Справа № 816/941/18
Суддя: Рєзнікова С.С.
Дата ухвалення: 2018-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: А.Б. Головко

12 червня 2018 р. м. ХарківСправа № 816/941/18
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Рєзнікової С.С.

суддів: Старостіна В.В., Бегунца А.О.

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.04.2018 по справі № 816/941/18, ухвалене в м. Полтава, вул. Пушкарівська, 9/26, 36039, повний текст рішення складено 10.05.2018р.

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства оборони України третя особа Полтавський обласний військовий комісаріат

про визнання протиправним та зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

23.03.2018р., позивач, ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1Ф.), звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України (надалі - відповідач, МОУ), третя особа: Полтавський обласний військовий комісаріат (надалі - третя особа, ПОВК), в якому просив суд:

- визнати пункт 4 протоколу № 26 засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов'язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 02.03.2018р. в частині відмови в призначенні позивачу одноразової грошової допомоги, передбаченої Постановою Кабінету ОСОБА_2 України № 975 від 25.12.2013р. "Про затвердження порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у резерві" протиправним.

- зобов'язати Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення позивачу одноразової грошової допомоги, передбаченої Постановою Кабінету ОСОБА_2 України № 975 від 25.12.2013р., як інваліду з 29.06.2016р., інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії) захворювання, що пов'язані із виконанням обов'язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, відповідно до п. "б" ст. 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, та вжити заходів до її виплати.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що відмова Міністерства оборони України у здійсненні призначення та виплати одноразової грошової допомоги є необґрунтованою та протиправною.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 27.04.2018р. адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано пункт 4 протоколу № 26 засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов'язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 02 березня 2018 року в частині відмови в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої Постановою Кабінету ОСОБА_2 України № 975 від 25 грудня 2013 року "Про затвердження порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у резерві".

Зобов'язано Міністерство оборони України розглянути питання щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої Постановою Кабінету ОСОБА_2 України № 975 від 25 грудня 2013 року, як інваліду з 29 червня 2016 року, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії) захворювання, що пов'язані із виконанням обов'язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, відповідно до п. "б" ст. 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, та прийняти рішення з урахуванням висновків рішення суду.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Не погодившись з вказаним рішенням в частині відмови в задоволенні позовних вимог, позивач, подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог та прийняти в цій частині постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

11.06.2018р. від третьої особи на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому третя особа просила суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Від відповідача на адресу суду апеляційної інстанції не надходило відзиву на апеляційну скаргу.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку ст. 311 КАС України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що позивач у період із 22.06.1984р. по 14.06.1985р. проходив знаходився в Демократичній Республіці Афганістан приймав участь бойових діях (а.с. 40).

09.03.2016р. судово-медичним експертом відділу експертизи потерпілих, обвинувачених та інших осіб Обласного бюро СМЕ ДОЗ Полтавської облдержадміністрації проведено судово-медичне обстеження громадянина ОСОБА_1, за результатами якого складено акт судово-медичного дослідження (обстеження) № 363, згідно з яким при огляді виявлено шрами обличчя справа та нижньої правої кінцівки утворилися в результаті загоєння ран. По своїх морфологічних характеристиках шрами не протирічать механізму та давності їх утворення внаслідок вогнепальних поранень, можливо в строк та за обставин, на які вказує обстежуваний гр. ОСОБА_1 (а.с. 39).

Згідно з витягом із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв'язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв № 1528 від 07.04.2016 поранення, контузія, захворювання позивача пов'язані з виконанням обов'язків військової служби під час перебування в країнах, де велися бойові дії (а.с. 38).

Відповідно до довідки МСЕК ОСОБА_1 10 АВ № 0554263 від 15.07.2016 ОСОБА_1Ф, з 29.06.2016р. встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок контузії пов'язаної з виконанням обов'язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (а.с. 37).

Позивач звернувся через військового комісара Новосанжарського районного військового комісаріату звернувся до Полтавського обласного військового комісаріату із заявою та відповідними документами стосовно виплати одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням 2 групи інвалідності внаслідок поранення, контузії, захворювання, що пов'язані з виконанням обов'язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

У звязку із відмовою у складенні висновку та направленні відповідних документів на розгляд комісії МО України позивач звернувся з позовом до Київського районного суду м. Полтави.

Постановою Київського районного суду м. Полтави від 17.11.2017р. у справі № 552/7019/17 визнано відмову Полтавського обласного військового комісаріату у складанні висновку про наявність в позивача права на призначення одноразової грошової допомоги, як інваліду війни 2 групи з 29.06.2016, інвалідність якого настала внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов'язаних із виконанням обов'язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, та направлені документів на розгляд комісії Міністерства оборони України, протиправною; зобов'язано Полтавський обласний військовий комісаріат скласти висновок про наявність у ОСОБА_1 права на призначення одноразової грошової допомоги у відповідності до вимог Постанови Кабінету ОСОБА_2 України від 25.12.2013 №975 та статей 16 - 16-3 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, як інваліду війни 2 групи з 29.06.2016, інвалідність якого настала внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов'язаних із виконанням обов'язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, та направити його на розгляд комісії Міністерства оборони України (а.с. 23-25).

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.01.2018 у справі № 552/7019/17 апеляційну скаргу Полтавського обласного військового комісаріату повернуто відповідачу (а.с. 26-27).

18.01.2018 Полтавським обласним військовим комісаріатом подано до Департаменту фінансів Міністерства оборони України висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1, який з 29.06.2016 визнаний інвалідом ІІ групи, з відповідними документами (а.с. 36).

Листом від 19.03.2018 № 12/509 Полтавський обласний військовий комісаріат повідомив позивача про те, що пунктом 4 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов'язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 02.03.2017 № 26, комісія дійшла висновку про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв'язку із тим, що заявником не подано документ, що свідчить про причини та обставини поранення, який передбачено пунктом 11 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги (а.с. 44).

Не погодившись з вказаним рішенням позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні частини позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Колегія суддів зазначає, що у відповідності з Рекомендаціями № R (80) 2 Комітету ОСОБА_2 Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 р., під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, під дискреційним повноваженням розуміють таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Адміністративний суд, приймаючи рішення стосовно заявлених позовних вимог, не може втручатися у дискрецію суб'єкта владних повноважень в межах розгляду відповідної адміністративної справи. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення. Тому, суд не вправі перебирати на себе функції відповідного органу.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що прийняття рішення про призначення позивачу одноразової грошової допомоги, передбаченої Постановою Кабінету ОСОБА_2 України № 975 від 25.12.2013р., як інваліду з 29.06.2016р., інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії) захворювання, що пов'язані із виконанням обов'язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, відповідно до п. "б" ст. 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, та вжити заходів до її виплати, законодавцем віднесено до виключної компетенції Міністерства оборони України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в цій частині та зазначає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийняв рішення про зобов'язання відповідача розглянути питання щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги та прийняти рішення з урахуванням висновків рішення суду.

Інші доводи та заперечення на висновки колегії суддів не впливають.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції від 27.04.2018р. відповідає вимогам ст. 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги позивача колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.04.2018 по справі № 816/941/18 залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_3
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_4 ОСОБА_5
Повний текст постанови складено 12.06.2018р.