Справа № 814/38/18
Суддя: Косцова І.П.
Дата ухвалення: 2018-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2018 р.м.ОдесаСправа № 814/38/18

Категорія: 11.1 Головуючий в 1 інстанції: Птичкіна В.В.
Одеський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді доповідача ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 березня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернулась до суду першої інстанції з адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправними дії Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області в частині встановлення розміру довічного грошового утримання судді у відставці на рівні 88 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді; зобовязати відповідача здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із зарахуванням до її стажу роботи половини строку навчання в Одеському державному університеті 02 роки 05 місяців 06 днів, встановивши його в розмірі 90 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснивши такий перерахунок, починаючи з 31 серпня 2017 року, та виплатити недоотриману нею різницю; зобовязати відповідача нараховувати та виплачувати щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, а також встановлення контролю за виконанням судового рішення.

В обґрунтування позову зазначено, що неврахування відповідачем до стажу її роботи на посаді судді половини строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі є протиправною, оскільки порушує її право на пенсійне забезпечення.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 березня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначив, що рішення суду першої інстанції прийнято всупереч принципів правомірного очікування, верховенства права, правової визначеності. Відповідач при визначенні розміру довічного грошового утримання судді у відставці мав врахувати до стажу її роботи половину строку навчання в Одеському державному університеті ім. І.І. Мечникова.

У відзиві на апеляційну скаргу Управління зазначило, що суд першої інстанції вірно встановив обставини у справі та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а отже підстави для його скасування відсутні.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до приписів п.1 ч.1 ст. 311 КАС України на підставі наявних у справі доказів.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом апеляційної інстанції та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_4 з серпня 2017 року перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва.

Згідно розпорядження №179019 від 29.12.2017 року позивачу призначено довічне грошове утримання на рівні 88% грошового утримання судді, що працює на відповідній посаді.

На переконання позивача, розмір визначеного їй грошового утримання розраховано з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки відповідач мав врахувати до стажу її роботи на посаді судді половину строку навчання на стаціонарі у вищому юридичному навчальному закладі, що стало підставою її звернення до суду з відповідним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що розмір довічного грошового утримання судді залежить від періоду робити особи на відповідній посаді, а отже підстави для врахування до вказаного періоду половини строку навчання позивача на стаціонарі у вищому юридичному закладі відсутні.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції помилковим, з огляду на наступне.

За приписами частини 4 статті 43 Закону України "Про статус суддів" від 15 грудня 1992 року №2862-Х11 (в редакції, чинній станом на час набрання чинності Законом України "Про судоустрій і статус суддів" № 2453-VI в редакції від 07 липня 2010 року) до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Відповідно до пункту 3-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року №865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Пунктом 11 Прикінцевих положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в редакції від 07 липня 2010 року № 2453-VI судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом. Однак таке право не підлягає обмеженню, якщо воно вже набуте, ще до набрання чинності Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 2453-VI.

Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» не містять положення стосовно збереження за суддями стажу роботи, який на момент набрання ним чинності надавав їм право на певний розмір доплати за вислугу років або право на вихід у відставку.

Відсутність такої норми є обмеженням соціальних гарантій суддів, передбачених Конституцією і законами України, оскільки зміст та обсяг досягнутого суддями рівня матеріального забезпечення не може були звужено або скасовано шляхом внесення змін до чинного законодавства.

Конституційний суд України в рішенні від 08 червня 2016 року № 4-рп/2016 визначив, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності суддів.

У зв'язку з ухваленням Рішення Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року № 4-рп/2016 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та положень пункту 5 розділу ІІІ Прикінцеві положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" визнано неконституційними окремі норми статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Зокрема, в частині четвертій резолютивної частини вищезазначеного рішення Конституційний Суд України вказав наступний порядок виконання рішення: частина третя статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року № 213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Натомість застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року № 2453-VI до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року № 213-VIII, тобто у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, а саме: Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 % заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Отже, судді, стаж роботи яких на момент набрання чинності Законом України "Про забезпечення права на справедливий суд" надавав право на певний розмір щомісячного довічного грошового утримання із набуттям чинності вказаним законом, право на отримання такого грошового утримання не втрачають, тому, відповідно, позивач має право отримувати грошове утримання у відставці в розмірі 90 % заробітної плати судді із урахуванням його стажу роботи та без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Оскільки у період з 01.09.1984 по 01.07.1989 роки ОСОБА_4 навчалась за денною формою навчання на юридичному факультеті Одеського державного університету ім. І.І. Мечникова, з 28.12.1992 по 28.12.2003 роки - суддя Доманівського районного суду Миколаївської області, з 03.03.2003 по 30.08.2017 роки - суддя апеляційного суду Миколаївської області, судова колегія погоджується з апелянтом, що стаж її роботи дає право на отримання довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% від грошового утримання судді на відповідній посаді, відповідно до ч.3 ст.138 Закону України " Про судоустрій та статус суддів".

Щодо позовної вимоги про встановлення контролю за виконанням судового рішення, судова колегія зазначає, що оскільки встановлення такого контролю є правом, а не обовязком суду, враховуючи предмет спору, судова колегія не вбачає підстав для задоволення вказаної вимоги.

Враховуючи, що суд першої інстанції неповно дослідив обставини справи та прийняв постанову з порушенням норм матеріального права, постановлене судове рішення на підставі п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про часткове задоволення позову.

Згідно ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову стороні, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи вбачається, що позивач при поданні позову до Миколаївського окружного адміністративного суду сплатив судовий збір у сумі 640 грн., та при поданні апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції 960 грн., отже понесені позивачем судові витрати належить стягнути з Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва, за рахунок його бюджетних асигнувань.

Керуючись ст.ст. 139, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 березня 2018 року - скасувати.

Прийняти у справі нову постанову, якою позов ОСОБА_4 до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області в частині встановлення ОСОБА_4 розмір довічного грошового утримання судді у відставці на рівні 88 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Зобовязати Центральне обєднане управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_4 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці на рівні 90 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді з 31 серпня 2017 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області () за рахунок його бюджетних асигнувань сплачений ОСОБА_4 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) судовий збір за подання адміністративного позову та апеляційної скарги на загальну суму 1600 (одну тисячу шістсот )грн.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня отримання її тексту.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Судді: Л.В. Стас

ОСОБА_3.

Головуючий суддя ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2 ОСОБА_3