Справа № 191/4461/17
Суддя: Кухар Д. О.
Дата ухвалення: 2018-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 191/4461/17
Провадження № 2-а/191/175/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2018 року м. Синельникове Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Кухар Д.О.

за участю секретаря Яніної О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Синельниківської районної державної адміністрації про визнання дій протиправними та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 12.12.2017 року звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Синельниківської районної державної адміністрації про визнання дій протиправними та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги, обґрунтовуючи свої вимоги тим, з він є особою, на яку розповсюджується дія ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, тобто, має статус учасника бойових дій.

Але, всупереч вимогам закону та п. 3 ст. 22 Конституції України, щорічна одноразова грошова допомога на оздоровлення у 2017 році виплачувалась не в повному обсязі. Він має статус учасника бойових дій, наділений державою певним правовим статусом, який включає в себе й право на додаткові елементи соціального захисту, зокрема право на щорічну разову допомогу до 5 травня в розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком як учасник бойових дій. Але за 2017 рік він отримав допомогу до 5 травня у розмірі 1200 грн. 00 коп., значно меншу, ніж це передбачено ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту. так як вона повинна дорівнювати 5 мінімальним пенсіям за віком, а саме 5х1247,00=6235,00 грн. Таким чином розмір недоплаченої допомоги складає 5035,00 грн.

Просить визнати протиправними дії відповідача щодо виплати йому, як учаснику бойових дій, не в повному обсязі допомоги до 5 травня у 2017 році; стягнути з відповідача на його користь недоплачену щорічну допомогу до 5 травня за 2017 рік, як учаснику бойових дій, відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в розмірі 5035,00 грн.

Позивач ОСОБА_1 до початку судового розгляду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримала в повному обсязі.

До початку судового розгляду представник відповідача надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Суд, дослідивши матеріали адміністративної справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що з 02 червня 2015 року ОСОБА_1 видано посвідчення серії ЮА № 033716, яке надає йому право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

Позивачу була виплачена щорічна разова допомога до 5 травня відповідно до постанови КМУ від 5 квітня 2017 року в сумі 1200 грн., як учаснику бойових дій.

Предметом даного спору є правомірність відмові Управлінням праці та соціального захисту населення Синельниківської районної державної адміністрації у здійсненні доплати невиплаченої частини щорічної разової грошової допомоги до 05 травня, ОСОБА_1 як учаснику бойових дій, за 2017 рік у розмірі 5035,00 грн.

Статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (в редакції, що діяла до 28.12.2007 року) передбачалось, що щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком.

В свою чергу, підпунктом «б» підпункту 1 пункту 20 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» частину 5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» викладено в наступній редакції: «Щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України».

У подальшому зміни, внесені підпунктом «б» підпункту 1 пункту 20 розділу II Закону України від 28 грудня 2007 року № 107-VIвизнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно із Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 р.

Згідно частини першої статті 17 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» фінансування витрат, пов'язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів.

Статтею 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12 - 16 цього Закону, здійснюють центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, через відділення зв'язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

Разом з тим, суд звертає увагу, що пунктом 63 Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28 грудня 2014 р. розділ VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, згідно з яким норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування. У зв'язку з чим, Кабінету Міністрів України надано повноваження щодо визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 05 травня, встановленого статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Ця норма вказаного Закону не чинною або неконституційною не визнавалась.

Отже, ст. 12 та 13 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» на сьогоднішній день діють в редакції саме від 28 грудня 2014 року, а ні 28 грудня 2007 року.

Крім того, на виконання зазначених приписів Бюджетного кодексу України постановою Кабінету Міністрів України від 5 квітня 2017 р. № 223 «ОСОБА_2 питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про жертви нацистських переслідувань» з метою забезпечення виплати разової грошової допомоги ветеранам війни, особам, на яких поширюється дія Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «;Про жертви нацистських переслідувань» встановлено, що у 2017 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «;Про жертви нацистських переслідувань» здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій, які через відділення зв'язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), у таких розмірах: учасникам бойових дій та колишнім неповнолітнім (яким на момент увязнення не виповнилося 18 років) в'язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, а також дітям, які народилися у зазначених місцях примусового тримання їх батьків, - 1200 гривень.

Таким чином, суд не знаходить підстав для висновку про те, що для визначення розміру разової грошової допомоги учасникам бойових дій необхідно застосовувати частину п'яту статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», яка, в силу рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 з 22 травня 2008 року відновила редакцію: «Щорічно до 05 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком», виходячи з того, що положення Закону України від 28 грудня 2014 року № 79-VІІІ «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», яким розділ VІ Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України та постанова Кабінету Міністрів України від 05 квітня 2017 року № 223, яка прийнята на виконання зазначених приписів Бюджетного кодексу України, не визнані Конституційним Судом України неконституційними, отже вони підлягали застосуванню при визначенні суми допомоги до 05 травня у 2017 році.

Зокрема, у рішенні Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року зазначено, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень. Передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною 1 статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Водночас зміст основного права не може бути порушений, що є загальновизнаним правилом. Неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в частині 3 статті 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме статті 21 Конституції України.

В свою чергу, у рішенні Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року зазначено, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України. Однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

Повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Разом з тим, згідно ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Так, Верховний Суд України в своїх постановах від 13.02.2018р. у справі № 713/62/17, від 07.03.2018 року у справі №348/2100/16-а, від 20.03.2018 року по справі №727/8793/16-а висловив аналогічну позицію з приводу застосування вищевикладених норм законодавства.

Окрім того, відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Зокрема, у своєму рішенні у справі «ОСОБА_3 проти України» Європейський суд з прав людини висловив правову позицію, що зменшення розміру пенсійного забезпечення не є порушенням права власності у розумінні Протоколу №1, оскільки таке зменшення відбувається шляхом внесення законодавчих змін до акту, яким встановлено таке право власності. Суд зауважив, що першою і найважливішою вимогою статті 1 Протоколу № 1 є те, що будь-яке втручання з боку державних органів в мирне володіння майном, повинно бути законним і що воно повинне переслідувати законну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, необхідно знайти справедливий баланс до вимог загальних інтересів спільноти та вимог захисту основних прав особистості. Необхідний баланс не буде знайдений, якщо особі або особам доводиться нести індивідуальний і надмірний тягар. При цьому Суд зазначив, що зменшення розміру пенсії очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що у 2017 році у відповідача не було правових підстав для нарахування щорічної разової грошової допомоги учасникам бойових дій до 5 травня у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для визнання протиправними дій відповідача щодо виплати позивачу разової грошової допомоги до 05 травня в 2017 році, як учаснику бойових дій, у розмірі 1200,00 грн., оскільки вказана виплата здійснена відповідно до положень Бюджетного кодексу України та у розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 5 квітня 2017 р. № 223 «ОСОБА_2 питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про жертви нацистських переслідувань».

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, а позивача звільнено від сплати судових витрат, в силу вимог ст.139 КАС України їх необхідно компенсувати за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст.77, 139, 241-246 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Синельниківської районної державної адміністрації про визнання дій протиправними та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги відмовити.

Судовий збір компенсувати за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду Дніпропетровської області, шляхом подання апеляційної скарги через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_2