Справа № 816/305/15-а
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2018-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

12 червня 2018 року

Київ

справа №816/305/15-а

адміністративне провадження №К/9901/2550/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Мороз Л.Л.,

суддів: Бучик А.Ю., Гімона М.М.,

розглянувши у порядку попереднього розгляду у касаційній інстанції адміністративну справу № 816/305/15-а

за позовом першого заступника прокурора міста Полтави в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській області до Полтавської міської ради, треті особи: Управління майном комунальної власності міста Виконавчого комітету Полтавської міської ради, ліквідатор Колективного підприємства "Полтавська бавовнопрядильна фабрика" Болтік С.М., Колективне підприємство "Полтавська бавовнопрядильна фабрика", Комунальне підприємство "Житлово-експлуатаційна організація №2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про зобов'язання вчинити дії, провадження в якій відкрито

за касаційною скаргою Полтавської міської ради на постанову Полтавського окружного адміністративного суду, прийняту 31 березня 2015 року у складі судді Довгопол М.В. та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду, прийняту 18 травня 2015 року у складі колегії суддів: головуючого судді - Бенедик А.П., суддів - Калиновського В.А., Водолажської Н.С.,

в с т а н о в и в :

Перший заступник прокурора міста Полтави в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській області звернувся до суду із адміністративним позовом до Полтавської міської ради, треті особи - Управління майном комунальної власності міста виконавчого комітету Полтавської міської ради, ліквідатор Колективного підприємства "Полтавська бавовнопрядильна фабрика" Болтік С.М., в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Полтавської міської ради щодо неприйняття до комунальної власності міста гуртожитків по АДРЕСА_1;

- зобов'язати Полтавську міську раду прийняти до комунальної власності гуртожитки по АДРЕСА_1 ринковою вартістю 9750520 грн.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 31 березня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2015 року, адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Полтавської міської ради щодо неприйняття до комунальної власності міста гуртожитків по АДРЕСА_1.

Зобов'язано Полтавську міську раду забезпечити прийняття у комунальну власність територіальної громади міста Полтави гуртожитків по АДРЕСА_1.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Суди встановили, що постановою Господарського суду Полтавської області від 12 серпня 2003 року по справі №10/45 визнано банкрутом Колективне підприємство "Полтавська бавовнопрядильна фабрика" та зобов'язано виконавчий комітет Полтавської міської ради прийняти до комунальної власності без додаткових умов гуртожитки, які обліковуються на балансі КП "Полтавська бавовнопрядильна фабрика".

Згідно витягів з Єдиного реєстру об'єктів державної власності щодо державного майна від 17 грудня 2014 року № 10-15-17543, № 10-15-17545 КП "Полтавська бавовнопрядильна фабрика" є балансоутримувачем державного майна - гуртожитків по АДРЕСА_1.

Вказані гуртожитки під час приватизації державного майна орендного підприємства "Полтавська бавовнопрядильна фабрика" не увійшли до вартості майна підприємства, що підлягало приватизації, та залишилися на балансі КП "Полтавська бавовнопрядильна фабрика", як державне майно.

Відповідно до Програми передачі гуртожитків у власність територіальної громади м. Полтави та реалізації житлових прав мешканців гуртожитків, затвердженої рішенням позачергової 29 сесії 6-го скликання Полтавської міської ради від 05 лютого 2013 року, наказами Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській області від 09 липня 2013 року № 566, № 567 передано у комунальну власність Полтавської міської ради об'єкти державної власності: гуртожитки по АДРЕСА_1. Згідно вказаної Програми, термін передачі гуртожитків по АДРЕСА_1 визначено 2013 рік.

Рішенням позачергової сорок другої сесії шостого скликання Полтавської міської ради від 16 червня 2014 року за поданням прокурора м. Полтави надано згоду на прийняття до комунальної власності територіальної громади міста гуртожитків по АДРЕСА_1.

Рішенням Виконавчого комітету Полтавської міської ради від 18 червня 2014 року № 77 затверджено новий склад комісії з передачі відомчих об'єктів у комунальну власність міста.

Листами КП "Полтавська бавовнопрядильна фабрика" від 01 серпня 2014 року за вих. №152, від 13 березня 2014 року за вих. №169, від 16 вересня 2014 року за вих. №207 повідомлено Полтавську міську раду та Комісію з питань передачі відомчих об'єктів у комунальну власність міста про готовність будь-якого часу передати у комунальну власність міста гуртожитки та наявні у нього документи, просило прийняти у комунальну власність вказані гуртожитки та повідомити дату, час, місце передачі гуртожитків та наявних документів з оформленням відповідних актів приймання-передачі.

Листом Управління майном комунальної власності міста Виконавчого комітету Полтавської міської ради від 28 серпня 2014 року № 01-05/01-15/1269 направлено на адресу заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів Кропивці Ю.І. технічну документацію на гуртожитки, надану ліквідатором КП "Полтавська бавовнопрядильна фабрика".

Листом Управління житлово-комунального господарства Виконавчого комітету Полтавської міської ради від 24 вересня 2014 року № 01-06-01/07/1779 вищевказана технічна документація на гуртожитки була направлена начальнику КП "ЖЕО № 2" та одночасно листом від 24 вересня 2014 року № 01-06-01/07/1779 повідомлено ліквідатора КП "Полтавська бавовнопрядильна фабрика", що для передачі гуртожитків необхідно надати документи, перелік яких зазначено у листі КП "ЖЕО № 2" від 02 липня 2014 року.

Згідно протоколів засідання комісії з питань передачі відомчих об'єктів у комунальну власність міста від 07 жовтня 2014 року та 27 лютого 2015 року, питання прийняття гуртожитків до комунальної власності не вирішено позитивно із тих підстав, що КП "Полтавська бавовнопрядильна фабрика" не передано зовнішні мережі електро-, газо-, водопостачання та водовідведення відповідним комунальним підприємствам.

Таким чином, гуртожитки по АДРЕСА_1 до комунальної власності міста не прийнято, що стало підставою звернення першого заступника прокурора міста Полтави в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській області до суду із цим позовом.

Обґрунтовуючи рішення про часткове задоволення позову, суди виходили з того, що має місце допущення відповідачем бездіяльності, яка виявилась у не вжитті усіх заходів щодо прийняття у комунальну власність гуртожитків.

У касаційній скарзі відповідач не погодився з рішеннями судів та заявив вимогу про їх скасування рішення та прийняття нового рішення про відмову у позові.

В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Прокурор у запереченнях проти касаційної скарги зазначив, що вважає скаргу необґрунтованою, у зв'язку з чим просить залишити її без задоволення.

Суд, переглянувши судові рішення, дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги та скасування судових рішень, закриття провадження у справі.

Розглядаючи справу по суті заявлених позовних вимог, суди першої та апеляційної інстанцій керувалися тим, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Проте такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм процесуального права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів …». Суд дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, «встановленим законом».

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України (у редакції, чинній на час прийняття оскаржених рішень) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з пунктом 7 частини першої статті 3 КАС України суб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно із частиною другою статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Пунктом 1 частини другої статті 17 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Наведені норми узгоджуються з положеннями статей 2, 4 та 19 КАС України (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), якими визначено завдання адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Як установлено, прокурор, обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначав, що не зважаючи на судове рішення, яким зобов'язано виконавчий комітет Полтавської міської ради прийняти гуртожитки до комунальної, рішення ради, яким надано згоду на прийняття цих гуртожитків до комунальної власності, відповідач не оформив акти приймання-передачі.

Тобто, спір виник щодо зобов'язання до фактичного прийняття у комунальну власність майна за актами приймання-передачі, що не пов'язано з реалізацією владних управлінських функцій, а тому спір не є публічно-правовим та не може бути розглянутий адміністративним судом.

При цьому визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі й обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Відповідно до частини третьої статті 3 КАС України (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

За правилами абзацу першого частини першої статті 354 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

За змістом абзацу другого частини першої статті 354 КАС України порушення правил юрисдикції адміністративних судів є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.

За таких обставин, ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

Керуючись статтями 343, 349, 354, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу Полтавської міської ради задовольнити частково.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду, прийняту 31 березня 2015 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду, прийняту 18 травня 2015 року скасувати.

Провадження в справі № 816/305/15-а за позовом першого заступника прокурора міста Полтави в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській області до Полтавської міської ради, треті особи: Управління майном комунальної власності міста Виконавчого комітету Полтавської міської ради, ліквідатор Колективного підприємства "Полтавська бавовнопрядильна фабрика" Болтік С.М., Колективне підприємство "Полтавська бавовнопрядильна фабрика", Комунальне підприємство "Житлово-експлуатаційна організація № 2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про зобов'язання вчинити дії, закрити.

Роз'яснити позивачу право на звернення до суду в порядку господарського судочинства.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

Л.Л. Мороз

М.М. Гімон

А.Ю. Бучик ,

Судді Верховного Суду