Справа № 826/3098/18
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2018-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

14 червня 2018 року № 826/3098/18

Окружний адміністративний суд міста Києва під головуванням судді Келеберди В.І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у місті Києві про поновлення на роботі,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції у місті Києві та просить суд:

визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у місті Києві від 18 січня 2018 року № 34 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Головного управління Національної поліції у місті Києві», а саме: в частині начальника сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Голосіївського управління поліції капітана поліції ОСОБА_1 про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції та наказ Головного управління Національної поліції у місті Києві від 18 січня 2018 року № 41о/с, а саме: в частині звільнення капітана поліції ОСОБА_1, начальника сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Голосіївського управління поліції зі служби в поліції згідно з пунктом 6 (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліції»;

поновити ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді начальника сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Голосіївського управління Національної поліції у місті Києві;

стягнути з Головного управління Національної поліції у місті Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу починаючи з 18 січня 2018 року (день звільнення) та по день ухвалення судового рішення;

допустити негайне виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді начальника сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Голосіївського управління Національної поліції у місті Києві та в частині стягнення з Головного управління Національної поліції у місті Києві на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу;

стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати у виді судового збору та за надання правової допомоги (послуги адвоката).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що наказом відповідача від 18 січня 2018 року № 41о/с, витяг з якого йому було вручено 22 січня 2018 року, позивача - начальника сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Голосіївського управління Національної поліції у місті Києві звільнено зі служби в поліції згідно з пунктом 6 (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліції».

Водночас, позивачу вручено витяг з наказу від 18 січня 2018 року № 34 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Головного управління» згідно з яким до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Позивач вважає застосування до нього крайнього заходу дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади незаконним, та його звільнення безпідставним і необґрунтованим, що є підставою для поновлення на службі в поліції та виплати грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу.

Ухвалою суду від 28 лютого 2018 року відкрито провадження у справі №826/3098/18, визначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження (без виклику сторін). Одночасно встановлено відповідачу строк для подання заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження та для надання відзиву на позовну заяву чи заяви про визнання позову та позивачу строк для подання відповіді на відзив.

Згідно зі статтею 262 КАС України розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву з додатками, який долучено до матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

У період з 01 вересня 2004 року по 06 листопада 2015 року ОСОБА_1 перебував на службі в органах внутрішніх справ у Головному управління Міністерства внутрішніх справ України у місті Києві.

07 листопада 2015 року позивача прийнято до службу до Головного управління Національної поліції України у місті Києві.

19 січня 2018 року (у п'ятницю) позивач в телефонному режимі співробітником відділу кадрів повідомлено про звільнення і необхідність отримання трудової книжки.

Зважаючи на те, що вказана обставини стала відома позивачу у п'ятницю ввечері, 22 січня 2018 року (понеділок) він з'явився до відповідача та отримав витяг з наказу № 41о/с, про звільнення позивача зі служби в поліції згідно з пунктом 6 (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліції». Одночасно позивач отримав витяг з наказу від 18 січня 2018 року № 34 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Головного управління», згідно з яким до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Цього ж дня позивачем подано запит на інформації про надання належним чином завірених копій особової справи; наказів від 18 січня 2018 року № 34 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Головного управління» та № 41о/с про звільнення зі служби в поліції а також висновку службової перевірки.

26 січня 2018 року позивачем отримано відповідь з долученням копії витягу з послужного списку особової справи, наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності та наказу про звільнення. У наданні копії висновку та матеріалів службової перевірки відповідачем було відмовлено з підстав того, що вони містять персональні дані інших працівників.

Вважаючи застосування дисциплінарного стягнення незаконним, а накази безпідставними, позивач просить їх скасувати, поновити його на посаді та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, з урахуванням встановлених обставин, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 38 Конституції України громадянам гарантовано рівне право доступу до державної служби, а також до служби в органах місцевого самоврядування.

Згідно з частиною першою статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Частиною шостою зазначеної статті Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із правових гарантій захисту громадян від незаконного звільнення з роботи є встановлений законами України вичерпний перелік підстав для звільнення працівника.

Відповідно до пункту 17 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Згідно зі статтею 1 КЗпП України, Кодекс законів про працю регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Статтею 3 КЗпП України передбачено, що законодавством про працю, яке відповідно до статті 4 КЗпП України складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього, регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Разом з тим, правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначається Законом України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року (зі змінами та доповненнями), (далі - Закон).

Відповідно до частини першої статті 3 Закону, у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 8 Закону передбачено, що поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Поліцейському заборонено виконувати злочинні чи явно незаконні розпорядження та накази.

Накази, розпорядження та доручення вищих органів, керівників, посадових та службових осіб, службова, політична, економічна або інша доцільність не можуть бути підставою для порушення поліцейським Конституції та законів України.

Частиною першою статті 17 Закону передбачено, що поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання.

Пунктами 1, 2, 3 частини першої статті 18 Закону передбачено, що поліцейський зобов'язаний:

1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

2) професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва;

3) поважати і не порушувати прав і свобод людини.

Частинами першою та другою статті 19 Закону визначено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Зміст Присяги працівника поліції викладено у статті 64 Закону України «Про Національну поліцію».

Так, особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту:

«Я, (прізвище, ім'я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов'язки».

Відповідно до частини першої статті 59 Закону, служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Згідно зі статтею 60 Закону, проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 77 Закону визначено вичерпний перелік підстав для звільнення поліцейського, зокрема, пунктом 6 частини першої вказаної статті передбачено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Одночасно, пунктом 4 Прикінцевих та Перехідних положень Закону визначено, що до приведення законодавства України у відповідність з цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Зважаючи на те, що на момент виникнення спірних правовідносин Дисциплінарний статут Національної поліції України не затверджено, на поліцейських поширюється дія Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ» від 22 лютого 2006 року, який не втратив чинність і продовжує діяти як станом на момент вчинення проступку позивачем, так і на момент накладення дисциплінарного стягнення.

Відповідно до частини першої статті першої Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни (стаття 2 Дисциплінарного статуту).

Згідно зі статтею 5 Дисциплінарного статуту за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом (частина друга статті 5 Дисциплінарного статуту).

Обов'язки осіб рядового і начальницького складу визначено статтею 7 Дисциплінарного статуту.

Так, службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу:

дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників;

захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави;

поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу;

дотримуватися норм професійної та службової етики;

берегти державну таємницю;

у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб;

стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою;

постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень;

сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку;

виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету;

з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють;

берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

У разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові.

На осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень:

1) усне зауваження;

2) зауваження;

3) догана;

4) сувора догана;

5) попередження про неповну посадову відповідність;

6) звільнення з посади;

7) пониження в спеціальному званні на один ступінь;

8) звільнення з органів внутрішніх справ (стаття 12 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до частини шостої статті 13 Дисциплінарного статуту такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з органів внутрішніх справ, звільнення з посади, пониження в спеціальному званні на один ступінь, накладаються начальниками, яким надано право прийняття на службу до органів внутрішніх справ, призначення на посаду, присвоєння спеціального звання.

Статтею 14 Дисциплінарного статуту передбачено, що з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України.

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Відповідно до статті 18 Дисциплінарного дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його накладення, не враховуючи періоду перебування особи рядового або начальницького складу у відпустці, відрядженні або її тимчасової непрацездатності. Після закінчення цього строку дисциплінарне стягнення не виконується.

Такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади та звільнення з органів внутрішніх справ, накладені на осіб рядового і начальницького складу, які тимчасово непрацездатні або перебувають у відпустці, відрядженні, виконуються після їх прибуття до місця проходження служби.

Пунктом 2.1 розділу ІІ Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12 березня 2013 року № 230 (далі - Інструкція) встановлено, що підставами для проведення службового розслідування є порушення особами рядового начальницького складу службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів. Доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмування (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

Відповідно до підпунктів 2.5, 2.6 Інструкції, підстави для призначення службового розслідування можуть міститися в службових документах осіб РНС, матеріалах перевірок, письмових зверненнях громадян України, осіб без громадянства та іноземців, депутатських запитах та зверненнях народних депутатів України, повідомленнях уповноважених органів досудового розслідування, заявах і повідомленнях інших правоохоронних органів, підприємств, установ і організацій незалежно від їх підпорядкування і форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації або в інших документах, отриманих в установленому законодавством України порядку.

Підставою для проведення службового розслідування є належним чином письмово оформлений наказ уповноваженого на те начальника.

Підпунктом 6.3.2 пункту 6.3 Інструкції передбачено, що особа, стосовно якої проводиться розслідування, має право брати участь у службовому розслідуванні, у тому числі давати усні чи письмові пояснення, робити заяви, в установленому порядку подавати документи, які мають значення для проведення службового розслідування.

Забороняється затверджувати висновок службового розслідування без отримання від особи РНС письмового пояснення або за відсутності акта про її відмову в наданні письмового пояснення. Небажання особи РНС, відносно якої проводиться службове розслідування, надавати пояснення не перешкоджає затвердженню висновку службового розслідування та накладенню дисциплінарного стягнення (пункт 6 Інструкції).

Згідно з пунктом 6.3.5. пункту 6.3 Інструкції особа, стосовно якої проводиться розслідування має право за письмовим рапортом ознайомлюватися з висновком службового розслідування, а також з матеріалами, зібраними в процесі його проведення, у частині, яка її стосується, крім випадків, визначених законодавством України.

Відповідно до абзаців першого, другого та п'ятого частини першої розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09 листопада 2016 року № 1179 під час виконання службових обов'язків поліцейський повинен:

неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

професійно виконувати свої службові обов'язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами;

неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, пов'язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України «Про Національну поліцію», «Про запобігання корупції» та іншими актами законодавства України.

Відповідно до пункту 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

З матеріалів справи вбачається, що притягненню позивача до дисциплінарної відповідальності передувало службове розслідування, яке призначено та проведено відповідно до наказу від 29 грудня 2017 року № 1836 «Про призначення та проведення службового розслідування».

Доводи позивача про не відібрання письмових пояснень під час проведення службового розслідування не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду.

Представником відповідача надано до матеріалів справи письмові пояснення ОСОБА_1 від 10 січня 2018 року, які надавались стосовно обставин, які були предметом службового розслідування.

За результатами проведеного службового розслідування складом комісії, який визначено наказом від 29 грудня 2017 року № 1836 «Про призначення та проведення службового розслідування» складено 17 січня 2018 року висновок службового розслідування за фактом можливих неправомірних дій з боку окремих поліцейських Голосіївського УП та невчасного інформування поліцейських УПО в Київській області про заплановане проведення слідчих дій., який затверджено заступником Голови Національної поліції України - начальником Головного управління Національної поліції у місті Києві полковником поліції.

Висновок службового розслідування від 17 січня 2018 року містить посилання на письмові пояснення, відібрані у позивача під час проведення службового розслідування.

З даного висновку вбачається, що: « 29 грудня 2017 року у рамках кримінального провадження від 11 вересня 2017 року № 0008427 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 263 КК України, на підставі ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва групою працівників Голосіївського управління поліції із залученням полку поліції особливого призначення № 1 проведено обшук у помешканні громадянина «К», у ході якого було виявлено та вилучено 11 предметів, схожих на набої до зброї травматичної дії калібру 9 мм.

Згодом у мережі Інтернет з'явилася публікація та відеоматеріал, в якому вбачаються ознаки порушення порядку проведення обшуку, що може вказувати на неправомірні дії працівників.

09 січня 2018 року прокуратурою міста Києва за викладеними в інтернет-ресурсах фактах, що стосуються перебігу вказаних подій, розпочато кримінальне провадження № 0000015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 365 КК України, за фактом перевищення службових повноважень працівниками Голосіївського управління поліції. Шляхом аналізу вказаних відеоматеріалів, у чоловікові, що підходив до місця, в якому потім було виявлено предмети, схожі на набої, попередньо вбачається чоловік схожий на ОСОБА_1 та видно як зазначена особа, в порушення вимог статті 223 КПК України заходить в інше приміщення, щось дістає з кишені та кладе в те місце кімнати, де згідно з протоколом обшуку через деякий час вилучено згадані набої. ОСОБА_1 підтвердити вказаний факт відмовився, чим проявив нещирість.

Позивач повідомив, що під час проведення слідчих дій 29 грудня 2017 року він діяв відповідно до вимог норм чинного законодавства, порушень службової дисципліни не допускав. Будь-які можливі з його боку неправомірні дії заперечив. Проте, на пред'явлених йому частинах відео чітко вказати свою присутність на ньому та ідентифікувати себе не зміг, мотивуючи поганою якістю відеозапису. Провину з даного приводу не визнав.

Комісія дійшла висновку, що ОСОБА_1 непрофесійно виконував свої службові обов'язки під час проведення обшуку, чим порушив вимоги абзацу 2 частини першої статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, пунктів 1, 2 частини першої статті 18, абзацу першого, другого та п'ятого частини першої розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09 листопада 2016 року № 1179 а також Присягу працівника поліції».

У висновку також зазначено про те, що у ході проведення службового розслідування підтвердити чи спростувати факт вчинення поліцейськими протиправних дій під час проведення обшуку немає можливості, оскільки вина доводиться у законному порядку і встановлюється обвинувальним вироком суду.

Однак, у діях працівників Голосіївського УП та працівників Головного управління встановлено ряд порушень вимог Закону України «Про Національну поліцію», Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України», Кримінального процесуального кодексу України та інших нормативно-правових актів, які регламентують діяльність поліції.

Встановлені комісією обставини стали підставою для видання відповідачем 18 січня 2018 року наказу № 34 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Головного управління» та за вчинення дисциплінарного проступку, що полягав у порушенні вимог абзацу 2 частини першої статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, абзацу першого, другого та п'ятого частини першої розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09 листопада 2016 року № 1179, Присягу працівника поліції та пункту 2, 3 частини першої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» на начальника сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Голосіївського управління поліції капітана поліції ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

На підставі наказу від 18 січня 2018 року № 34 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Головного управління» відповідачем 18 січня 2018 року видано наказ № 41о/с «Щодо особового складу» та відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції згідно з пунктом 6 (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) частини першої статті 77 капітана поліції ОСОБА_1 начальника сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Голосіївського управління поліції, 18 січня 2018 року, встановивши щомісячну премію за січень 2018 року у розмірі 0 відсотків.

Разом з тим, суд дійшов висновку, що жодних підтверджень допущення позивачем порушень вимог Закону України «Про Національну поліцію», Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України», Кримінального процесуального кодексу України та інших нормативно-правових актів, які регламентують діяльність поліції відповідачем до суду надано не було.

Відповідачем не було наведено належних та допустимих доказів на підтвердження обставин вчинення відповідачем протиправних дій, які знайшли своє підтвердження під час службового розслідування.

Висновок службового розслідування базується лише на припущеннях.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача стосовно того, що позивач не оскаржував висновок службового розслідування, яким було встановлено факт порушення ним службової дисципліни, а також на підставі якого було прийнято рішення про притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції, оскільки відповідачем не дотримано вимоги пункту 6.5 Інструкції та не надано позивачу можливість ознайомитись з висновком та матеріалами службового розслідування.

Судом встановлено, що позивач звертався до відповідача 22 січня 2018 року із запитом на інформацію, в якому, він просив надати належним чином завірені копії документів, зокрема, висновку службової перевірки.

З листа відповідача від 26 січня 2018 року вбачається, що надання копії висновку та матеріалів службового розслідування не виявляється можливим, оскільки у висновку службового розслідування містяться персональні дані інших працівників.

Таким чином, суд вважає, що відповідачем не вжито заходів щодо надання позивачу можливості ознайомитись з висновком та матеріалами службового розслідування з метою реалізації права на оскарження.

Судом також встановлено, що позивача не було відсторонено від посади, відповідно до частини третьої статті 70 Закону України «Про Національну поліцію», у зв'язку із відкриттям 09 січня 2018 року прокуратурою міста Києва кримінального провадження № 0000015, що підтверджено відсутністю прийнятих наказів про відсторонення позивача від займаної посади.

Матеріали справи не містять обвинувального вироку, яким би позивача було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, та яке б набрало законної сили.

Окрім того, відповідачем також не надано доказів врахування при прийняття спірного наказу обставин та фактів, про які йдеться у статті 14 Дисциплінарного статуту.

Так, звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Разом з тим, з урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що звільнення позивача із займаної посади не відповідає тяжкості вчиненого проступку та відповідачем при прийнятті рішень чітко не визначено і не обґрунтовано застосування саме найсуворішого виду дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з займаної посади. Вказаних підстав відповідачем не було також наведено і при наданні відзиву на позов.

За таких обставин суд приходить до висновку, що спірні накази в частині притягнення позивача до відповідальності та звільнення зі служби в поліції є протиправним, а тому підлягають скасуванню, в частині, що стосується позивача.

Задовольняючи позовні вимоги щодо визнання протиправними та скасування оскаржуваних наказів в частинах, які стосуються відповідача, суд вважає, що ОСОБА_1 підлягає поновленню на службі в поліції на посаді начальника сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Голосіївського управління поліції з 19 січня 2018 року.

Статтею 235 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач підлягає поновленню на посаді начальника сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Голосіївського управління поліції з виплатою передбаченого законодавством грошового забезпечення за встановленими нормами відповідно до його посади, звання та вислуги за весь час вимушеного прогулу, тобто з дня звільнення - 19 січня 2018 року по день постановлення судом рішення у даній справі.

Окрім того, відповідно до пунктів 2-3 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про:

2) присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць;

3) поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відтак, рішення суду в частині поновлення позивача на посаді начальника сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Голосіївського управління поліції та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі стягнення за один місяць підлягає негайному виконанню.

Суд дійшов висновку, що позивачем надано належні та необхідні докази, які свідчать про обґрунтованість заявлених позовних вимог в даній частині, та під час вирішення справи знайшли своє підтвердження.

Відповідачем не було під час судового розгляду доведено протилежного.

Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (частина друга статті 2 КАС України).

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Суд не може витребувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на задоволення позовних вимог та згідно з вимогами статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати позивача у сумі 704,80 гривень, сплачені згідно квитанцією від 20 лютого 2018 року № 0.0.969962083.1, підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Відповідно до частини четвертої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальних опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійсненим ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

З позовної заяви вбачається, що станом на дату подачі позовної заяви, з урахуванням судових засідань які відбудуться, вартість послуг адвоката визначено у розмірі 10000,00 гривень.

Разом з тим, матеріали справи не містять детального опису робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом позивача, а також інших підтверджуючих документів та/або розрахунків, що є підставою для відмови у зазначеній частині.

Із системного аналізу вище викладених норм та з'ясованих судом обставин вбачається, що позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 72-73, 76-77, 139, 143, 243-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати:

наказ Головного управління Національної поліції у місті Києві від 18 січня 2018 року № 34 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Головного управління Національної поліції у місті Києві» в частині начальника сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Голосіївського управління поліції капітана поліції ОСОБА_1 про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції;

наказ Головного управління Національної поліції у місті Києві від 18 січня 2018 року № 41о/с в частині звільнення капітана поліції ОСОБА_1, начальника сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Голосіївського управління поліції зі служби в поліції згідно з пунктом 6 (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліції».

Поновити ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді начальника сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Голосіївського управління Національної поліції у місті Києві з поновленням та виплатою йому всього передбаченого чинним законодавством грошового та речового забезпечення за встановленими нормами відповідно до його посади, спеціального звання та вислуги за час вимушеного прогулу з 19 січня 2018 року по день поновлення на роботі, зарахувавши час вимушеного прогулу у загальний строк служби в поліції.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді начальника сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Голосіївського управління Національної поліції у місті Києві та зобов'язання Головного управління Національної поліції у місті Києві виплатити йому грошове та речове забезпечення за встановленими нормами відповідно до його посади, спеціального звання та вислуги за один місяць.

Присудити на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1, АДРЕСА_1) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у місті Києві (, 01601, місто Київ, вулиця Володимирська, 15) сплачений позивачем судовий збір у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривень, 80 копійок).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Відповідно до частини першої статті 293 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 255 КАС України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.І. Келеберда