Справа № 820/2128/18
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2018-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м.Харків
12 червня 2018 р. № 820/2128/18
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мельникова Р.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківського національного університету Повітряних Сил імені І.Кожедуба про визнання протиправною дії та зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:
- визнати протиправними дії Харківського національного університету Повітряних Сил імені І. Кожедуба, яка полягає у розрахунку та виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби без урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, індексації, які ОСОБА_1 отримував під час проходження військової служби;
- зобов`язати Харківський національний університет Повітряних Сил імені І. Кожедуба здійснити перерахунок розміру одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, індексації, які ОСОБА_1 отримував під час проходження військової служби, здійснити виплату суми перерахунку, подати протягом п`ятнадцяти днів, з дня набрання постановою законної сили, звіт про виконання судового рішення;
- подати протягом п`ятнадцяті днів, з дня набрання постановою законної сили, звіт про виконання судового рішення, що передбачено ч. 1 ст.382 КАС України.
В обґрунтування позову позивачем зазначено, що відповідачем при звільненні позивача з військової служби було протиправно здійснено виплату одноразової грошової допомоги при звільненні без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації, які ОСОБА_1 отримував під час проходження військової служби. Позивач звернувся до відповідача із відповідною заявою щодо здійснення нового розрахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, індексації, які позивач отримував під час проходження військової служби та виплати позивачу своєчасно не виплачену частину одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, індексації. Як вказано позивачем у позові, відповідач у визначений законодавством час не здійснив позивачу новий розрахунок розміру одноразової грошової допомоги при звільненні. З огляду на вказане позивач звернувся до суду із позовом з метою захисту своїх порушених прав.
Ухвалою суду від 11.04.2018 року прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі за вищевказаним позовом.
Представником відповідача через канцелярію суду подано відзив, в якому вказано, що відповідач проти заявленого позову заперечує, оскільки на теперішній час відсутні будь-які законні підстави для здійснення перерахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 , оскільки нарахування та виплата одноразової грошової допомоги при звільненні при звільненні здійснюється відповідачем відповідно до п.38.6 наказу Міністра оборони України №260 від 11.06.2008 року, якою чітко визначено, що саме включається до місячного грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога при звільненні. При цьому, щомісячна додаткова грошова винагорода та індексація не враховуються. Отже, на думку відповідача позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.
Ухвалою суду від 15.05.2018 року розгляд справи за вище вказаним позовом ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Представник позивача або позивач в судове засідання не прибули, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином. Від представника позивача через канцелярію суду надійшла заява, в якій вказано про розгляд справи без участі позивача та представника позивача.
Представник відповідача в судове засідання прибув, через канцелярію суду подав клопотання, в якому просив суд розгляд справи здійснити в порядку письмового провадження.
Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до положень частини 4 статті 229 КАС України.
Частиною 9 статті 205 КАС України передбачено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними в матеріалах справи доказами.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши доводи позову і заперечень проти нього, суд встановив наступне.
З матеріалів вбачається, що ОСОБА_1 , проходив військову службу в Збройних силах України на посаді начальника кафедри Харківського національного університету Повітряних Сил імені І.Кожедуба.
Під час проходження військової служби позивач отримував у складі грошового забезпечення щомісячну додаткову грошову винагороду та індексацію, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією розрахункової книжки серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 .
Наказом Міністра оборони України №335 від 09.10.2013 р. полковника ОСОБА_1 , начальника кафедри аеродромно-технічного та тилового забезпечення авіації інженерно-авіаційного факультету Харківського національного університету Повітряних Сил звільнено у запас відповідно до пункту "б" (за станом здоров`я) частини шостої ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Вислуга років у ЗС: календарна - 27 р. 02 міс. (а.с. 55).
З матеріалів справи вбачається, що наказом начальника Харківського національного університету Повітряних Сил від 29.10.2013 року №246 з 29.10.2016 року позивача виключено із списків особового складу університету та всіх видів забезпечення.
З наявної в матеріалах копії розрахункової книжки серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 вбачається, що відповідачем було виплачено одноразову грошову винагороду при звільненні у розмірі 86258,25 грн.
При цьому, матеріали справи містять довідку-розрахунок за підписом т.в.о. начальника Харківського національного університету Повітряних Сил, наданої на виконання ухвали суду від 31.05.2018 року, з якої вбачається, що одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби, згідно наказу МОУ №260 від 11.03.2008 року п. 38.1 за 27 років виплачено у розмірі 86258,25 грн із розрахунку 6389,50 * 27 р. * 50%.
В той же час, з вказаної довідки-розрахунку вбачається, що вхідними виплатами, використаними задля обрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні відповідачем було використано: військове звання у розмірі 135,00 грн., посадовий оклад у розмірі 1720,00 грн., вислуга років у розмірі 742,00 грн., вчене звання у розмірі 430,00 грн., наукова ступінь у розмірі 258,00 грн., надбавка ВОВЗ у розмірі 1298,50 грн., таємність у розмірі 258,00 грн., премія у розмірі 1548,00 грн.
Отже, розрахунок одноразової грошової допомоги при звільненні відповідачем було здійснено без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації.
Позивач, вважаючи, що відповідачем нарахування та виплата одноразової грошової допомоги при звільненні було протиправно здійснено без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації, звернувся до відповідача із відповідною заявою щодо здійснення нового розрахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, індексації, які позивач отримував під час проходження військової служби та виплати позивачу своєчасно не виплаченої частини одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. На підтвердження вказаного до суду надано примірник заяви позивача датований 26.03.2018 року.
Як вказано позивачем у позові, відповідач у визначений законодавством час не здійснив позивачу новий розрахунок розміру одноразової грошової допомоги при звільненні, що безпосередньо стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.
При цьому, позивачем в адміністративному позові вказано, що під час проходження військової служби йому були нараховані та виплачені щомісячна додаткова грошова винагорода та індексація, а отже такі суми належать до грошового забезпечення позивача та мали бути враховані відповідачем до суми його місячного грошового забезпечення для розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні.
Вирішуючи питання обґрунтованості заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
Склад грошового забезпечення визначений положеннями ч.2 ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" відповідно до якої до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Відповідно до ч.3 ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Згідно із ч.4 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" грошове забезпечення виплачується в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та має забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Відповідно до п. 2 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової служби, які звільняються з військової служби, зокрема, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за умови наявності у військовослужбовця вислуги 10 років і більше.
Згідно із пунктом 1 Постанови КМУ № 1294 від 07.11.2007 р. "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
При цьому, Наказом Міністра оборони України № 260 від 11 червня 2008 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14 липня 2008 року за № 638/15329, затверджена Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам.
Відповідно до п.38.1 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Як передбачено п. 38.6 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам військовослужбовцям, які звільняються з підстав, зазначених у пунктах 38.1 та 38.2 цієї Інструкції, до їх місячного грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога, включаються: звільненим з посад, на які вони були призначені, - оклад за штатною посадою, оклад за військовим званням і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення).
При цьому, Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889 Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій встановлено щомісячну додаткову грошову винагороду для окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій.
Відтак, Постановою від 22.09.2010 року №889 визначено, що військовослужбовцям Державної прикордонної служби (крім тих, що зазначені в підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби) - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.
Відповідно до п.2 Постанови від 22.09.2010 року №889 граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Службою зовнішньої розвідки за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.
В той же час, Постановою КМУ від 13.03.2013 р. №161 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889" для військовослужбовців, зокрема, Збройних Сил України (крім тих, що зазначені у підпункті 1 пункту 1 цієї постанови, та військовослужбовців строкової військової служби) запроваджений новий вид забезпечення - щомісячна додаткова грошова винагорода у таких розмірах: з 1 квітня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 року - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.
Суд зазначає, що ОСОБА_1 за період отримав щомісячну додаткову грошову винагороду у розмірі 40% місячного грошового забезпечення, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією розрахунковою книжкою позивача.
Вище вказана обставина свідчить про нарахування та виплату позивачу під час проходження ним військової служби щомісячної додаткової грошової винагороди.
При цьому, як передбачено п.2 постанови КМУ від 13.03.2013 р. №161 Міністерство оборони зобов`язувалося забезпечити здійснення видатків, пов`язаних з набранням чинності цією постановою, в межах видатків на оплату праці, передбачених Міністерству в Державному бюджеті України на 2013 рік.
В той же час, як встановлено судом зміни, що вносилися до постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889, істотно не зачіпали положень пункту 2 цієї постанови.
На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889 Міністр оборони України наказом від 15.11.2010 року № 595 затвердив Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, яку зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29.11.2010 року за № 1194/18489; з наступними змінами, положення якої стали застосовуватися з 01.10.2010 року.
При цьому, у пункті 3 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України наведено перелік складових грошового забезпечення, з якого має обраховуватися й виплачуватися винагорода і який за обсягом є меншим за перелік, встановлений у пункті 2 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Відповідно до п.5 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України винагорода виплачується як окремий платіж разом (одночасно) з грошовим забезпеченням.
В той же час, у п.8 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України вказано, що грошова винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Як передбачено п.9 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України розміри винагороди встановлюються наказами Міністра оборони України (начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони) з урахуванням конкретної військової частини, займаної посади та особливостей умов проходження служби в межах видатків на грошове забезпечення, передбачених для Міністерства оборони (Головного управління розвідки Міністерства оборони) в Державному бюджеті України на відповідний рік.
При цьому, згідно із п.10 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України командир військової частини за наявності обставин, передбачених у цьому пункті, має право зменшувати розмір винагороди.
Таким чином, враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що щомісячна додаткова грошова винагорода, яка передбачена постановою КМУ від 22.09.2010 року № 889, не входить до структури і складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується й виплачується одноразова грошова допомога на підставі пункту 2 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", оскільки така винагорода має окремий, особливий і разовий вираз виплати, з огляду на те, що вона виплачується тільки тим категоріям військовослужбовцям, перелік яких наведений у цій постанові, і тоді, коли у фонді грошового забезпечення наявні (передбачені) кошти для її виплати; вона (винагорода) виплачується як доповнення до суми грошового забезпечення. Отже, виплата такої винагороди ставиться в залежність від порядку й умов, що нормативно встановлені розпорядником коштів, відповідно до яких, зокрема, щомісячна її виплата можлива, коли військовослужбовець перебуває на військовій службі, і водночас вона не включається до складу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.
Зазначена позиція суду відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 01.03.2018 року у справі №761/17387/17.
В той же час, доводи позивача щодо наявності правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 20.10.2015 року у справі №21-2942а15 та у постанові від 10.03.2015 року у справі № 21-70а15 не можуть вважатися судом належними, оскільки у вказаній справі Верховним Судом України викладено позицію щодо врахування щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовця, яку він отримував під час проходження служби, з якої нараховані і сплачені страхові внески, до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення пенсії, що не стосується даної справи.
З огляду на вище викладене суд приходить до висновку, що в даному випадку щомісячна додаткова грошова винагорода не підлягає врахуванню під час розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 , а відтак, позовні вимоги позивача в частині, що стосуються одноразової грошової допомоги при звільненні задоволенню не підлягають.
Стосовно позовних вимог позивача, що стосуються врахування індексації грошового забезпечення та необхідності його врахування до розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 суд зазначає наступне.
Відповідно до положень ст. 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 року №1282-XII індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Згідно із положеннями ст. 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника.
Отже, слід дійти висновку, що індексація є частиною державної системи соціального захисту громадян, спрямованою на підтримання їх купівельної спроможності та не має статусу основного чи додаткового виду грошового забезпечення військовослужбовця, у зв`язку з чим підстави для включення індексації до розрахунку суми одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 відсутні.
З огляду на вище викладене суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача в частині, що стосується врахування індексація грошового забезпечення та необхідності його врахування до розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 .
Таким чином, враховуючи встановлені під час судового розгляду справи обставини, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог позивача.
Стосовно заявленого позивачем клопотання про зобов`язання Харківського національного університету Повітряних Сил імені І.Кожедуба подати протягом п`ятнадцяті днів, з дня набрання постановою законної сили, звіт про виконання судового рішення, що передбачено ч. 1 ст.382 КАС України суд зазначає наступне.
Згідно з приписами частин 1 та 2 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Оскільки під час розгляду даної справи суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, то у суду відсутні підстави для задоволення клопотання позивача заявленого відповідно до ч. 1 ст.382 КАС України.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частин 1 та 3 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
З урахуванням встановлених фактів, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись ст.ст. 243-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд
В И Р І Ш И В:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Харківського національного університету Повітряних Сил імені І.Кожедуба про визнання протиправною дії та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Мельников Р.В.