Кам`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області №80 від 18.12.2017 року ОСОБА_1 відмовлено в поновленні виплати пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 з 07.10.2009 року, як не працюючому пенсіонеру, з наступних причин:

- пунктом 1.5 «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління ПФУ від 25 листопада 2005 року №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846, передбачено, що заява про поновлення виплати пенсії подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а не за місцем реєстрації довіреної особи;

- за документами, наданими для поновлення пенсії, не підтверджено місце проживання (реєстрації) на території України в м. Кам`янське ОСОБА_1 . Останнє місце реєстрації - АДРЕСА_1 ;

- статтею 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що цей Закон регулює відносини, які виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить із наступного.

Відповідно до положень статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Таким чином, право на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.

Частиною третьою статті 2 Протоколу №4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини визначено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Згідно з часиною другою статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав.

Отже, враховуючи викладене, позивач як громадянин України, незалежно від країни свого проживання, вправі користуватися всіма своїми конституційними правами, в тому числі, і правом на пенсійне забезпечення.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058) виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 51 цього Закону у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням №25-рп/2009 від 07.10.2009 року пункт 2 частини 1 статті 49, друге речення статті 51 Закону №1058 щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Зазначені положення Закону №1058 втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто з 07.10.2009 року.

Як вказано в Рішенні №25-рп/2009 від 07.10.2009 року, оспорюваними нормами Закону №1058 держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07.02.2014 року, у цій справі право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України. Дійсно, заявник, який був економічно активним в Україні з 1956 до 1996 року, мав право на отримання пенсії після закінчення трудової діяльності та, як це передбачалося національним законодавством на час події, він знову отримував би свою пенсію після повернення в Україну. Тому ЄСПЛ доходить висновку, що заявник перебував у відносно схожій ситуації із пенсіонерами, які проживали в Україні, щодо самого права на отримання пенсії (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов`язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й у рішенні у справі «Пічкур проти України», як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23.02.2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Таким чином, з дня набрання чинності Рішенням № 25-рп/2009 від 07.10.2009 року щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49 та другого речення статті 51 Закону № 1058-ІV виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону й з цього часу орган ПФУ має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Проживаючи в Ізраїлі як громадянин України, позивач має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни України, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.

Пунктом 1.5 «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1), встановлено, що заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України. При цьому у заяві про виплату частини пенсії непрацездатним членам сім`ї особи, яка знаходиться на повному державному утриманні, вказується адреса одержувача цієї частини пенсії.

Відповідно до пункту 2.8 Порядку №22-1 поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Відповідно до пункту 2.9 Порядку№ 22-1 особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

Судом встановлено, що позивач до виїзду на постійне місце проживання до Ізраїлю перебував на обліку в органі Пенсійного фонду України міста Херсона, при цьому позивач в Кам`янському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, не перебував на обліку як пенсіонер.

За змістом статті 49 Закону №1058 та пункту 2.8 Порядку №22-1 обов`язковою умовою для поновлення виплати пенсії є наявність у пенсійного органу пенсійної справи особи. В розглядуваному випадку у відповідача відсутня пенсійна справа позивача.

Вирішальним у цій справі є спосіб поновлення порушеного права позивача на пенсію пенсійні виплати мають бути поновлені, отже, поновлення має здійснювати орган Пенсійного фонду України, яким припинено нарахування та виплату пенсії, або його правонаступник, однак, не будь-який орган Пенсійного фонду України, за вибором позивача або місцем проживання його представника.

Суд вважає помилковими посилання позивача на пункт 4.12 Порядку №22-1, відповідно до якого при переїзді пенсіонера на постійне або тимчасове місце проживання до іншої адміністративно-територіальної одиниці орган, що призначає пенсію, не пізніше трьох робочих днів з дня одержання заяви надсилає запит про витребування пенсійної справи до органу, що призначає пенсію, за попереднім місцем проживання (реєстрації) пенсіонера.

Так, позивач не переїхав на постійне або тимчасове місце проживання до іншої адміністративно-територіальної одиниці, тобто до іншого місця проживання в Україні, а переїхав до іншої країни, у зв`язку із чим пункт 4.21 вказаного порядку не унормовує спірні правовідносини.

З системного аналізу матеріалів справи та наведених норм права, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заявленого позову.

Щодо строку звернення до суду, суд зазначає, що в цій справі вирішальним є оцінка правомірності прийняття оскаржуваного рішення від 18.12.2017 року, яка підтверджена у ході розгляду справи, отже, суд відмовляє у задоволенні основної позовної вимоги саме з огляду на необґрунтоване звернення позивача до Кам`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у 2017 році, у зв`язку із цією підставою суд відмовляє повністю також у задоволенні похідної позовної вимоги, якою позивач обрав спосіб відновлення порушеного права. Суд не вирішує питання щодо строку звернення до суду із частиною похідних позовних вимог позивача, заявлених за період з 2009 року, оскільки у позивача залишається право на звернення до належного органу Пенсійного Фонду України за місцем припинення виплати пенсії, та у цій справі судом не вирішується порядок відновлення порушеного права.

Керуючись статтями 241-245, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (код НОМЕР_3 ; АДРЕСА_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (; вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне рішення складено 12 червня 2018 року

Суддя І.О. Верба