Справа № 820/379/18
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2018-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2018 р. Справа № 820/379/18
Харківський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Кононенко З.О.

суддів: Бондара В.О. , Катунова В.В.

за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.

представника позивача ОСОБА_1; представника відповідача ОСОБА_2

представника третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРО-СЕРВІС+" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.02.2018 (суддя Спірідонов М.О., 61004, м. Харків, вул. Мар'їнська, 18-Б-3, повний текст складено 05.03.18) по справі № 820/379/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРО-СЕРВІС+" до Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 треті особи Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" , Товариство з обмеженою відповідальністю "Ньюф" про визнання протиправними дій, скасування рішення, зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "ЄВРО-СЕРВІС+", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, треті особи: Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк", Товариство з обмеженою відповідальністю "Ньюф", в якому просить суд:

- визнати протиправними дії приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, щодо державної реєстрації за Товариством з обмеженою відповідальністю "Ньюф" () права власності на нежитлову будівлю літ. "Е/1-2", загальною площею 4629,1 кв.м., що знаходиться у м. Харкові, вул. Шевченка, 327;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 39279405 від 19.01.2018 року, прийняте приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 на підставі якого було зареєстровано право власності за Товариством з обмеженою відповідальністю "Ньюф" () на нежитлову будівлю літ. "Е/1-2", загальною площею 4629,1 кв.м., що знаходиться у м. Харкові, вул. Шевченка, 327 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 01);

- зобов'язати приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 скасувати запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №24457033 від 19.01.2018 року щодо державної реєстрації права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю "Ньюф" () на нежитлову будівлю літ. "Е/1-2", загальною площею 4629,1 кв.м., що знаходиться у м. Харкові, вул. Шевченка, 327 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 01). 5) Судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначав, що приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 19.01.2018 року на підставі Іпотечного договору №839/4/27/38/8-639, серія та номер: реєстр №1837, виданого 24.10.2008 року, видавник приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5Б; Договору про внесення змін №2, серія та номер: реєстр №769, виданий 05.08.2011 року, видавник "приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5Б; Договору про внесення змін №3, серія та номер: реєстр №716, виданий 11.06.2014 року, видавник приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5Б; виконавчого напису, серія та номер: реєстр.№1854, виданий 01.10.2015 року, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6, Договору про внесення змін №1, серія та номер: реєстр №378, виданий 08.06.2010 року, видавник приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5Б та на підставі рішення приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 39279405 від 19.01.2018 року було зареєстровано право власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «Ньюф» () на нежитлову будівлю літ. «Е/1-2», загальною площею 4629,1 кв.м., що знаходиться у м. Харкові, вул. Шевченка, 327 та належить на праві власності ТОВ «Євро-сервіс+».

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27.02.2018 року в задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРО-СЕРВІС+" (м. Житомир, вул. Івана Сльоти, 49, ) до Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 (АДРЕСА_1), треті особи - Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" (м. Київ, вул. Ковпака, 29, ідентифікаційний код юридичної особи - 00039019), Товариство з обмеженою відповідальністю "Ньюф" (м. Кривий Ріг, вул. Урицького, буд. 16, ідентифікаційний код юридичної особи - 40509034 ) про визнання протиправними дій, скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії - відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача підтримав апеляційну скаргу, просив задовольнити її, посилаючись на доводи та обґрунтування, викладені в апеляційній скарзі.

Представник відповідача та третьої особи, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просили залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 28 грудня 2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та громадянином України ОСОБА_7 (далі-Позичальник) - підписано кредитний договір №839/3/27/38/6-134 (далі - кредитний договір).

24 жовтня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Євро-сервіс+» (за договором - Іпотекодавець) було укладено договір іпотеки №839/4/27/38/8-639 (далі-іпотечний договір), посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстрований в реєстрі за №1837, відповідно до якого, в якості забезпечення виконання кредитного зобов'язання №839/3/27/38/6-134 від 28.12.2006 року, ТОВ «Євро-сервіс+» передало в іпотеку наступне нерухоме майно: нежитлову будівлю літера «Е/1-2», загальною площею 4629,1 кв.м., що розташована в місті Харкові, вул. Шевченка, 327, що належить останньому на праві приватної власності; Договорами від 08 червня 2010 року, від 05 серпня 2011 року, від 24 квітня 2013 року було внесено зміни та доповнення до іпотечного договору №839/4/27/38/7-630 від 30.08.2007 року.

Згідно договору відступлення прав вимоги №177 від 16.01.2018 укладеного між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та ТОВ «Міжнародна факторингова група», зареєстрованого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 та договору відступлення прав вимоги № 283 від 17.01.2018 укладеного між ТОВ «Міжнародна факторингова група» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ньюф», зареєстрованого Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 право вимоги за кредитним договором та договором іпотеки "перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ньюф».

Згідно вищезазначеного договору відступлення прав вимоги № 283 від 17.01.2018 до ТОВ «Ньюф» - Нового Кредитора перейшли всі права Кредитора по Кредитному договору, а також всі права ОСОБА_10 за іпотечним договором.

Оскільки останнє часткове погашення заборгованості, згідно виписки банку з рахунку позичальника відбулось 17.02.2015 (дата виникнення заборгованості 11.02.2015), ПАТ «Укрсоцбанк», Первісний Кредитор, згідно умов кредитного договору, після спливу 3-х календарних місяців, 16.07.2015 звернувся до позичальника з вимогою про дострокове повернення кредиту, а 07.07.2015 відповідно до умов іпотечного договору до іпотекодавця - з вимогами за вих.№08.42-186/67-13607 та за вих. № 08.42-186/67-13606 про порушення забезпечених іпотекою зобов'язань за договором кредиту № 839/3/27/38/6-134 від 28.12.2006 . Крім того, ПАТ «Укрсоцбанк», у вказаних вимогах повідомив позивача, що у випадку несплати зазначеної суми, відповідач буде змушений ініціювати звернення стягнення на майно, передане в іпотеку.

Також, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 19.01.2018 року на підставі Іпотечного договору №839/4/27/38/8-639, серія та номер: реєстр №1837, виданого 24.10.2008 року, видавник приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5Б; Договору про внесення змін №2, серія та номер: реєстр №769, виданий 05.08.2011 року, видавник "приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5Б; Договору про внесення змін №3, серія та номер: реєстр №716, виданий 11.06.2014 року, видавник приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5Б; виконавчого напису, серія та номер: реєстр.№1854, виданий 01.10.2015 року, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6, Договору про внесення змін №1, серія та номер: реєстр №378, виданий 08.06.2010 року, видавник приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5Б та на підставі рішення приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 39279405 від 19.01.2018 року було зареєстровано право власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «Ньюф» () на нежитлову будівлю літ. «Е/1-2», загальною площею 4629,1 кв.м., що знаходиться у м. Харкові, вул. Шевченка, 327 та належить на праві власності ТОВ «Євро-сервіс+».

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що рішення відповідача про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 39279405 від 19.01.2018 року прийнято приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 у повній відповідності до норм чинного законодавства України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про іпотеку", іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотеко держатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За ч.1 ст. 7 ЗУ "Про іпотеку", за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Згідно ст. 33 ЗУ "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст.12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Щодо посилання в апеляційній скарзі позивача на ту обставину, що відповідачем в порушення ст. 35 Закону України «Про іпотеку» не було направлено письмову вимогу про усунення порушень, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, шотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Згідно ч. 4. ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Факт наявності заборгованості Позивача перед банком та направлення вищезазначених повідомлень Позичальнику та Позивачу встановлено рішенням судді Господарського суду м. Київа (справа №910/32719/15) Смирнової Ю.М. де зокрема зазначено:

«Відправка даних повідомлень та їх отримання, зокрема іпотекодавцем; підтверджуються належними та допустимими доказами, наданими відповідачем до ї матеріалів справи.

Матеріалами справи у підтверджений факт перебігу передбаченого законом тридцятиденного строку з моменту надсилання позивачеві вимоги про погашення кредитної заборгованості до моменту вчинення нотаріусом виконавчого напису на іпотечному договорі.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що для вчинення спірного виконавчого напису були надані всі необхідні документи, які підтверджують безспірність заборгованості боржника і встановлюють прострочення виконання зобов'язання, тоді як боржником не доведено необґрунтованості розміру заборгованості, зазначеного у виконавчому написі нотаріуса.»

Тобто факт належного повідомлення позивача ОСОБА_10 у відповідності до ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» відбувся, що було встановлено рішенням Господарського суду м. Київа (справа №910/32719/15), яке було залишене в силі апеляційною та касаційною інстанціями.

Аналізуючи наведене, колегія суддів, дійшла висновку, що факт належного повідомлення позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки, в т.ч. і згідно ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», встановлений вищевказаним рішенням суду не підлягає доведенню.

Щодо доводів апеляційної скарги позивача, що банком вже було реалізовано (використано) своє право звернення стягнення на предмет іпотеки в один із способів, передбачених пунктом 4.5 іпотечного договору, на інший спосіб стягнення він не має права, колегія суддів зазначає наступне.

Приписами ч. ч. 1, 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення „на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Аналізуючи зміст вище зазначено правової норми колегія суддів, приходить до висновку, що законодавцем чітко визначено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Частиною 1 ст. 36 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

При цьому, договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (ч. 1 ст. 36 Закону України "Про іпотеку").

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Отже, як було встановлено судом першої інстанції, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 01 жовтня 2015 року було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №1854, згідно якого нотаріусом запропоновано звернути стягнення на нежитлову будівлю літера «Е/1-2», що розташована у м. Харкові, вул. Шевченка, 327.

За цим виконавчим написом не було проведено стягнення, він був відізваний ПАТ «Укрсоцбанк» і проведення на його підставі державної реєстрації речових прав на нерухоме майно - предмет іпотеки не відбулось, власником майна залишився позивач.

Відповідно до ст. 87 ЗУ "Про нотаріат" (в редакції станом на 27.12.2014) для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно із п. 4 ч. 2 ст. 17 ЗУ "Про виконавче провадження" (чинного станом на 27.12.2014) відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи: виконавчі написи нотаріусів.

Таким чином, колегія суддів зауважує, що чинним законодавством передбачено, що виконавчі написи нотаріусів вчиняються для стягнення грошових сум або витребування майна у боржника, є виконавчими документами, тобто виконуються у порядку, встановленому ЗУ "Про виконавче провадження".

Виконавчий напис від 01 жовтня 2015 року за своїм змістом є виконавчим документом, що мав бути пред'явлений до органу ДВС для задоволення вимог стягувача ПАТ «Укрсоцбанк» за рахунок спірного нерухомого майна. З наведеного також випливає, що вчинення виконавчого напису/нотаріуса не може мати метою та наслідком проведення на його підставі державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, зокрема, права власності.

Матеріалами справи встановлено, що кредитор не звернув стягнення на предмет іпотеки шляхом вчинення виконавчого напису, таким чином, колегія суддів вважає, що не є обмеженим в застосуванні іншого засобу на звернення стягнення, передбаченого як Іпотечним договором так і Законом України «Про іпотеку».

Як було встановлено судом вище, державну реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна за ТОВ «Ньюф», про незаконність набуття якого заявляє позивач, проведено на підставі Іпотечного договору №839/4/27/38/8-639 від 24.10.2008р., реєстровий № 1837, а не виконавчого напису нотаріуса від 01 жовтня 2015 року який вчинений нотаріусом для звернення стягнення на предмет іпотеки для погашення заборгованості боржника за кредитним договором, а не як документ, що посвідчує перехід права власності від ТОВ "ЄВРО-СЕРВІС+» до ТОВ «Ньюф», позаяк це суперечить правовій природі виконавчого напису нотаріуса.

Відповідно до правової позиції, яку висловлено Верховним Судом України в постанові від 28.09.2016 у справі № 6-1243цс16, аналізуючи положення статей 33, 36, 37, 39 Закону України "Про іпотеку", 328, 335, 376, 392 ЦК України слід дійти до висновку, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України "Про іпотеку").

Щодо доводів апеляційної скарги позивача, стосовно того, що вказаний спір належить розглядати у порядку господарського судочинства, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України "Про нотаріат", вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про нотаріат", нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності, а також здійснює функції державного реєстратора прав на нерухоме майно у порядку та випадках, встановлених Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до статті 6 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", організаційну систему державної реєстрації прав становлять: 1) Міністерство юстиції України та його територіальні органи; 2) суб'єкти державної реєстрації прав: виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації; акредитовані суб'єкти; 3) державні реєстратори прав на нерухоме майно (далі - державні реєстратори).

Відповідно до статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Міністерство юстиції України: забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації прав; здійснює нормативно-правове регулювання у сфері державної реєстрації прав; забезпечує створення та функціонування Державного реєстру прав, є його держателем; організовує роботу, пов'язану із забезпеченням діяльності з державної реєстрації прав; здійснює контроль за діяльністю у

сфері державної реєстрації прав; забезпечує доступ державних реєстраторів до Державного реєстру прав та приймає рішення про блокування та анулювання такого доступу у випадках, передбачених цим Законом; розглядає скарги на рішення, дії або бездіяльність державних реєстраторів, суб'єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України та приймає обов'язкові до виконання рішення, передбачені цим Законом; складає протоколи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення; організовує роботу з підготовки та підвищення кваліфікації державних реєстраторів; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державним реєстратором є: 1) громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з суб'єктом державної реєстрації прав; 2) нотаріус; 3) державний виконавець, приватний виконавець - у разі державної реєстрації обтяжень, накладених під час примусового виконання рішень відповідно до закону, а також у разі державної реєстрації припинення іпотеки у зв'язку з придбанням (передачею) за результатом прилюдних торгів (аукціонів) нерухомого майна, що є предметом іпотеки.

Згідно ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 4 КАС України встановлено, що суб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший субєкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

За своїм правовим статусом (ст. 1 Закону України «Про нотаріат») нотаріус не є суб'єктом владних повноважень у розумінні КАС України.

Тому, нотаріальні дії, які вчиняються нотаріусами відповідно до вказаного Закону, оскаржуються до суду в порядку цивільного судочинства.

Проте, у зв'язку з прийняттям Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-ІУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (ОСОБА_11 № 1952-ІУ) державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 1952-ІУ у випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Державний реєстратор є державним службовцем, крім випадку, коли державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт.

Таким чином, держава в цій частині делегує нотаріусам владні повноваження.

Тобто, нотаріус може вчиняти дії, які мають публічно-правовий характер та не мають нічого спільного з нотаріальними діями. Це реєстраційні дії, а саме: державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також державну реєстрацію обтяжень рухомого майна.

Реєстраційні дії, пов'язані з веденням Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного реєстру обтяжень рухомого майна, вчиняються нотаріусами не на підставі Закону України «Про нотаріат», а на підставі Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», а також відповідних договорів, укладених з Державним підприємством «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України як адміністратором названих Реєстрів.

У даному випадку, Міністерство юстиції України як держатель відповідного реєстру є суб'єктом владних повноважень, який делегує свої повноваження з ведення реєстру Державному підприємству «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, яке у свою чергу укладає відповідні договори з реєстраторами - державними нотаріальнммн конторами та приватними нотаріусами. Самі ж нотаріуси, у даному випадку, виеіуншать як суб'єкти делегованих владних повноважень.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що нотаріуси у даному випадку виступають як суб'єкти делегованих владних повноважень.

Вказана позиція підтверджується п. 8 постанови пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів»:

«8. Відповідно до абзацу другого частини першої статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - ОСОБА_11 № 1952-IV) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення ві дпові дного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом статті 9 цього Закону державний реєстратор є державним службовцем, крім випадку, коли державним реєстратором є нотаріус.

Повноваження державного реєстратора, передбачені цим Законом, з видачі та прийому документів можуть виконувати посадові особи органів місцевого самоврядування, адміністратори центрів надання адміністративних послуг, нотаріуси.

Відповідно до частини другої статті 30 цього Закону дії або бездіяльність державного реєстратора, державного кадастрового реєстратора, нотаріуса, державного виконавця можуть бути оскаржені до суду. Суди повинні мати на увазі, що під діями також слід розуміти рішення, прийняті зазначеними суб'єктами владних повноважень з питань реєстрації.

Спори, які виникають у цих відносинах, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.»

Таким чином, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши нормативно-правові акти колегія суддів дійшла висновку, що реєстрація права власності відповідачем проводилась у повній відповідності як до ЗУ «Про іпотеку», так як звернення стягнення відбувалось згідно іпотечного застереження в договорі іпотеки у відповідності до вищевказаного закону, так і у повній відповідності до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно».

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що рішення відповідача про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 39279405 від 19.01.2018 року прийнято приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 у повній відповідності до норм чинного законодавства України.

Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано відмовив у задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.02.2018 року по справі № 820/379/18 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРО-СЕРВІС+" залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.02.2018 по справі № 820/379/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_11
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_12 ОСОБА_13
Постанова складена в повному обсязі 18.06.18.