Справа № 806/1914/18
Суддя: Нагірняк Микола Федорович
Дата ухвалення: 2018-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2018 року м.Житомир справа № 806/1914/18

категорія 6.2.1

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Нагірняк М.Ф.,

секретар судового засідання Добровольська Н.А.,

за участю: позивач ОСОБА_1,

представник позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов'язання повторно розглянути заяву про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання протиправною відмову, зобов'язання повторно розглянути заяву про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою.

В судовому засіданні Позивач та представник Позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі і пояснили, що у жовтні 2017року Позивач зверталася до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 1,00га для ведення особистого селянського господарства за межами с.Миролюбівка Житомирського району. 22.11.2017року Відповідач листом відмовив Позивачу у наданні дозволу. Замовивши нове викопіювання земельної ділянки у районному відділі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, Позивач у грудні 2017року повторно звернулася до Відповідача з аналогічним клопотанням.

На думку Позивача та її представника, Відповідач свої листом від 22.01.2018року повторно протиправно відмовив у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою. Такі відмови Відповідача вважають протиправними і такими, що підлягають скасуванню.

Представник Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, Відповідача по справі, в судовому засіданні проти позову заперечила і пояснила, що дійсно Позивач двічі зверталася із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 1,00га для ведення особистого селянського господарства за межами с.Миролюбівка Житомирського району. Листом від 22.11.2017року Позивачу було відмовлено в наданні такого дозволу, так як зазначена Позивачем земельна ділянка не була включена до переліку земельних ділянок, які пропонувалися передавати у власність в четвертому кварталі поточного року.

Листом від 22.01.2018року Позивачу повторно було відмовлено в наданні такого дозволу, так як із наданого Позивачем викопіювання бажаної земельної ділянки неможливо було встановити її місце розташування.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення Позивача, представника Позивача та представника Відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо порядку надання земельних ділянок державної або комунальної власності у власність громадянам регулюються правовими нормами Земельного кодексу України, що були чинні на день виникнення таких відносин.

За приписами ч.3 ст.22 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам, окрім іншого, для ведення особистого селянського господарства.

В розумінні вимог ст.ст.81,116 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Як зазначено в частині другій статті 123 Земельного кодексу України, особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Судом встановлено та визнається сторонами, що у жовтні 2017року Позивач зверталася до Відповідача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 1,00га для ведення особистого селянського господарства за межами с.Миролюбівка Житомирського району Житомирської області і надала викопіювання із кадастрової карти з бажаним місцем розташування земельної ділянки (а.с.33).

Право Позивача на отримання у власність земельної ділянки орієнтовною площею 1,00га для ведення особистого селянського господарства в судовому засіданні не оспорюється. Суть спору між сторонами в даній справі зведена виключно щодо правомірності рішень Відповідача, прийнятих за результатами розгляд звернень Позивача та наявності порушення прав Позивача такими рішеннями.

Судом встановлено та визнається сторонами, що відповідно до положень ст.122 цього Кодексу саме до повноважень Відповідача віднесено вирішення питання про передачу земельної ділянки сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту у власність або у користування для ведення особистого селянського господарства.

Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області за результатами розгляду вказаного клопотання листом від 22.11.2017 №Ш-15440/0-11955/6-17 повідомило Позивача про те, що відповідно до вимог постанови КМ України від 07.06.2017року №413 (надалі - Постанова №413) вказана земельна ділянка не входить до переліку земельних ділянок для передачі у власність в межах норм безоплатної приватизації на території області у четвертому кварталі 2017року, що є підставою для відмови в наданні такого дозволу (а.с.20).

30.11.2017року Позивач повторно звернулася до Відповідача із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 1,00га для ведення особистого селянського господарства за межами с.Миролюбівка Житомирського району Житомирської області і надала викопіювання із кадастрової карти з бажаним місцем розташування земельної ділянки (а.с.51-55).

Вказана заява надійшла до Відповідача 07.12.2017року.

Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області за результатами розгляду вказаного клопотання листом від 22.01.2018року №Ш-16759/0-178/0/22-18 повідомило Позивача про те, що із наданого викопіювання бажаної земельної ділянки неможливо встановити її місце розташування, що є підставою для відмови в наданні такого дозволу. Така відмова надана із порушенням місячного строку (а.с.20).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 123 Земельного кодексу України, Відповідач, як відповідний орган виконавчої влади відповідно до наданих повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналогічна правова норма закріплена в частині сьомій статті 118 Земельного кодексу України.

Тобто, такі звернення підлягали розгляду у місячний термін, а підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Про виключний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки прямо зазначено в Ухвалі Конституційного Суду України " Про відмову у відкритті конституційного провадження у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України" від 29 вересня 2015 року N 44-у/2015 (Справа N 2-40/2015).

Аналогічна правова позиція викладена Постанові Верховного суду України від 19.01.2016 року (справа №824/167/15-а/21-3690а15).

У зв'язку з цим суд частково погоджується із доводами представника Позивача та вважає безпідставними доводи представника Відповідача, що при розгляді звернення Позивача правомірно були враховані вимоги зазначеної Постанови №413.

По-перше, затверджена Постановою №413 "Стратегія удосконалення механізму управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними" - це алгоритм дій уряду в майбутньому у цій сфері, а тому вона не містить правових норм для врегулювання цих відносин. Більш того, в ній прямо зазначено, що "для реалізації Стратегії необхідно розробити проекти нормативно-правових актів".

По-друге, відповідно до вимог ст.92 Конституції України, ст.6 Земельного кодексу України виключно до повноважень Верховної ради України віднесено регулювання земельних відносин шляхом прийняття законів.

Водночас, при дослідженні в судовому засіданні викопіювання із кадастрової карти з бажаним місцем розташування земельної ділянки, що долучалася Позивачем до свого звернення, дійсно неможливо встановити місце її розташування, її межі, ідентифікувати її відносно інших земельних ділянок за межами с.Миролюбівка Житомирського району.

Крім цього, суд зазначає, що в розумінні вимог частини 7 статті 118 Земельного кодексу України ненадання Відповідачем у місячний строк дозволу на розробку проекту землеустрою надає Позивачу право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомити Відповідача. Тобто, спосіб захисту права Позивача визначений безпосередньо законодавцем і не потребує ухвалення судового рішення.

Більш того, частиною 10 статті 118 Земельного кодексу України визначено, що до суду можуть бути оскаржені лише відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду.

Проаналізувавши наведені норми Земельного кодексу України, суд вважає, що ненадання Відповідачем у встановлені строки дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або вмотивованої відмови у його наданні у встановлений строк не порушує права Позивача, так як не перешкоджає розробці проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, оскільки особа, в тому числі Позивач, має право замовити розробку такого проекту самостійно.

Такі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 31.01.2018 у справі № 814/741/16, у постанові від 14 березня 2018 року, №804/3703/16, які відповідно до вимог ст.242 КАС України підлягають врахуванню.

Адміністративний суд покликаний захищати осіб від порушень їх прав з боку суб'єктів владних повноважень. Обов'язковим елементом правопорушення є негативні для особи наслідки у вигляді невизнання, обмеження або перешкоджання у реалізації її реальних прав, свобод або інтересів, які настають внаслідок протиправних дій або рішень суб'єктів владних повноважень. Відсутність порушення суб'єктивних прав особи, навіть у разі коли рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень містять ознаки протиправності, унеможливлює досягнення завдань адміністративного судочинства.

На підставі викладеного суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в повному обсязі.

Підстави, передбачені ст.ст.139-143 КАС України, для стягнення або відшкодування судових витрат в даній справі, відсутні.

Керуючись статтями 2, 90, 139-143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя М.Ф. Нагірняк

Повне судове рішення складене 15 червня 2018 року