Справа № 818/1003/18
Суддя: Н.В. Савицька
Дата ухвалення: 2018-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2018 р. Справа № 818/1003/18

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Савицької Н.В.,

за участю секретаря судового засідання - Воловик Є.М.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Артеменка Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу № 818/1003/18 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Сумській області про скасування вимоги,-

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_3.) звернувся в суд із адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Сумській області (далі - відповідач, ГУ ДФС у Сумській області) про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 18.12.2017 №Ф-1633-23 про сплату боргу (недоїмки) на суму 79 715,58 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що відповідач дійшов помилкового висновку про наявність у позивача заборгованості зі сплати єдиного внеску станом на 30.11.2017 на суму 79715,58 грн. Зазначає, що заборгованість, відображена в індивідуальній картці платника (далі - ІКП) податків позивача, яка стала підставою для винесення оскаржуваної вимоги, є наслідком бездіяльності відповідача щодо невідображення в інформаційній системі органів ДФС результатів судового оскарження донарахованих сум з відповідним перенесенням до ІКП. Так, постановою Сумського окружного адміністративного суду від 01.12.2016 було задоволено позов ПП ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у м.Сумах і скасовано вимогу Державної податкової інспекції у м.Сумах №Ф-1633-23 від 09.08.2016 про сплату боргу (недоїмки) на суму 80419,58 грн. Звертає увагу суду на те, що скасована вимога №Ф-1633-23 від 09.08.2016 та оскаржувана вимога від 18.12.2017 №Ф-1633-23 складені на одних і тих самих підставах.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 19.03.2018 позовна заява прийнята до розгляду і відкрито провадження у даній справі. Ухвалено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Також просив стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору та витрати на правничу допомогу.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Зазначив, що постановою Сумського окружного адміністративного суду від 01.12.2016 було скасовано вимогу №Ф-1633-23 від 09.08.2016, але борг у позивача залишився, що підтверджується даними з ІКП, а тому винесена 18.12.2017 вимога за №Ф-1633-23 є правомірною.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом № 2464. Виключно цим Законом визначаються принципи збору та ведення обліку єдиного внеску, порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску.

Згідно п.4 ч.1 ст. 4 Закону №2464 платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.7 Закону №2464 єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Таким чином, Законом №2464 визначено виключне право платника самостійно визначати суму єдиного внеску.

Під час розгляду справи встановлено, що ФОП ОСОБА_3, який є платником єдиного податку 2 групи (а.с.47), було подано до ДПІ у м.Суми звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2015, за даними якого позивачем було самостійно визначена сума, на яку нараховується єдиний внесок у розмірі 460 895 грн (а.с.24-25).

За заявою позивача (а.с.28-29) податковим органом було проведено перевірку, про що складено Акт від 27.05.2015 №1174/18-19-13-04/НОМЕР_1 (а.с.64-68).

Податковим органом було встановлено порушення п. 4 ч.1 ст.1, п.4 ч.1 ст.4, п.3 ч.1 ст.7, п.11 ст.8, п.2 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» №2464 від 08.07.2010 (далі - Закон №2464), що призвело до завищення єдиного податку у сумі 69 935,43 грн за 2015. Так, під час перевірки встановлено, що позивач перевищив максимальну суму бази нарахування суми єдиного внеску - 259 352 грн, тобто відхилення (перевищення) складає 201 543 грн. У зв'язку із тим, що позивачем невірно було визначено суму бази нарахування внеску була перевищена і сума єдиного внеску. Так, позивач задекларував до сплати суму 159 930 грн єдиного внеску, при цьому максимально допустима сума становить 89 995,14 грн, тобто відхилення (перевищення) складає 69935,43 грн.

У зв'язку із виявленими порушеннями ДПІ у м.Сумах було прийнято вимогу № Ф-1633-23 від 09.08.2016 про сплату про сплату боргу (недоїмки) на суму 80419,58 грн (а.с.16).

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 01.12.2016 у справі №1223/16, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 08.02.2017, було задоволено позов ПП ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у м.Сумах і скасовано вимогу Державної податкової інспекції у м.Сумах №Ф-1633-23 від 09.08.2016 про сплату боргу (недоїмки) на суму 80 419,58 грн (а.с.17-23).

Під час розгляду справи за №1223/16 судом було встановлено, що позивачем було подано заяви до ДПІ у м.Сумах від 11.03.2016, від 17.03.2016 в яких ПП ОСОБА_3 просив податковий орган провести перевірку його звіту за 2015 рік у зв'язку із помилкою у відображених сумах. Так, позивачем було відображено загальний обсяг доходу за 2015 рік 460 895 грн, що не відповідає сумі, яку він просить вважати сумою, яка є самостійно ним визначена, як база для обчислення єдиного внеску.

Суд дійшов висновку про те, що оскільки позивач дотримався всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу щодо проведення перевірки та зменшення актом перевірки суми, яку позивач зазначив як вірну в письмових клопотаннях та заяві, надання Законом №2464 права виключно платника визначати суму, обмеження у внесенні відповідних коригувань та уточнення задекларованої суми в зв'язку із виявленою помилкою, позивач може вважатись таким, що набув права "правомірного очікування", яке б підлягало судовому захистові. Так, 28.04.2016 позивачем було подано клопотання до відповідача, в якому він просить вважати правильною суму, на яку повинно бути нараховано єдиний внесок - 15 256 грн, а сума єдиного внеску за 2015 рік - 5293,88 грн (а.с.29-31), тобто дані суми не були меншими, ніж мінімально дозволені діючим законодавством. Податковий орган мав можливість зменшити суму, до якої просив в клопотанні позивач, відобразити це в акті, і дані суми були б підставою для надання відповідних змін до звіту у відповідності до Порядку №345.

При цьому судом також було встановлено щодо відображення у вимозі збільшення суми щодо внесків за 1-2 кв. 2016 року, 4кв. 2015 року, то матеріалами справи підтверджується повна сплата даних сум. Так, матеріалами справи, зокрема підтверджується сплата позивачем внесків за 1-2 кв. 2016р. 16.02.2016р., 15.03.2016, 09.04.2016, 14.05.2016, 12.06.2016, 09.07.2016, за 4 кв.2015 року сплачено 20.11.2015, 18.12.2015, 20.01.2016. Таким чином на момент винесення вимоги у позивача була відсутня заборгованість по сплаті за зазначені періоди.

У судовому засіданні представник відповідача пояснив, що в інформаційній системі органів ДФС результатів судового оскарження донарахованих сум з відповідним перенесенням до ІКП ФОП ОСОБА_3 не було відображено, а вимога від 18.12.2017 №Ф-1633-23 винесена на підставі того ж самого Акта перевірки від 27.05.2015 №1174/18-19-13-04/НОМЕР_1, що і вимога від 09.08.2016 за №Ф-1633-23, та на підставі даних ІКП позивача. Крім того, зазначив, що скасування судом вимоги від 09.08.2016 за №Ф-1633-23 не означає скасування у позивача боргу по сплаті єдиного внеску.

Відповідно до частини першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діяла на час винесення судом постанови скасування вимоги від 09.08.2016) постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

У судовому засіданні представник відповідача пояснив, що у постанові суду від 01.12.2016 не було зазначено спосіб виконання судового рішення, зокрема, на відповідача не було покладено обов'язку по внесенню інформації до ІКП про скасування вимоги про борг на суму 80 419,58 грн, а тому після скасування зазначеної вимоги дані ІКП позивача змінені не були. Також вказав на те, що із заявою до суду про встановлення способу і порядку виконання судового рішення податковий орган не звертався.

Суд вважає за необхідне зазначити про те, що дії податкового органу по обліку платежів у картці особового рахунку не є тими діями суб'єкта владних повноважень, які породжують для платника податків будь-які правові наслідки та не впливають на права та обов'язки останнього, а тому винесення вимоги на підставі даних ІКП, які не були скориговані після скасування судом вимоги від 09.08.2016 №Ф-1633-23, є протиправним.

Крім того, позивачем, на підтвердження відсутності заборгованості, були надані копії квитанцій про сплату єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за 2015-2017 роки (а.с.34-44) у розмірах, що не були меншими ніж мінімально дозволені діючим законодавством.

За встановлених обставин суд ійшов висновку про те, що заборгованість, відображена в індивідуальній картці платника податків позивача, яка стала підставою для винесення оскаржуваної вимоги, є наслідком бездіяльності відповідача щодо невідображення в інформаційній системі органів ДФС результатів судового оскарження донарахованих сум з відповідним перенесенням до ІКП, а тому вимога від 18.12.2017 №Ф-1633-23 підлягає скасуванню.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав до суду доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності прийнятого ним рішення.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч.1 ст.139 КАС України).

Згідно квитанції №0.0.985097694.1 від 13.03.2018 позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 797,16 грн.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу адвоката, то суд зазначає наступне.

Згідно ст. 134 КАС України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 4 статті 134 цього Кодексу передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 має право на зайняття адвокатською діяльністю згідно свідоцтва серії НОМЕР_2 від 05.02.2015 (а.с.50).

05.03.2018 між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір про надання правової допомоги №165 (а.с .48).

Представником позивача було надано розрахунок розміру витрат на правничу допомогу адвоката по договору про надання правової допомоги від 05.03.2018 №165 (а.с.60).

Так, згідно вказаного розрахунку адвокатом позивачеві були надані наступні послуги: складання позовної заяви, визначення лінії захисту та підготовка у розгляді справи, на надання яких витрачено 10 год і визначена вартість години роботи у 500 грн.

На вказаний розрахунок, наданий представником позивача, відповідачем було подано суду клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу та судових витрат.

Посилання відповідача у вищевказаному клопотанні на ті обставини, що вказана справа є типовою і підписання позовної заяви позивачем, як на підстави для зменшення розміру судових витрат, суд вважає необгрунтованими, оскільки відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень адміністративна справа, що розглядалась, за своїм предметом не відноситься до категорії типових справ, які розглядаються адміністративними судами. Суд також зазначає, що підписання позовної заяви позивачем, не свідчить про її складання останнім, оскільки договір про надання правової допомоги між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був укладений до подання позову до суду. У судовому засіданні представник позивача підтвердив факт складання ним позовної заяви.

Суд також бере до уваги, що позивач документально підтвердив, що сплатив 5 000 грн на виконання договору про надання правової допомоги (а.с.61).

З урахуванням викладеного, згідно ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені позивачем судові витрати у виді судового збору в розмірі 797,16 грн, сплачені згідно квитанції №0.0.985097694.1 від 13.03.2018, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи (а.с.4), а також суму витрат на правову допомогу в розмірі 5000 грн, сплачену згідно квитанції №0.0..1 від 03.04.2018, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи (а.с.61).

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, і.к.НОМЕР_1) до Головного управління ДФС у Сумській області (вул. Іллінська, 13, м. Суми, 40009, ) про скасування вимоги - задовольнити.

Скасувати вимогу Головного управління ДФС у Сумській області від 18.12.2017 №Ф-1633-23 про сплату боргу (недоїмки) на суму 79 715,58 грн (сімдесят дев'ять тисяч сімсот п'ятнадцять грн 58 коп).

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, і.к.НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Сумській області (вул. Іллінська, 13, м. Суми, 40009, ) суму судового збору в розмірі 797,16 грн ( сімсот дев'яносто сім 16 коп) та 5000 (п'ять тисяч) грн витрат на правову допомогу.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено і підписано 15.06.2018.

Суддя Н.В. Савицька