Справа № 820/6350/17
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2018-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Спірідонов М.О.

05 червня 2018 р. Справа № 820/6350/17

Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.

суддів - Гуцала М.І. , Донець Л.О.

за участю секретаря судового засідання - Багмет А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Дослідний завод «ГНЦЛС» на рішення Харківського окружного адміністративного судку від 01 березня 2018 року по справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Дослідний завод «ГНЦЛС» до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В с т а н о в и л а:

15.12.2017 року позивач товариство з обмеженою відповідальністю «ГНЦЛС» (подалі - ТОВ «ГНЦЛС») звернувся до суду з позовом, яким просить скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача Головного управління ДФС у Харківській області (подалі - контролюючий орган, ГУ ДФС у Харківській області) № від 22.08.2017 року (форми «С»), яким на підставі акту перевірки від 03.08.2017 року № 9048/20-40-14-05-08/33338513 за встановлене порушення ст. 1 Закону України від 23.09.1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» (подалі - Закон № 185/94-ВР) та на підставі п.п. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України (подалі - ПК України), ст. 4 Закону № 185/94-ВР підприємству визначена пеня за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності та за невиконання зобов'язань та порушення вимог валютного законодавства у розмірі 774.610,63 грн.

Позивач зазначає про порушення відповідачем Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015 року № 727 (подалі - Порядок № 727), що призвело до протиправних висновків, викладених у акті перевірки. На думку позивача працівники податкового органу вийшли за межі передбачених ПК України повноважень, проігнорував вимоги п.п. 20.1.2 п. 20.1 ст. 20, п. 85.4 ст. 85 ПК України, п. 4 Розділу П, п.п. 2, 9 п. 4 Розділу Ш Порядку № 727 щодо витребування у платника податків письмових пояснень у разі виявлення під час перевірки порушень, долучення до акту таких письмових пояснень посадових осіб платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень, зазначення первинних та інших документів та доказів, що підтверджують наявність факту порушення. Зазначає, що підприємство виконало усі умови зовнішньоекономічних контрактів і вжило усіх можливих він нього заходів спрямованих на попередження та уникнення правопорушення при здійсненні розрахунків в іноземній валюті, у тому числі звернулось до суду з позовами про стягнення заборгованості, що свідчить про відсутність вини в його діях. Позивач також вказує на неправильність розрахунку суми пені, оскільки вважає, що днем виникнення заборгованості є дата зарахування валютної виручки на розподільчий рахунок підприємства, а не дата зарахування валютної виручки на відповідний валютних рахунок.

Заперечуючи проти вимог ТОВ «ГНЦЛС», у відзиві на адміністративний позов ГУ ДФС у Харківській області зазначає, що на підставі п.п. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 ПК України на адресу позивача направлялися запити, копії яких позивачем додано до позову (від 31.03.2017 року № 3227/10/20-40-14-06-12, від 23.05.2017 року № 5675/10/20-40-14-06-11). ПК України не передбачено направлення запитів про надання пояснень стосовно виявлених порушень валютного законодавства у ході проведення перевірки. Посилання на лист уповноваженого банку (податкову інформацію) маються на сторінці 3 акту перевірки. Контролюючим органом не заперечується наявність у платника податків основних фондів, законність здійснення господарської діяльності та, зокрема, укладення договорів з контрагентами-нерезидентами. Під час проведення перевірки позивач не надав жодних даних, які б вказували на правомірність несвоєчасності отримання валютної виручки. Позивач помилково відносить штрафні (фінансові) санкції за порушення валютного законодавства до сфери регулювання Господарського кодексу України.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 01.03.2018 року (рішення у повному обсязі виготовлено 07.03.2018 року) у задоволенні адміністративного позову ТОВ «ГНЦЛС» відмовлено.

Судове рішення вмотивовано тим, що факт звернення ТОВ «ГНЦЛС» до господарського суду з позовними заявами не є підставою для звільнення позивача від нарахування пені за порушення термінів отримання валютної виручки, оскільки означені позови не прийняті судом до розгляду. Судом не встановлено порушень Порядку № 727 щодо оформлення результатів перевірки. Суд визнав безпідставними посилання позивача про те, що датою надходження спірної суми валютної виручки є дата зарахування на розподільчий рахунок підприємства позивача, а не дата її зарахування на поточний рахунок вже після обов'язкового продажу. Судом зазначено, що положеннями Закону № 185/94-ВР не визначається напрямок надходження коштів (поточний або розподільчий рахунок).

Не погоджуючись з судовим рішенням, в апеляційній скарзі ТОВ «ГНЦЛС» просить його скасувати та прийняти нове про задоволення адміністративного позову.

ТОВ «ГНЦЛС» зазначає, що судом безпідставно не враховані ті обставини, що контрактами, які були з нерезидентами, визначений порядок врегулювання спорів, а саме - всі спори та розбіжності за контрактом або у зв'язку з ним, сторони будуть вирішувати шляхом перемовин. Виконуючи прийняті зобов'язання підприємство повідомляло контрагентів-нерезидентів про звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за поставлену продукцію. Чудом встановлено, що на дату здійснення перевірки заборгованість нерезидентів за контрактами відсутня, що є свідченням того, що здійсненні підприємством заходи щодо спонукання нерезидента до виконання вимог контрактів довели свою ефективність та дієвість.

Скаржник зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції притягнення підприємства до відповідальності за порушення на думку відповідача, згідно висновків акту перевірки, за порушення вимог ст. 1 Закону № 185/94-ВР, було б можливе лише за наявності доведеної у законній спосіб, з дотриманням основоположних принципів права, вини (у формі умислу або необережності) у його діях, направлених на неповернення або несвоєчасне повернення належних йому валютних цінностей контрагентами-нерезидентами за зовнішньо-економічними договорами. Оскільки ані судом, ані позивачем в акті перевірки взагалі не надано оцінку вини підприємства, скаржник вважає, що вказана обставина унеможливлює вважати спірний акт індивідуальної дії таким, що відповідає критерію обґрунтованості. При цьому, у Законі № 185/94-ВР немає жодної норми, яка б передбачала нарахування пені у випадку добровільного погашення нерезидентом заборгованості за іноземним контрактом. Цим же Законом не передбачений обов'язок резидента на подання до суду на контрагента у випадку несвоєчасної оплати останнім вартості поставленого товару, відповідно не передбачено відповідальності за порушення таких обов'язків.

Скаржник вважає помилковим висновок суду про те, що датою надходження валютної виручки є дата її зарахування на розподільчий рахунок підприємства, а не дата її зарахування на поточний рахунок вже після обов'язкового продажу валюти, посилаючись на правову позицію ВАСУ, викладену в ухвалах від 25.10.2016 року по справі № 814/1256/15 та від 03.10.2016 року по справі № 805/1062/14.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що не перешкоджає її розгляду по суті.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, колегія суддів погоджується з висновком суду, з таких підстав.

Судом установлено, що 16.12.2016 року між ТОВ «ГНЦЛС» і акціонерною компанією «Дори-Дармон» (нерезидент) укладений зовнішньоекономічний контракт № 171 про реалізацію лікарських засобів. Поставка товару відбулась відповідно до ВМД: від 31.08.2016 року № 33727, сума поставки 184.386,94 доларів США, від 25.10.2016 року № 42082, сума поставки 248.700 доларів США, від 29.11.2016 року № 47911, сума поставки 35.398,78 доларів США, від 23.12.2016 року № 52039, сума поставки 136.000 доларів США.

Граничний термін отримання валютної виручки становив, відповідно, - 29.12.2016 року, 22.02.2017 року, 29.03.2017 року, 22.04.2017 року.

Акціонерною компанією «Дори-Дармон» здійснено оплату за отриманий товар на загальну суму 700.485,72 доларів США відповідно до платіжних доручень від: 23.08.2016 року, 16.11.2016 року 07.12.2016 року та 02.03.2017 року.

За даними перевірки валютна виручка у сумі 248.700 доларів США надійшла з порушенням законодавчо встановленого строку на 8 днів.

22.03.2013 року між ТОВ «ГНЦЛС» і акціонерною компанією «Дори-Дармон» (нерезидент) укладений зовнішньоекономічний контракт № 140 про реалізацію лікарських засобів. Поставка товару відбулась відповідно до ВМД: від 23.12.2016 року № 52037, сума поставки 24.562,80 доларів США, від 27.12.2016 року № 526602, сума поставки 5.867,10 доларів США.

Граничний термін отримання валютної виручки становив: 22.04.2017 року та 26.04.2017 року.

Акціонерною компанією «Дори-Дармон» здійснено оплату за отриманий товар на загальну суму 30.429,90 доларів США відповідно до платіжного доручення від 06.06.2017 року.

За даними перевірки валютна виручка у сумі 24.562,80 доларів США надійшла з порушенням законодавчо встановленого строку на 45 днів. За даними перевірки валютна виручка у сумі 5.867,10 доларів США надійшла з порушенням законодавчо встановленого строку на 41 днів.

17.03.2014 року між ТОВ «ГНЦЛС» і ТОВ «Узбекистон Дори-Таъминоти» (нерезидент) укладений зовнішньоекономічний контракт № 150 про реалізацію лікарських засобів. Поставка товару відбулась відповідно до ВМД від 23.12.2016 року № 52038, сума поставки 140.000 доларів США.

Граничний термін отримання валютної виручки становив 22.04.2017 року.

ТОВ «Узбекистон Дори-Таъминоти» здійснено оплату за отриманий товар на загальну суму 140.0000 доларів США відповідно до платіжного доручення від 07.06.2017 року.

За даними перевірки валютна виручка у сумі 140.000 доларів США надійшла з порушенням законодавчо встановленого строку на 45 днів.

У зв'язку з ненаданням ТОВ «ГНЦЛС» в запитуваному обсязі пояснень та їх документального підтвердження на обов'язкові письмові запити ГУ ДФС від 31.03.2017 року № 3227/10/20-40-14-06-12 та від 23.05.2017 року № 5675/10/20-40-14-06-11 у встановлений законодавством термін, за фактами, що свідчать про порушення валютного законодавства (листи ПАТ «ПУМБ» від 06.03.2017 року № КНО-09.1.1/13306.01.2017 та від 03.05.2017 року № КНО-09.1.1/377№ 10.408-110/79039), наказом ГУ ДФС у Харківській області від 21.07.2017 року за № 3411 призначено проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ГНЦЛС» з питань дотримання вимог валютного законодавства за зовнішньоекономічними договорами від 22.03.2013 року № 140 за період з 01.07.2016 року по 30.06.2017 року, від 17.03.2013 року № 150 за період з 01.07.2016 року по 30.06.2017 року, від 16.12.2016 року № 171 за період з 16.12.2016 року по 30.06.2017 року.

За наслідками проведеної перевірки фахівцями позивача 03.08.2017 року складений акт перевірки № 9048/20-40-14-06-33338513 (т. 1, а.с. 27-45). Перевіркою встановлено порушення ТОВ «ГНЦЛС» ст. 1 Закону № 185/94-ВР по зовнішньоекономічним контрактам: від 22.03.2013 року № 140 за період з 01.07.2016 року по 30.06.2017 року, який укладено з Акціонерною компанією «Дори-Дармон» (Узбекистан); від 17.03.2013 року № 150 за період з 01.07.2016 року по 30.06.2017 року, який укладено з ТОВ «Узбекистан Дори-Таъминоти» (Узбекистан)); від 16.12.2016 року № 171 за період з 16.12.2016 року по 30.06.2017 року, який укладено з ООО «Surxon Dori-Darmon» (Узбекитстан).

На підставі висновків акту перевірки, рішення, прийнятого за наслідками розгляду заперечень підприємства на акт перевірки № 9048/20-40-14-06-33338513 від 03.08.2017 року, відповідачем прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення (т. 1, а.с. 21).

Погоджуючись з висновком суду першої інстанції, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 1 Закону № 185/94-ВР виручка резидентів у іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується, а в разі експорту робіт (послуг), прав інтелектуальної власності - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорт прав інтелектуальної власності. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

Частиною 4 ст. 1 вказаного Закону унормовано, що Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті.

Пунктом 2 постанови Національного Банку України «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» від 13.12.2016 року N 410 установлено вимогу щодо обов'язкового продажу на міжбанківському валютному ринку України надходжень в іноземній валюті із-за кордону на користь юридичних осіб, які не є уповноваженими банками, фізичних осіб - підприємців, іноземних представництв (крім офіційних представництв), на рахунки, відкриті в уповноважених банках для ведення спільної діяльності без створення юридичної особи, а також надходжень в іноземній валюті на рахунки резидентів, відкриті за межами України на підставі індивідуальних ліцензій Національного банку України.

Надходження в іноземній валюті, зазначені в абзаці першому цього пункту, підлягають обов'язковому продажу на міжбанківському валютному ринку України, у тому числі безпосередньо Національному банку України, у розмірі 50 відсотків. Решта надходжень в іноземній валюті залишається в розпорядженні резидентів та нерезидентів і використовується ними відповідно до правил валютного регулювання.

Вимога щодо обов'язкового продажу поширюється на надходження в іноземній валюті 1-ї групи Класифікатора іноземних валют та банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.02.1998 року N 34 ( з наступними змінами), і в російських рублях.

Уповноважений банк зобов'язаний попередньо зараховувати надходження в іноземній валюті, на які згідно з абзацом першим цього пункту поширюється вимога щодо обов'язкового продажу, на окремий аналітичний рахунок балансового рахунку 2603 «Розподільчі рахунки суб'єктів господарювання».

Таким чином, наведені правові норми дають підстави дійти висновку про те, що, датою зарахування валютної виручки вважається зарахування її на відповідний валютний рахунок. Подальший рух коштів з валютного на поточний рахунок юридичної особи, у тому числі і з використанням розподільчого рахунку, свідчить про використання коштів вже на території України в перерахунку на національну валюту і не може вважатись первинним надходженням коштів внаслідок виконання зовнішньоекономічних контрактів.

Частиною першою ст. 4 Закону№ 185/94-ВР визначено, що порушення резидентами строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону, тягне стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка від суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).

Таким чином, Законом 185/94-ВР установлено, що за операціями у сфері зовнішньоекономічної діяльності виручка резидентів у іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується, а у разі порушення вказаних строків резиденти зобов'язані нести відповідальність, передбачену ст. 4 Закону № 185/94-ВР.

Колегія суддів зазначає, що означені положення ч. 1 ст. 4 Законом № 185/94-ВР в установленому порядку такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) не визнані.

З урахуванням наведеного, колегія суддів надає критичну оцінку доводам апеляційної скарги стосовно того, що позивачем допущені порушення Порядку № 727, які, на думку підприємства, полягають у незазначені в акті перевірки інформації про наявність/відсутність провини ТОВ «ГНЦЛС» у несвоєчасному розрахунку його контрактами за ЗЕД контрактами з посиланням на конкретні докази, оскільки встановлення факту наявності/відсутності винних дій суб'єкта ЗЕД не відноситься до компетенції відповідача.

При цьому, колегія суддів зауважує, що ч. 10 ст. 37 Закону України 16.04.1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність» передбачено, що якщо суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності або іноземними суб'єктами господарської діяльності, до яких застосовано санкції, усунуто допущені порушення законодавства України або вжито практичні заходи, що гарантують виконання цього Закону та/або пов'язаних з ним законів України, ініціатори подання щодо застосування санкцій можуть направляти центральному органу виконавчої влади з питань економічної політики матеріали про їх скасування (зміну виду, тимчасове зупинення).

Частинами 3-5 ст. 4 Закону № 185/94-ВР встановлено, що у разі прийняття до розгляду судом, Міжнародним комерційним арбітражним судом чи Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України позовної заяви резидента про стягнення з нерезидента заборгованості, яка виникла внаслідок недотримання нерезидентом строків, передбачених експортно-імпортними контрактами, перебіг 180-денного строку зупиняється і пеня за його порушення в цей період не сплачується.

У разі прийняття судом рішення про відмову в позові повністю або частково або припинення (закриття) провадження у справі чи залишення позову без розгляду 180-денний строк поновлюється і пеня за його порушення сплачується за кожний день прострочення, включаючи період, на який його було зупинено.

У разі прийняття судом рішення про задоволення позову пеня за порушення строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, не сплачується з дати прийняття позову до розгляду судом.

З аналізу наведених вище норм випливає, що визначальним фактором для нарахування пені є порушення резидентами передбачених Законом та/або постановою правління Національного банку України строків при здійсненні імпортних операцій. Проте, зазначені строки зупиняються і пеня за їх порушення за цей період не нараховується у випадку звернення резидента з позовом до суду, Міжнародного комерційного арбітражного суду чи Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті України.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висвітленої у постанові від 13.02.2012 року у справі №21-422а11, підставою для зупинення строків, передбачених статтями 1, 2 Закону № 185/94-ВР, є факт прийняття до розгляду судом, Міжнародним комерційним арбітражним судом чи Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України позовної заяви резидента про стягнення з нерезидента заборгованості, яка виникла внаслідок недотримання нерезидентом строків, передбачених експортно-імпортними контрактами, а підставою для несплати пені за порушення відповідних строків рішення суду про задоволення позову.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про, що оскільки ТОВ «ГНЦЛС» звернулось з позовами до Господарського суду Харківської області про стягнення з контрагентів-нерезидентів заборгованості та Господарський суд Харківської області своїми ухвалами залишив вимоги підприємства без розгляду, то в контролюючого органу були наявні підстави для нарахування пені за порушення строків, передбачених ст. 1 Закону № 185/94-ВР.

За наведених обставин колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення < > суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 316 КАС України).

Інші доводи та заперечення сторін на висновки колегії суддів не впливають.

Підстави, передбачені ст. 139 КАС України, для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі наведеного, керуючись 292, 293, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Дослідний завод «ГНЦЛС» залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01 березня 2018 року, - без змін.

Постанова Харківського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття. Учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених Кодексом адміністративного судочинства України. Касаційна скарга на судове рішення подається безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя (підпис)Л.В. Мельнікова
Судді(підпис) (підпис) М.І. Гуцал Л.О. Донець
Постанова у повному обсязі складена і підписана 15 червня 2018 року.