Справа № 804/1044/18
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2018-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

13 червня 2018 рокусправа № 804/1044/18

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Семененко Я.В.
судді: Бишевська Н.А. Добродняк І.Ю.
за участю секретаря судового засідання: Кязимової Д.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2018 року (суддя Кальник В.В.) по справі №804/1044/18 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа: Міністерство оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому, з урахуванням заяви про зміну (уточнення) позовних вимог, просив:

- визнати протиправним та скасувати пункт 5 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 22.01.18 р. № 14 на підставі якого ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 знято з усіх видів забезпечення як військовослужбовця військової служби за контрактом;

- визнати протиправним та скасувати пункт 8 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 12.01.18 р. № 5-РС про направлення солдата ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 для проходження строкової військової служби до військової частини НОМЕР_1 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 по особовому складу від 10.01.18 № 4-РС;

- поновити ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 на військовій службі, як військовослужбовця військовій службі за контрактом Збройних Сил України на посаді номер обслуги 1 самохідно - артилерійського взводу 2 самохідно - артилерійської батареї самохідно - артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_3 б поновити на військовій службі за контрактом ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 у списках особового складу військової частини НОМЕР_1 з 22 січня 2018 року;

- стягнути з військової частини НОМЕР_1 ЄДРПОУ НОМЕР_4 на користь солдата ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що з 31.03.2016р. проходив військову службу у Збройних Силах України на умовах укладеного контракту. Оскарженими наказами з позивачем розірвано контракт в односторонньому порядку та направлено позивача для проходження строкової військової служби. Позивач зазначав, що відповідачем необґрунтовано розірвано контракт з підстав систематичного невиконання його умов, оскільки порушень умов контракту позивач не допускав. Крім цього, позивач вказував на те, що контракт був розірваний у період перебування позивача на лікуванні, що, за позицією позивача, є недопустимим. Також позивач вказував на те, що чинним законодавством

визначено вичерпний перелік підстав для розірванню контракту, але таких підстав, у спірному випадку, не існувало. З цих підстав, позивач вважав оскаржені накази неправомірними і такими, що порушують його права на проходження військової служби за контрактом.

18.04.2018 року позивачем до суду подано клопотання про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, шляхом:

- зупинення дію пункта 6 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 22.01.18 № 14, на підставі якого ОСОБА_1 знято з усіх видів забезпечення як військовослужбовця військової служби за контрактом, до прийняття рішення по справі;

- зупинення дію пункта 4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 12.01.18 № 5-РС про направлення солдата ОСОБА_1 для проходження строкової військової служби до військової частини НОМЕР_1 до прийняття рішення по справі.

В обґрунтування підстав для забезпечення позову позивач посилався на те, що відповідачем не було застосовано той діючий нормативно-правовій акт, який повинен був застосований та були порушені його Конституційні права при процедурі складанні зазначених наказів, ознайомленні позивача з цими наказами та, на думку позивача, невжиття такого заходу як забезпечення позову може істотно ускладнити поновлення порушених прав. Також позивач вказував на те, що відповідачем не були надані позивачу можливості з вчинення правового захисту своєї особистості та доведення своєї правової позиції (право подавати докази) під час процедури складання та ознайомлення з оскарженими наказами. В заяві також зазначав, що у позивача є бажання продовжувати військову кар`єру військовослужбовця - контрактника. Вважає, що наслідки цих наказів можуть негативно вплинути на можливість укладання контракту з військової служби або взагалі виключають таку можливість.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2018 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено. Ухвала суду мотивована тим, що зазначені у заяві позивачем доводи не свідчать про те, що не вжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду; не наведено позивачем і очевидних ознак протиправності оскаржених рішень. З цих підстав суд вказав на відсутність законодавчо визначених підстав для забезпечення позову.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою вжити заходів для забезпечення позову. Апеляційна скарга фактично обґрунтована незгодою з висновками суду першої інстанції щодо необґрунтованості підстав для забезпечення позову. Позивач вказує на те, що судом не було надано належної оцінки доводам позивача про те, що наказ про звільнення зі служби за контрактом було видано під час його лікування, що, за позицією позивача, свідчить про його очевидну протиправність. Крім цього, позивач вказує на те, що порушення порядку звільнення становить втручання в особисте життя позивача, що, у розумінні практики Європейського Суду з прав людини, є порушенням ст..8 Конвенції.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1, 2 ст.150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Отже, вказаною нормою права визначено вичерпний перелік підстав для забезпечення позову.

Підставами для забезпечення позову позивачем визначено по-перше те, що невжиття заходів може істотно ускладнити поновлення порушених прав, по-друге: вказував на протиправність оскаржених рішень з огляду на неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведені позивачем доводи, суд першої інстанції правильно виходив з того, що вони не дають підстав для висновку про те, що невжиття заходів може істотно ускладнити поновлення порушених прав. З цього приводу суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що позивачем не було доведено, а судом не встановлено того, що у разі ухвалення судового рішення на користь позивача, його права, без вжиття заходів до забезпечення позову, не будуть поновлені або виникнуть обставини, які істотно ускладнять поновлення порушених прав.

Правильними є і висновки суду першої інстанції щодо недоведеності позивачем очевидної протиправності оскаржених рішень. З цього приводу, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що зазначення позивачем певних аргументів у позові, на обґрунтування своєї позиції, не вказують на очевидну протиправність оскаржених рішень і вказані аргументи підлягають з`ясуванню під час розгляду справи.

В апеляційній скарзі позивач також посилається на доводи, які викладені як у позові так і у заяві про забезпечення позову та які, на його думку, свідчать про неправомірність оскаржених рішень, зокрема, доводи щодо прийняття оскаржених рішень у період лікування позивача. Але, вказані доводи не свідчать про очевидну протиправність оскаржених рішень і підлягають дослідженню разом з іншими обставинами під час розгляду справи по суті.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції поставлено законну і обґрунтовану ухвалу, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись статтями п.1 ч.1 ст.315, ст.ст.316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2018 року по справі №804/1044/18 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 13.06.2018р.

Повне судове рішення складено 14.06.2018р.

Головуючий суддя: Я.В. Семененко

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк