Справа № 461/2536/18
Суддя: Лунь Зоряна Іванівна
Дата ухвалення: 2018-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа№461/2536/18

13 червня 2018 року

м. Львів, вул. Чоловського, буд. 2

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Лунь З.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження за процедурою письмового провадження відповідно до ст.263 КАС України адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобовязання до вчинення дій ,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (місце проживання: 80100, Львівська область, м.Червоноград, вул.Грушевського,12/4) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: 79016, м.Львів, вул. Митрополита Андрея, 10), в якому просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови поновленні виплати пенсії за віком позивачці, яка проживає за межами України;

- зобовязати відповідача поновити виплату пенсії за віком позивачці, яка проживає за межами України, починаючи з 07.10.2009.

Беручи до уваги, що предмет спору стосується оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, суд, керуючись положеннями ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України, вирішив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі протоколу від 01.06.1984 комісії по призначенню пенсій при виконкомі Ленінської районної ради народних депутатів м.Львова позивачці було призначено пенсію за віком з 05.03.1984. 25.11.2001 позивачка виїхала з України до Ізраїлю на постійне місце проживання. Починаючи з 2001року і станом на теперішній час ОСОБА_1 пенсію не отримує, у звязку з чим її представник звернувся із заявою про призначення пенсії. Рішенням Галицького відділу обслуговування громадян м.Львова Управління обслуговування громадян ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України у Львівській області відмовлено у призначенні пенсії у звязку з подачею пенсіонером особисто або через законного представника заяви про поновлення виплати пенсії. На думку позивача, такі підстави відмови суперечать висновками Конституційного суду. Також зауважила, що позивач не ставить питання про перерахунок пенсії за кордон. Тобто, національне законодавство разом із судовою практикою та міжнародним законодавством не містять обмежень щодо виплати пенсії пенсіонерам, які проживають за кордоном.

Відповідач позов не визнав, подавши відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначив, що позивач у встановленому порядку за призначенням пенсії не зверталась, а відповідачем відповідних дій щодо розгляду документів при поновлені пенсії не вчинялось та рішення згідно з Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» не приймалось. Вважає, що заява про поновлення виплати пенсії до органу, що призначає пенсію, подається особисто пенсіонером або її опікуном, піклувальником, тобто його законним представником, а не представником за довіреністю. На думку відповідача, лист від 26.02.2018, має виключно розяснювальний, інформаційний характер та не тягне за собою виникнення, зміну чи припинення прав та/або обовязків для позивача.

Розглянувши справу у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін на підставі наявних матеріалів згідно з ч.5 ст.262, п.2 ч.1 ст.263 КАС України, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Статтею 6 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб"єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є громадянкою України (український закордонний паспорт серії АН926510, виданий 17.02.2001 органом 1302) та в матеріалах справи немає даних про те, що позивачем припинено громадянство України у відповідності з вимогами Закону України «Про громадянство України».

Докази, які містяться у справі, а саме з копії протоколу від 01.06.1984 комісії по призначенню пенсій при виконкомі Ленінської районної ради народних депутатів м.Львова, вказують, що позивачка до виїзду на постійне проживання до Ізраїлю працювала на території України, трудовий стаж складає більше 24 роки.

Перед виїздом за кордон позивачка мешкала за адресою: 80100, Львівська область, м.Червоноград, вул.Грушевського,12/4.

25.11.2001 позивачка виїхала з України до Ізраїлю на постійне місце проживання, де була прийнята на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль.

З метою призначення пенсії за віком позивачка через свого представника звернулась до Галицького відділу обслуговування громадян м.Львова Управління обслуговування громадян ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення пенсії.

02.03.2018 відповідач відмовив у призначені пенсії (лист 391/02.09-11 від 02.03.2018). У відмові зазначено, що на сьогоднішній день Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» затверджено постановою Правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846. Пунктом 1.5 Порядку визначено, що заява про проведення з одного виду пенсій та інший про перерахунок, про виплату пенсій у звязку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсій, про припинення перерахування пенсій на банківський рахунок та отримання пенсій за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсій на непрацездатних членів сімї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсій за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебуванням на обліку як одержувача пенсії. Отже, у разі особистого звернення ОСОБА_1 до органу Пенсійного фонду з відповідною заявою згідно з додатком 2 Порядку буде розглянуто питання про поновлення виплати пенсії відповідно до вимог чинного законодавства, як це передбачено Законом №1058 та вказаним Порядком.

Не погоджуючись із такими діями відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за віком, позивач звернулася до суду з даним позовом.

При вирішенні спору по суті суд виходив з такого.

У відповідності до ст.46 ОСОБА_3 України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно з ст. 24 ОСОБА_3 України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Позивач, проживаючи в Ізраїлі, як громадянка України, має такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, так як ОСОБА_3 Україні та пенсійне законодавство України не допускає обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання громадянина України.

Згідно зі ст. 8 ОСОБА_3 України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_3 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_3 України і повинні відповідати їй.

ОСОБА_3 України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_3 України гарантується.

Крім того, Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами (ч.3 ст. 25 ОСОБА_3 України).

Отже громадянин України, проживаючи в Ізраїлі, має такі ж самі конституційні права, як і громадян України, який проживає на території України.

Такої позиції притримується Вищий адміністративний суд України в своїй ухвалі від 25.06.2015 (К/800/18966/15).

Відповідно до приписів ст.8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у ст. 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Вказаною нормою зазначені необхідні передумови для призначення пенсії. Вимога обовязкового проживання на території України для призначення пенсії не встановлена.

Згідно з п.2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

У разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України (ст. 51 цього Закону).

Конституційний Суд України в рішенні від 07.10.2009 № 25-рп/2009 визнав такими, що не відповідають ОСОБА_3 України (неконституційними), положення п. 2 ч.1 ст.49, другого речення ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання (перебування) за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір. Зазначені положення Закону втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

В пункті 3.3 рішення зазначено, що оспорюваними нормами Закону конституційне право на соціальний захист поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Тобто, відсутність законодавчо встановленого механізму призначення пенсії у зв'язку з виїздом громадянина України на постійне місце проживання за кордон, не може бути підставою для позбавлення таких осіб права на соціальний захист, що встановлений ст.46 ОСОБА_3 України.

Окрім того, як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішення у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07.02.2014, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України. Дійсно, заявник, який був економічно активним в Україні з 1956 до 1996, мав право на отримання пенсії після закінчення трудової діяльності та, як це передбачалося національним законодавством на час події, він знову отримував би свою пенсію після повернення в Україну. Тому ЄСПЛ дійшов до висновку, що заявник перебував у відносно схожій ситуації із пенсіонерами, які проживали в України, щодо самого права на отримання пенсії (пункт 51 рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала ст.14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою: статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження або за іншою ознакою, у поєднанні із ст.1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до ст.46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й у рішенні у справі «Пічкур проти України», як джерело права відповідно до ст.17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

У зазначених вище правових позиціях ставилось питання щодо перерахунку пенсій особам, які проживають за межами України. Проте, суд вважає, що як перерахунок так і призначення пенсії не може ставитись в залежність від місця проживання громадянина, а тому відмова відповідача у призначенні позивачу пенсії з підстав, викладених у листі №226/02-14 від 05.01.2017 є протиправною, суперечить висновкам Конституційного Суду України та Європейському суду з прав людини, викладеним у рішенні у справі «Пічкур проти України».

Проте, відповідачем не досліджувалось питання наявності у позивача необхідного стажу для призначення пенсії за віком, а суд не може перебирати за себе дискреційні повноваження цього органу та встановлювати наявність чи відсутність необхідного стажу позивачки для призначення пенсії, оскільки це питання не було підставою для відмови у призначенні пенсії.

З огляду на викладене, суд зазначає, що позивач, хоч на даний час проживає постійно за кордоном, однак є громадянином України, а тому має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни цієї держави, оскільки ОСОБА_3 України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.

До такого ж висновку дійшов Вищий адміністративний суд у рішенні К/800/14055/13 від 13.12.2016. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19.05.2015 (справа №21-168а15) та від 08.12.2015 (справа №21-5440а15).

Крім цього, постановою Правління Пенсійного фонду України, який є центральним органом виконавчої влади, 25.11.2005 за №22-1 затверджений Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі Порядок №22-1).

Зазначеним Порядком передбачено, що заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім'ї у зв'язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об'єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації) (п.1.1 Порядку№22-1).

У пункті 2.9 Порядку №22-1 зазначено, що особа, яка зверталася за пенсією, повинна пред'явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік.

Пунктом 2.22 Порядку №22-1 передбачено, що за документ, який засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка уповноважених органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування.

Згідно з пунктом 2.23 Порядку №22-1 документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію. Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, надається копія з неї, завірена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію.

В оскаржуваному рішенні Галицький відділ обслуговування громадян м.Львова Управління обслуговування громадян ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України у Львівській області посилається на те, що у разі особистого звернення ОСОБА_1 до органу Пенсійного фонду з відповідною заявою згідно з додатком 2 Порядку буде розглянуто питання про поновлення виплати пенсії відповідно до вимог чинного законодавства, як це передбачено Законом №1058 та вказаним Порядком.

Поряд з цим, судом критично оцінюються посилання відповідача у відзиві на позов на ту обставину, що позивачем особисто не подано заяви про поновлення виплати пенсії, оскільки відмовляючи спірним рішенням у поновленні виплати пенсії позивачу управління не вказувало про зазначену обставину та мотивувало свою відмову лише не подання заяви особисто.

За бажанням особи зазначені документи можуть бути подані її представником, який предявляє документ, що посвідчує його особу, та подає документ (нотаріально засвідчену копію), що підтверджує його повноваження, або надіслані поштою. У таких випадках справжність підпису на заяві засвідчується нотаріально.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що рішення про відмову у поновленні виплати пенсії ОСОБА_1 , прийняте з наведених у ньому підстав, є протиправним.

Таким чином, суд вважає, що відповідач безпідставно відмовив позивачу у поновленні виплати пенсії відповідно до вимог діючого законодавства, чим порушив його права та законні інтереси, які підлягають поновленню шляхом зобов'язання відповідача поновити виплату раніше призначеної пенсії за віком.

У звязку із вищевикладеним, виходячи за межі позовних вимог, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову в повному обсязі.

Положення ч.1 ст. 9 КАС України передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 вказаного Кодексу.

Стаття 46 ОСОБА_3 України встановлює, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Таким чином, на підставі наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Судові витрати у сумі 704,80грн. відповідно до ст. 139 КАС України підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань з Галицького обєднаного управління Пенсійного фонду України м.Львова.

Керуючись ст.ст. 242-246, 250, 257-262 КАС України, суд, -

в и р і ш и в :

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови поновленні виплати пенсії за віком ОСОБА_1, яка проживає за межами України.

Зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1, яка проживає за межами України, починаючи з 07.10.2009.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження:79070, м.Львів, проспект Червоної Калини, 35, ) на користь ОСОБА_1 через представника ОСОБА_4 (місце проживання: 80100, Львівська область, м.Червоноград, вул.Грушевського, 12/4) судові витрати в сумі 704(сімсот чотири) грн.80 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду із врахуванням п.п 15.5 п.5 розділу VII Перехідних положень КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Суддя Лунь З.І.