Справа № 569/2426/18
Суддя: Іваненко Т.В.
Дата ухвалення: 2018-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Справа № 569/2426/18
ПОСТАНОВА

іменем України

"12" червня 2018 р. м. Житомир

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Іваненко Т.В.

суддів: Кузьменко Л.В.

ОСОБА_1,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від "23" лютого 2018 р. у справі за позовом ОСОБА_2 до Рівненської митниці Державної фіскальної служби України про визнання дій протиправними та скасування акту індивідуальної дії у справі про адміністративне правопорушення , -

суддя в 1-й інстанції - Смолій Л.Д.,

час постановлення ухвали - не зазначено,

місце постановлення ухвали - м. Рівне,

дата складання повного тексту ухвали - не зазначено,-

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2018 року ОСОБА_2 звернулась з адміністративним позовом до Рівненської митниці ДФС України, в якому просила визнати дії головного державного інспектора відділу оперативного реагування, взаємодії з митними органами іноземних держав та моніторингу Управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Рівненської митниці ДФС ОСОБА_3, щодо складання стосовно неї протоколу про порушення митних правил № 0069/20400/18 від 26 січня 2018 року за ч.1 ст. 483 МК України протиправними, визнати вказаний протокол протиправним та скасувати його.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 23 лютого 2018 року відмовлено у відкритті провадження по справі за позовом ОСОБА_2 до Рівненської митниці ДФС України про визнання дій протиправними та скасування акту індивідуальної дії у справі про адміністративне правопорушення.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ОСОБА_2 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищевказану ухвалу та повернути справу до Рівненського міського суду Рівненської області для продовження розгляду. В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, оскільки нею оскаржуються саме неправомірні дії посадової особи відповідача, що узгоджується з вимогами КАС України.

Позивач в судове засідання не з'явилася. Про день, час та місце розгляду справи повідомлена вчасно та належним чином, про що свідчить розписки в отриманні поштового відправлення.

За таких обставин колегія суддів вважає можливим розгляд справи проводити без участі позивача в порядку письмового провадження у відповідності до приписів п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист, зокрема шляхом:

визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Згідно зі статтею 486 МК України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Провадження у справі про порушення митних правил включає в себе виконання процесуальних дій, зазначених у статті 508 цього Кодексу, розгляд справи, винесення постанови та її перегляд у зв'язку з оскарженням.

Згідно з частиною першою стаття 495 МК України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються, зокрема, протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів.

Ч. 1 та ч. 2 ст. 508 МК України передбачено, що у справі про порушення митних правил процесуальні дії проводяться з метою отримання доказів, необхідних для правильного вирішення цієї справи. До процесуальних дій належать, зокрема, складення протоколу про порушення митних правил.

Відповідно до ч.2 ст. 522 МК України справи про порушення митних правил, передбачені статтями 471-473, 476, 482-484 цього Кодексу, а також усі справи про порушення митних правил, вчинені особами, які не досягли 18-річного віку, розглядаються місцевими судами (суддями).

Разом з тим, як вірно зазначив суд першої інстанції, складання протоколу - це процесуальні дії суб'єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень статті 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є рішенням суб'єкта владних повноважень у розумінні КАС України, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов'язків для позивача, а є фактично носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог митного законодавства відповідним суб'єктом, та є документом, на підставі якого приймається відповідне рішення, а тому позовні вимоги, спрямовані на фактичне визнання його незаконним, не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Надаючи правову оцінку доводам апеляційної скарги, що позовні вимоги спрямовані саме на визнання протиправними дій відповідача щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено право особи, права та свободи якої було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушених прав та бути адекватним наявним обставинам.

Крім того, розгляд питання правомірності складання протоколу про адміністративне правопорушення в окремому позовному провадженні без аналізу матеріалів про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та рішення суб'єкта владних повноважень, винесеного за результатами їх розгляду, у сукупності з іншими доказами, не дозволить ефективно захистити та відновити порушене право позивача, не відповідає завданням адміністративного судочинства та у подальшому може призвести до виникнення нових судових спорів.

Таку правову позицію висловив і Верховний Суд, зазначивши про це у пункті 17 постанови від 10.05.2018 (справа №760/9462/16-а).

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції, а тому підстави для її задоволення відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від "23" лютого 2018 р. без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Т.В. Іваненко

судді: Л.В. Кузьменко

ОСОБА_1

Повне судове рішення складено "12" червня 2018 р.