Справа № 489/4494/17
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2018-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2018 р.м.ОдесаСправа № 489/4494/17

Категорія: 10.3 Головуючий в 1 інстанції: Боброва І.В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді -Кравченка К.В.,
судді -Джабурія О.В.,
судді -Вербицької Н.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 04 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради про визнання дій протиправними,-

В С Т А Н О В И В:

В вересні 2017 року ОСОБА_4 (надалі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради (надалі - відповідач, ДПтаСЗ), в якому просив визнати протиправною вимогу управління соціальних виплат і компенсації Інгульського району ДПтаСЗ (надалі - управління ДПтаСЗ) пред'явити для проходження фізичної ідентифікації внутрішньо переміщеної особи довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та ідентифікаційний код.

В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що під час проходження фізичної ідентифікації позивача фахівцем управління ДПтаСЗ для посвідчення особи вимагався оригінал довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та ідентифікаційний код. Позивач вважає, що такі дії фахівця управління ДПтаСЗ є протиправними, оскільки довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи не належить до документів, що посвідчують особу, а такий документ як ідентифікаційний код, жодним органом влади України не видається.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 04.04.2018 року в задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти по справі нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 01.09.2017 року позивач звернувся до управління ДПтаСЗ із заявою про продовження виплати щомісячної адресної грошової допомоги внутрішньо переміщеним особам. Разом із заявою позивач надав копії та оригінали паспорта, реєстраційного номеру облікової картки платника податків, довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

11.09.2017 року позивачем було отримано повідомлення про необхідність з`явитись до управління ДПтаСЗ для проходження фізичної ідентифікації та при собі мати довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, документ, що підтверджує особу та ідентифікаційний код.

Під час проходження фізичної ідентифікації позивача спеціалістом управління ДПтаСЗ окрім документу, який посвідчує особу, також вимагався оригінал довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, копія якої є у справі за заявою про продовження виплати допомоги, та ідентифікаційного коду.

Позивач вважає, що такі дії спеціаліста управління ДПтаСЗ порушують його права.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зробив висновок, що права позивача порушені не були, а позовні вимоги позивача є безпідставними.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до п.7 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою КМУ від 08.06.2016 року №365 (надалі - Порядок №365), для призначення (відновлення) соціальних виплат структурний підрозділ з питань соціального захисту населення за власною ініціативою або за зверненням органів, що здійснюють соціальні виплати, протягом 15 робочих днів з дня отримання відповідної заяви внутрішньо переміщеної особи або з дня надходження звернення від органів, що здійснюють соціальні виплати, проводить перевірку достовірності зазначеної в заяві інформації про фактичне місце проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи.

Згідно з п.8 Порядку №365, за результатами проведення перевірки структурним підрозділом з питань соціального захисту населення складається акт обстеження матеріально-побутових умов сім'ї за формою, встановленою Мінсоцполітики, який підписується всіма повнолітніми внутрішньо переміщеними особами та у визначених законодавством випадках - їх законними представниками, а також представниками структурного підрозділу з питань соціального захисту населення.

Пунктом 9-1 Порядку №365 передбачено, що у разі відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування представник структурного підрозділу з питань соціального захисту населення робить відповідний запис в акті обстеження матеріально-побутових умов сім'ї та надає внутрішньо переміщеній особі письмове повідомлення про необхідність протягом трьох робочих днів з дати складення акта обстеження матеріально-побутових умов сім'ї з'явитися до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення для проходження фізичної ідентифікації.

Як вбачається з відзиву на позовну заяву та наданих відповідачем доказів, для виконання п.7 Порядку №365 та можливості призначення допомоги позивачу, 11.09.2017 року соціальним інспектором контрольно-ревізійного відділу управління фінансів департаменту було здійснено вихід за вказаною в заяві позивача адресою.

Оскільки на момент перевірки достовірності зазначеної в заяві інформації про фактичне місце проживання/перебування позивача, останнього вдома не було, йому було залишено повідомлення про необхідність з'явитися до управління ДПтаСЗ для проходження фізичної ідентифікації в триденний термін.

14.09.2017 року позивач з'явився до управління ДПтаСЗ, де при надані документів пройшов фізичну ідентифікацію, про що було складено акт «ідентифікація фізичної внутрішньо переміщеної особи», який було передано на розгляд комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат.

Відповідно до витягу з протоколу №34 засідання комісії з питання призначення (відновлення) соціальних виплат від 25.09.2017 року, на підставі акту від 14.09.2017 року та заяви від 01.09.2017 року було вирішено призначити позивачу соціальні виплати внутрішньо переміщеним особам відповідно до п.12 Порядку №365.

Рішенням про призначення допомоги переміщеним особам на проживання від 25.09.2017 року позивачу було призначено допомогу з 01.09.2017 року по 28.02.2018 року в розмірі 442,00 грн. щомісячно.

Наведені обставини підтверджуються наданими відповідачем копіями наведених вище документів.

Враховуючи наведене та те, що управління ДПтаСЗ діяло відповідно до Порядку №365, а рішенням від 25.09.2017 року позивачу було призначено виплату щомісячної адресної грошової допомоги внутрішньо переміщеним особам, колегія суддів робить висновок, що факт порушення прав позивача відсутній, оскільки оскаржувана вимога фахівця управління ДПтаСЗ про надання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та ідентифікаційного коду, не стала підставою для відмови позивачу у призначенні вказаної допомоги.

Слід зазначити, що виявлення невідповідності діяльності суб'єкта владних повноважень хоча б одному із зазначених у ч.2 ст.2 КАС України критеріїв для оцінювання його рішень, дій та бездіяльності може бути підставою для задоволення адміністративного позову, однак за умови, що встановлено порушення прав, свобод та інтересів позивача.

Якщо ж факту порушення прав свобод чи інтересів судом не встановлено, то підстави для задоволення позову відсутні незалежно від того, чи є дії або рішення суб'єкта владних повноважень протиправними.

Обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Частиною 1 ст.5 КАС України чітко визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав позивача. Звернення до суду є способом захисту порушених суб'єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах. Захист прав, свобод та інтересів слід відрізняти від їх охорони. Охорона прав та інтересів має на меті запобігти їх порушенню. Охорона здійснюється шляхом встановлення відповідних норм права, правових стимулів, заборон тощо. Натомість, захист прав здійснюється у разі їх порушення.

Отже, відсутність факту порушення відповідачем прав позивача у спірних правовідносин дає суду підстави для відмови у задоволенні заявлених позовних вимог.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.311, ст.315, ст.316, ст.321, ст.322, ст.325, ст.329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення, а рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 04 квітня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено та підписано 14 червня 2018 року.

Головуючий суддя Кравченко К.В.
Судді Джабурія О.В. Вербицька Н. В.