Справа № 349/813/16-а
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2018-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

12 червня 2018 року

Київ

справа №349/813/16-а

адміністративне провадження №К/9901/18606/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф.,

суддів: Гончарової І.А., Олендера І .Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2017 року у складі колегії суддів Оюрізко І.М., Левицької Н.Г., Сапіги В.П. у справі №349/813/16-а за позовом ОСОБА_1 до Закарпатської митниці Державної фіскальної служби про скасування постанови про порушення митних правил та накладення адміністративного стягнення,

У С Т А Н О В И В:

У липні 2016 року ОСОБА_1 (далі - позивач у справі) звернувся до суду з позовом до Закарпатської митниці Державної фіскальної служби (далі - митний орган, відповідач у справі), в якому просив скасувати постанову від 6 липня 2016 року №1045/30514/16 про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 470 Митного кодексу України та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 8500 грн, адміністративну справу відносно нього - закрити.

Позов мотивований тим, що він як іноземний громадянин є нерезидентом та відповідно до законодавства України може використовувати належний йому автомобіль, який зареєстрований за межами території України, без його вивезення за межі території України протягом 1 року.

Постановою Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 20 жовтня 2016 року позов задоволено, скасовано постанову у справі про порушення митних правил №1045/30514/16 від 06 липня 2016 року, винесену заступником начальника Закарпатської митниці Державної фіскальної служби Каращенком А.І. про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 470 Митного кодексу України та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 8500 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач є нерезидентом, зокрема іноземцем, який постійно проживає за межами території України, то в силу вимог статті 380 Митного кодексу України йому дозволено ввезення транспортного засобу для особистого користування на строк до одного року.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2017 року скасовано постанову Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 20 жовтня 2016 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що оскільки відповідно до наданої позивачем під час перетину митного кордону тимчасової посвідки на постійне проживання, позивач має постійне місце проживання в Україні, то він підпадає під визначення пункту 50 статті 4 Митного кодексу України - «резидент», відтак митне оформлення автомобіля було здійснено в режимі «транзит». Оскільки у встановлений законодавством строк позивач не вивіз належний йому автомобіль за межі території України, то щодо нього правомірно складено протокол про порушення митних правил, передбачених частиною третьою статті 470 Митного кодексу України та складено постанову, якою його визнано винним й порушенні цих правил та накладено адміністративне стягнення.

Позивач у поданій касаційній скарзі із посиланням на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального права та процесуального права, просив скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову суду першої інстанції. Зазначає, що поза увагою суду апеляційної інстанції залишилась та обставина, що відповідно до посвідки на постійне проживання в країнах Європейського Союзу, він є іноземним резидентом, де і проживає постійно, відповідно з цього часу він втратив статус резидента України. Як нерезидент, позивач має право на ввіз власного автомобілю, зареєстрованого в іноземній державі, для власного користування строком до одного року.

У запереченні на касаційну скаргу відповідач вказує, що під час перетину митного кордону України позивач пред'явив посвідку на постійне проживання в Україні, на основі якої співробітниками митниці визначено його статус як резидента України. Транспортний засіб, на якому позивач в'їхав в Україну, оформлений у митному режимі «транзит», який передбачає обов'язкове вивезення транспортного засобу за межі території України протягом встановленого частиною першою статті 95 Митного кодексу України строку. Оскільки вимог вказаної норми позивач не дотримав, то стосовно нього правомірно складено постанову про порушення митних правил від 6 липня 2016 року №1045/30514/16.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, вбачає підстави для часткового задоволення касаційної скарги.

Відповідно до статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на момент ухвалення судових рішень) судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі.

Зазначеним вимогам закону судові рішення судів попередніх інстанцій не відповідають.

Суди першої та апеляційної інстанцій установили наступне.

17 червня 2016 року головним державним інспектором відділу митного оформлення №4 м/п «Лужанка» Закарпатської митниці Державної фіскальної служби Величко О.В. складено протокол №1045/30514/16 про порушення ОСОБА_1 митних правил, передбачених частиною третьою статті 470 Митного кодексу України.

Відповідно до вказаного протоколу, позивач 28 квітня 2016 року о 14 год. 23 хв. ввіз на митну територію України через пункт пропуску «Рава-Руська» Львівської митниці Державної фіскальної служби в режимі «транзит» з метою «особистого користування» автомобіль марки «Mercedes-benz», реєстраційний номерний знак Республіки Естонії НОМЕР_1.

6 липня 2016 року за наслідками розгляду протоколу заступником начальника Закарпатської митниці Державної фіскальної служби Каращенком А.І. у відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, винесено постанову №1045/30514/16 в справі про порушення митних правил, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 470 Митного кодексу України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 8 500 грн.

Копію протоколу та постанови відправлено ОСОБА_1 поштою 8 липня 2016 року, що підтверджується відбитком штемпеля на конверті.

17 червня 2016 року в зону митного поста «Лужанка» Закарпатської митниці Державної фіскальної служби на смугу «зелений коридор» (в напрямку виїзду з України) заїхав легковий автомобіль марки «Mercedes-benz», реєстраційний номерний знак Республіки Естонії НОМЕР_1. Позивачем в пункті пропуску через Державний кордон України подано наступні документи: реєстраційний документ на транспортний засіб, паспорт громадянина Росії для виїзду за кордон 51№5653051 від 11 лютого 2013 року, а також тимчасову посвідку на постійне місце проживання в Україні від 18 лютого 2010 року ІФ№010664.

Відповідно до зазначеної посвідки, виданої на підставі статті 4 Закону України «Про імміграцію», позивач прибув в Україну 2009 року з Росії, зареєстрований у АДРЕСА_1, посвідка дійсна безстроково.

17 червня 2016 року в ході митного контролю (в момент виїзду позивача за межі території України) під час аналітично-перевірочних заходів з використанням баз даних «Інспектор-2006» та ЄАІС ДМСУ встановлено, що зазначений автомобіль ввезено в Україну позивачем 28 квітня 2016 року в режимі «транзит».

Оскільки з 28 квітня 2016 року до моменту виїзду позивача 17 червня 2016 року за межі України на ввезеному автомобілі минуло більш, ніж 10 діб, а під час контрольних заходів митним органом встановлено, що відповідний автомобіль ввезено на територію України в режимі «транзит», то відповідачем 6 липня 2016 року прийнято постанову №1045/30514/16, якою позивача визнано винним у порушенні митних правил, передбачених частиною третьою статті 470 Митного кодексу України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 8500 грн.

Відповідно до частини третьої статті 470 Митного кодексу України перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до пункту 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України неоподатковуваний мінімум доходів громадян встановлений в розмірі 17 гривень.

Згідно зі статтею 95 Митного кодексу України для автомобільного транспорту встановлено строк транзитного перевезення в десять діб, а у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - п'ять діб.

Відповідно до статті 458 Митного кодексу України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений законодавством України порядок переміщення товарів і транспортних засобів через митний кордон України і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

За змістом частини першої статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Аналіз наведених положень законодавства свідчить про те, що порушення встановленого статтею 95 Митного кодексу України строку транзитного перевезення товарів (транспортних засобів) є адміністративним правопорушенням, об'єктом якого є встановлений митним законодавством порядок ввезення товарів (транспортних засобів) на територію України, об'єктивна сторона - полягає у порушенні встановленого статтею 95 цього кодексу строку транзитного перевезення, суб'єктивна сторона може мати вираз як у формі умислу, так і необережності.

Для правильного вирішення питання, чи правомірно особу визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення та накладено відповідне стягнення, суду належить з'ясувати, чи наявний в діяннях особи склад такого адміністративного правопорушення.

З рішень судів попередніх інстанцій вбачається, що цього зроблено не було, зокрема суди не встановили, чи дійсно в діяннях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 470 Митного кодексу України.

Висновки судів, хоча і протилежні, зроблені на підставі визнання/невизнання у позивача права на ввезення в Україну належного йому на праві власності автомобілю, зареєстрованого в Естонії, строком до одного року без письмового декларування, сплати митних платежів та застосування засобів гарантування, відповідно до статті 380 Митного кодексу України, залежно від того, є позивач резидентом України чи ні.

Водночас, поза увагою судів обох інстанцій залишились обставини щодо того, в якому митному режимі дійсно перебував належний позивачу автомобіль та чи правомірно він знаходився в такому митному режимі, які мають значення для встановлення складу інкримінованого позивачу правопорушення.

Без встановлення того, в якому саме митному режимі перебував автомобіль позивача, зокрема встановлення того, які саме документи подавались позивачем при під час в'їзду на територію України на означеному автомобілі, неможливо встановити наявність чи відсутність в діяннях позивача складу адміністративного правопорушення, за вчинення якого його визнано винним спірною постановою, адже сам позивач стверджував, що він ввіз автомобіль в режимі «тимчасового ввезення» як нерезидент, а не «транзиту».

Щодо статусу позивача, Суд зазначає, що в матеріалах справи наявні дві посвідки на проживання: одна надає позивачу право постійного проживання на території України, термін дії якої необмежений (видана 18 лютого 2010 року), інша - надає йому право проживання на території Європейського Союзу (видана 16 квітня 2013 року).

При цьому в матеріалах справи наявні дані лише про те, що посвідка на постійне проживання в Україні від 18 лютого 2010 року пред'явлена позивачем 17 червня 2016 року під час виїзду за її межі.

За таких обставин незрозуміло, чому митний орган та суд апеляційної інстанції дійшли висновку про те, що позивач перебуває в статусі резидента України, адже судами не встановлено, чи підтвердив позивач свій статус нерезидента (чи пред'являв він посвідку на проживання на території Європейського Союзу від 16 квітня 2013 року) під час в'їзду в Україну у квітні 2016 року, та, відповідно, чи було дотримано вимог статті 380 чи 381 Митного Кодексу України, - залежно від того, в який митний режим поміщався транспортний засіб.

Відповідно до частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема, суд не дослідив зібрані у справі докази.

За таких обставин, керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 20 жовтня 2016 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2017 року скасувати, справу №349/813/16-а направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Р.Ф.Ханова

І.А.Гончарова

І.Я.Олендер