Справа № 533/369/18
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2018-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2018 р. м. ХарківСправа № 533/369/18
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Пянової Я.В.

суддів: Зеленського В.В. , Чалого І.С.

за участю секретаря судового засідання Струкової Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Інспектора 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у м. Кременчуці лейтенанта поліції ОСОБА_1 на рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 26.04.2018 (головуючий суддя Оксенюк М.М., смт. Козельщина, повний текст складено 27.04.18 р.) по справі № 533/369/18

за позовом ОСОБА_2

до Інспектора 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у м. Кременчуці лейтенанта поліції ОСОБА_1

про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2, позивач), звернувся до суду з позовом до Інспектора 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у м. Кременчуці лейтенанта поліції ОСОБА_1 (далі - Інспектор 2 роти 1 батальйону УПП у м. Кременчуці ОСОБА_1, відповідач) про скасування постанови серії ЕАА № 326952 від 16.03.2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч. 2 КУпАП та закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення.

Рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області від 26.04.2018 року адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено повністю.

Визнано незаконною та скасовано постанову серія ЕАА № 326952 від 19.03.2018 року про накладення адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 122 КУпАП на ОСОБА_2 у виді штрафу в розмірі 425 гривень, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 - закрито.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове - про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування поданої скарги відповідач зазначає, що згідно з висновками суду першої інстанції, відповідач мав право скласти протокол про адміністративне правопорушення, оскільки особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, заперечує факт вчинення правопорушення. Однак, суд першої інстанції не звернув уваги на ст. 255 КУпАП, згідно з якою встановлено вичерпний перелік справ про адміністративні правопорушення, під час розгляду яких уповноважені особи органів Національної поліції України мають право складати протокол про адміністративне правопорушення. Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП відповідач, в силу вимог ст. 255 цього Кодексу, не складає протокол про адміністративне правопорушення.

Крім того, суд першої інстанції прийняв до уваги відповідь на відзив, яку надав до суду позивач. В свою чергу, відповідач отримав копію цієї відповіді разом з рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області від 26.04.2018 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 163 КАС України до відповіді на відзив застосовуються правила, встановлені частинами другою - четвертою статті 162 цього Кодексу.

Пунктом 2 ч. 4 ст. 162 КАС України встановлено обов'язок додавати до заяв по суті справи документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

Таким чином, суд першої інстанції, приймаючи до уваги відповідь на відзив, який подано позивачем з порушенням вимог, встановлених КАС України, фактично позбавив відповідача права, встановленого ст. 164 КАС України, а саме надати до матеріалів справи свої пояснення, міркування та аргументи щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень.

До відзиву на адміністративний позов відповідачем додано диск з відеозаписом розгляду справи про адміністративне правопорушення, як доказ правомірності ухваленої постанови у справі про адміністративне правопорушення. В рішенні суду першої інстанції вказано, що при перегляді відеозапису неможливо встановити, що позивач здійснив обгін ближче ніж за 100 метрів, чи далі ніж за 100 метрів перед пішохідним переходом поза населеним пунктом. Оскільки відеозаписом зафіксовано факт закінчення позивачем маневру обгону безпосередньо перед дорожнім знаком 5.35.1 «Пішохідний перехід», відповідач вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків щодо неможливості встановити факт порушення позивачем п. 14.6 «в» ПДР України.

Окрім того, суд першої інстанції безпідставно прийняв до уваги пояснення свідків, які в судовому засіданні показали, що інспектор через деякий час повідомила, що постанова про адміністративне правопорушення складатися не буде, оголошено попередження, оскільки на автодорозі інший автомобіль скоїв більш тяжке правопорушення (який автомобіль та яке правопорушення свідки не вказали).

Пояснення свідків спростовуються відеозаписом, доданим до відзиву на позов, на якому зафіксовано, що відповідач повідомив про початок розгляду справи про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП, яка передбачає накладення стягнення в розмірі двадцяти пяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (425 грн.). Санкція ст. 122 ч. 2 КУпАП не передбачає адміністративного стягнення у виді попередження. Вказані обставини зафіксовано на файлі 2, 13 год. 07 хв. 05 сек.

З огляду на викладене, відповідач вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню.

Відповідач в апеляційній скарзі просив розгляд справи здійснювати за його відсутності.

Позивач в судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином про дату, час та місце слухання справи.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання, призначеного на 12.06.2018 року, за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено при розгляді апеляційної скарги, що постановою відповідача - інспектора 2 роти 1 батальйону УПП у м. Кременчуці ОСОБА_1 від 16 березня 2018 року серія ЕАА № 326952 ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП України та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Не погодившись з вказаною постановою, позивач звернувся до суду з позовом, в якому в обґрунтування своєї позиції зазначив, що відповідачем протиправно, порушуючи його права та охоронювані законом інтереси, ігноруючи доводи та пояснення, за відсутності жодних доказів провини, складено постанову Серії ЕАА № 326952 від 16 березня 2018 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що обєктивно зафіксованих доказів вини позивача у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 КУпАП, відповідачем не надано, а тому в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, що свідчить про незаконність складеної відносно останнього постанови про накладення адміністративного стягнення.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до положень статті 1 КУпАП основним завданням цього Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції та законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з ст. 6 Закону України Про Національну поліцію поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України Про Національну поліцію під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

Згідно з п.8 ч. 1 ст. 23 Закону України Про Національну поліцію поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України Про Національну поліцію визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно з частиною 5 статті 14 Закону України Про дорожній рух учасникам дорожнього руху ставиться в обов'язок знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України Про дорожній рух визначається Правилами дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001р. №1306 (із змінами та доповненнями).

Згідно з п. 1.1. ПДР, ці Правила відповідно до Закону України Про дорожній рух встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п. 1.9. ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Як вбачається з матеріалів справи, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесенні постанови в справі про адміністративне правопорушення Серії ЕАА № 326952 від 16 березня 2018 року, інспектором 2 роти 1 батальйону УПП у м. Кременчуці ОСОБА_1 встановлено, що 16.03.2018 року о 13 годині 01 хвилину на 96 км автодороги М-22 Полтава-Олександрія ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом, здійснив обгін ближче ніж за 100 м. перед пішохідним переходом поза населення пунктом, чим порушив п. 14.6 (в) ПДР України, та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 122 КУпАП. На позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн.

Відповідальність за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.122 КпАП України, настає в разі порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного розїзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами звязку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Пунктом 14.6 «в» ПДР України передбачено, що обгін заборонено ближче ніж за 50 м перед пішохідним переходом у населеному пункті і 100 м - поза населеним пунктом.

Згідно з ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Крім того, відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

В свою чергу, згідно з п.1 ст. 247 КпАП України обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. ч. 1 та 4 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Приписами ст. 75 КАС України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до підпункту 9 частини 1 статті 31 Закону України "Про Національну поліцію", поліція може застосовувати такі превентивні заходи як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 40 Закону України "Про Національну поліцію", поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

В ході розгляду справи судом апеляційної інстанції досліджено відеозапис розгляду справи про адміністративне правопорушення.

На зазначеному відеозаписі зафіксовано факт закінчення позивачем маневру обгону безпосередньо перед дорожнім знаком 5.35.1 «Пішохідний перехід», отже факт порушення п.п. «в» п. 14.6 ПДР України.

Окрім того, з відеозапису вбачається, що позивач одразу повідомив інспектору, що дійсно здійснив обгін транспортного засобу перед пішохідним переходом на відстані від цього переходу близько 20 - 50 метрів, однак потім заперечив зазначений факт.

Відповідно до ст. 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Отже, наданий відповідачем відеозапис може слугувати доказом в справі про адміністративне правопорушення в розумінні норм даного Кодексу, що спростовує висновки суду першої інстанції про не надання відповідачем на підтвердження зазначених в постанові доводів жодного належного доказу, передбаченого ст. 251 КпАП України.

Також, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що з відеозапису неможливо встановити, що позивач здійснив обгін ближче ніж за 100 метрів чи далі ніж за 100 метрів перед пішохідним переходом поза населеним пунктом, оскільки на зазначеному відеозаписі чітко зафіксовано факт закінчення позивачем маневру обгону безпосередньо перед дорожнім знаком 5.35.1 «Пішохідний перехід».

Пояснення свідків, на які посилаються позивач та суд першої інстанції, також спростовуються зазначеним відеозаписом, на якому зафіксовано, що відповідач повідомив про початок розгляду справи про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП, яка передбачає накладення стягнення в розмірі двадцяти пяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (425 грн.). В свою чергу, жодних доказів того, що відповідач повідомив про те, що постанова про адміністративне правопорушення складатися не буде, та позивачу оголошено попередження, останнім не надано.

Окрім того, колегія суддів зауважує, що санкція ч. 2 ст. 122 КУпАП не передбачає адміністративного стягнення у вигляді попередження.

Щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення, колегія суддів зауважує на таке.

Законом України від 14 липня 2015 року №596-VII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху ст. 258 КУпАП доповнено новою частиною, якою розширено перелік випадків, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно з ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 44-1, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п'ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п'ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев'ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 189-2, 192, 194, 195).

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за N 1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року, N 1408/27853 у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених частинами першою, другою і третьою статті 122 КУпАП.

Відповідно до абз. 2 п. 5 Інструкції поліцейські складають протоколи про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачені частинами четвертою і сьомою статті 121, частинами третьою і четвертою статті 122, статтями 122-2, 122-4, 122-5, частинами другою і третьою статті 123, статтею 124, частиною четвертою статті 127, статтями 127-1, 130, 139, частиною четвертою статті 140, 188-28 КУпАП.

З аналізу зазначених норм вбачається відсутність обов`язку поліцейського складати протокол у випадку вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП.

В ході розгляду справи встановлено, що 16 березня 2018 року відносно ОСОБА_2 складено постанову серії ЕАА № 326952 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КпАП України та накладено адміністративне стягнення в розмірі 425 (чотириста двадцять пять) гривень 00 коп.

Зі змісту постанови вбачається, що 16.03.2018 року о 13 годині 01 хвилину на 96 км автодороги М-22 Полтава-Олександрія ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом, здійснив обгін ближче ніж за 100 м. перед пішохідним переходом поза населення пунктом, чим порушив п. 14.6 (в) ПДР України.

Колегія суддів зауважує, що, враховуючи приписи п. 5 Інструкції, а також вчинення заявником адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП, дії відповідача щодо винесення виключно постанови про притягнення до адміністративної відповідальності без складення відповідного протоколу є правомірними та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства.

Вищезазначена позиція підтверджена правовими висновками, викладеними в постанові Верховного Суду від 12.03.2018 року по справі №751/6165/17.

Підтверджуючи в оскаржуваному рішенні той факт, що відповідач не був зобов'язаний складати протокол у справі про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції зауважив, що він мав право це зробити, посилаючись на те, що у випадку, коли особа заперечує факт вчинення правопорушення, саме протокол про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 251 КУпАП міг бути доказом його вчинення. Окрім того, цей же протокол був би доказом роз'яснення позивачу прав, передбачених ст.63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. У цьому ж протоколі позивач мав би змогу надати свої пояснення і це було б належним чином зафіксовано.

В свою чергу, колегія суддів наголошує на тому, що в даному випадку належним доказом в справі про адміністративне правопорушення є відеозапис, який підтверджує факт вчинення позивачем правопорушення.

Також, на вказаному відеозаписі зафіксовано, що позивачу розяснено його права, передбачені ст.63 Конституції України та ст. 268 КУпАП.

З огляду на викладене, дії відповідача щодо винесення 16 березня 2018 року постанови серії ЕАА № 326952 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, і розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції, вчинені з дотриманням вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2, в звязку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового.

Відповідно до ч. 1 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права (ч. 2 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України).

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 3 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення були допущені порушення норм матеріального права, а тому рішення підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 286, 308, 310, п.2 ч.1 ст. 315, 317, 321, 322, 325, 326 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Інспектора 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у м. Кременчуці лейтенанта поліції ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 26.04.2018 по справі № 533/369/18 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та відповідно до ст. 272 КАС України оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3
Судді ОСОБА_4 ОСОБА_5
Повний текст постанови складено 12.06.2018.