Справа № 806/1962/18
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2018-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2018 року м. Житомир справа № 806/1962/18

категорія 11.1

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Лавренчук О.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, Апеляційного суду Житомирської області про визнання дій протиправними, зобов'язання здійснити нарахування та виплату суддівської винагороди,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до в якому просив:

- визнати неправомірними дії Апеляційного суду Житомирської області щодо здійснення нарахування та виплати судді Апеляційного суду Житомирської області Городиському Сергію Степановичу щомісячної суддівської винагороди в повному обсязі за період з 01.08.2014 по 31.03.2015 та зобов'язати Апеляційний суд Житомирської області здійснити нарахування та виплату судді Апеляційного суду Житомирської області Городиському Сергію Степановичу, виходячи з вимог Закону України від 07.07.2010 №2453-VІ "Про судоустрій і статус суддів" суддівської винагороди в повному обсязі за період з 01.08.2014 по 31.03.2015 з урахуванням виплачених сум. Зобов'язати Державну судову адміністрацію України здійснити фінансування Апеляційного суду Житомирської області для виплати зазначених коштів судді Городиському Сергію Степановичу.

В обґрунтування позову зазначає, що у період червня 1992 року по лютий 1994 року працював народним суддею Попільнянського районного суду Житомирської області, з лютого 1994 року по липень 2013 року працював суддею Попільнянського районного суду Житомирської області, а із липня 2013 на посаді судді Апеляційного суду Житомирської області. Рішенням ОСОБА_2 Правосуддя України від11 травня 2017 року позивача звільнено із займаної посади у зв'язку з поданням заяви про відставку. Наказом голови Апеляційного суду Житомирської області від 22 травня 2017 року №119-к позивача відраховано зі штату Апеляційного суду Житомирської області. Вважає, що у день звільнення з позивачем не у повній мірі був проведений розрахунок.

Разом з позовною заявою позивач надав клопотання про витребування у Апеляційного суду Житомирської області штатних розписів за 2014-2015 роки.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 24.04.2018 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі.

14 травня 2018 року до суду від Державної судової адміністрації України надійшов відзив на позовну заяву в якому вказано, що обмеження виплати суддівської винагороди у спірний період зумовлено необхідністю захисту національної безпеки та територіальної цілісності держави, а отже, відповідає критеріям пропорційності, позаяк є співрозмірним із цінностями правової держави, що охороняються Конституцією та законами України. Просить визнати безпідставними позовні вимоги ОСОБА_1 та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

15 травня 2018 року від Апеляційного суду Житомирської області надійшов відзив на позовну заяву в кому відповідач просить відмовити у задоволенні позову та зазначає, що при визначенні позивачу розміру суддівської винагороди у період із 03.08.2014 по 31.03.2015 керувався нормами чинного законодавства та діяв у межах та спосіб, визначені законом.

24 травня 2018 року до суду надійшла заява від представника Державної судової адміністрації України про розгляд справи у відсутність представника.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 24.05.2018 клопотання ОСОБА_1 задоволено та витребувано із Апеляційного суду Житомирської області копії штатного розпису за 2014 рік та 2015 рік.

01 червня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області надав до Житомирського окружного адміністративного суду належним чином завірені копії штатних розписів за 2014 рік та за 2015 рік.

У прохальній частині адміністративного позову позивач просить розгляд справи проводити без його участі.

Зважаючи на відсутність перешкоди для розгляду справи у судовому засіданні та приймаючи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд подальший розгляд справи здійснює в письмовому провадженні, в строки, передбачені ст. 258 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував на посаді судді Апеляційного суду Житомирської області з липня 2013 року.

11 травня 2017 року Рішенням ОСОБА_2 ради юстиції ОСОБА_1 звільнено з посади судді апеляційного суду Житомирської області.

Наказом голови Апеляційного суду Житомирської області від 22 травня 2017 року №119-к ОСОБА_1 відраховано зі штату Апеляційного суду Житомирської області.

При звільненні з публічної служби із позивачем проведено розрахунок сум до виплати.

Однак, ОСОБА_1 вважає, що Апеляційний суду Житомирської області не у повному обсязі було здійснено нарахування та виплата суддівської винагороди за період з серпня 2014 року по березень 2015 року в сумі 23446,50.

Вважаючи такі дії відповідача необґрунтованими, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями пункту 14 статті 92 Конституції України визначено, що судоустрій, судочинство і статус суддів визначаються виключно законами України.

Відповідно до чинної у 2014 році частини 1 статті 129 Закону України від 7 липня 2010 року №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України "Про Конституційний Суд України" та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Однак, 31 липня 2014 року прийнято Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» (далі - Закон України №1622-VII).

Законом №1622-VII Прикінцеві положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» доповнено пунктом 6-4, яким було обмежено максимальний місячний розмір суддівської винагороди 15 розмірами мінімальної заробітної плати.

Законом України від 28 грудня 2014 року №76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" (далі - Закон України №76-VIII) внесені зміни до Закону України від 7 липня 2010 року №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів", а саме: у статті 129 у частині першій слова "та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами" виключено.

Із 01 січня 2015 року частина 1 статті 129 Закону України від 7 липня 2010 року №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" діяла у наступній редакції: суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України "Про Конституційний Суд України".

Отже, Законом України №76-VIII з 1 січня 2015 року були зняті обмеження, встановлені частиною 1 статті 129 Закону України від 7 липня 2010 року №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів", щодо неможливості визначення іншими нормативно-правовими актами суддівської винагороди, з метою реалізації заходів щодо економного та раціонального використання державних коштів та приведення до фінансових можливостей дії положень ряду нормативних актів України, у тому числі положень статті 129 Закону України від 7 липня 2010 року №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів".

Пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" встановлено, що ряд нормативних актів України, у тому числі положення частини третьої статті 69, статті 129, частини першої статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообовязкового державного соціального страхування.

З 1 квітня 2015 року Закон України від 7 липня 2010 року №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" почав діяти у новій редакції, викладеній відповідно до Закону України від 12 лютого 2015 року №192-VIII "Про забезпечення права на справедливий суд".

Виплата суддівської винагороди з 1 квітня 2015 року здійснювалася відповідно до статті 133 Закону України від 7 липня 2010 року №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів".

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-IV визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Судом враховані положення інших міжнародних документів, яким оскаржувані дії відповідачів відповідають у повній мірі, зокрема рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яким було визнано неприйнятними заяви литовських суддів, пов'язані зі скороченням їм заробітної плати. Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні від 15 жовтня 2013 року у справі «Савіцкас та інші проти Литви» зазначив: «Вислів «коли економічна і фінансова ситуація в державі значно погіршується», що міститься в пункті 3 статті 11 Закону про суди, повинен бути витлумачений так, що у зв'язку з фундаментальними змінами економічної та фінансової ситуації в державі через особливі обставини (економічна криза, стихійні лиха тощо) в державі виникає надзвичайно складна економічна і фінансова ситуація. У такому разі з об'єктивних причин може бути нестача ресурсів для здійснення функцій держави та задоволення суспільних потреб, у тому числі гарантування матеріально-фінансових потреб судів. За таких обставин законодавець може змінити правове регулювання, що встановлює рівень заробітної плати для різних осіб, і ввести правове регулювання по заробітній платі, яка є менш сприятливою, якщо це необхідно для забезпечення життєво важливих інтересів суспільства і держави, а також захисту інших конституційних цінностей. Проте навіть у такому разі законодавець повинен підтримувати баланс між правами і законними інтересами тих осіб, до яких застосовуються менш сприятливі законодавчі акти, й інтересами суспільства та держави, тобто влада повинна звернути увагу на вимоги принципу пропорційності. Крім того, ЄСПЛ підкреслив, що у разі дуже серйозної економічної та фінансової ситуації бюджетне фінансування всіх державних установ слід переглянути і зменшити. Якщо в разі дуже серйозної економічної ситуації правові акти зазначатимуть, що фінансування судів і заробітної плати не може бути зменшено тільки щодо суддів, це означатиме, що суди необґрунтовано відрізнятимуться від інших державних установ і судді необґрунтовано виділятимуться серед інших осіб, які здійснюють функції в

Подібні позиції ЄСПЛ висловив й у рішеннях від 9 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» та від 12 жовтня 2004 року у справі «Кйяртан Асмундсон проти Ісландії», які зводилися до того, що реалізація соціальних та економічних прав здебільшого залежить від ситуації, особливо фінансової, яка склалася у державі.

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної у рішенні від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через можливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлено необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною 1 статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Враховуючи обмеження соціально-економічних прав інших осіб, зокрема, працівників державних органів та інших бюджетних установ, що мали місце у 2014, 2015 роках згідно Законів України №1622-VІІ від 31 липня 2014 року, №76-VІІІ від 28 грудня 2014 року, суд дійшов висновку, що обмеження виплати суддівської винагороди, правомірність якого оспорює позивач, зумовлене необхідністю захисту національної економіки, безпеки та територіальної цілісності держави, а отже, відповідає наведеним критеріям пропорційності, є співмірним із цінностями правової держави, що охороняються Конституцією та законами України.

Тому, посилання позивача на те, що йому неправомірно недонарахована суддівська винагорода за період з серпня 2014 року до 31 березня 2015 року не приймаються судом, як і решта доводів позивача.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Керуючись статтями 72-77, 241, 242, 244 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, Апеляційного суду Житомирської області про визнання дій протиправними, зобов'язання здійснити нарахування та виплату суддівської винагороди, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя О.В. Лавренчук