Справа № 751/8897/17
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2018-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 751/8897/17 Суддя (судді) першої інстанції: Цибенко І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді: Собківа Я.М.,

суддів: Петрика І.Й., Сорочка Є.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 22 січня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради про визнання протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до Новозаводського районного суду м.Чернігова із адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради, в якому просив відновити його права; визнати протиправними дії відповідача щодо припинення з 01.07.2015 пільги на 50-відсоткову знижку з оплати за житло та житлово-комунальні послуги, надані йому довічно; зобов'язати відповідача поновити з 01.07.2015 право на отримання соціальної доплати держави, про що надати йому нову довідку про існуючу (діючу) пільгу.

Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 22 січня 2018 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 22 січня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов у повному обсязі.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав, що рішення суду першої інстанції є законним та прийнятим на підставі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, а апеляційна скарга є безпідставною та необґрунтованою.

Згідно із ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Згідно ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Сторони в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач ОСОБА_2 перебував на персоніфікованому обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради як пенсіонер МВС згідно статті 22 Закону України «Про міліцію» та мав право на 50-відсоткову знижку плати за користування житлом та житлово-комунальними послугами, в межах норм встановлених законодавством, що підтверджується довідкою відділу фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку УМВС України в Чернігівській області № 9/101/514 від 20.09.2010.

В період з 01.07.2010 по 30.06.2015 позивач отримував вказану пільгу по 50-відсотковій знижці плати за користування житлом, комунальними послугами.

З 01 липня 2015 року відповідачем, на виконання вимог чинного на той час законодавства України, зазначена пільга була скасована.

На звернення від 15 листопада 2017 року з вимогою відновити пільгу, позивач отримав лист-відповідь Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у місті Чернігові ради від 27.11.2017р. № М-460, яким відмовлено в поновленні пільги у зв'язку із втратою чинності з 07 листопада 2015 року Закону України «Про міліцію».

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо припинення нарахування пільг у відповідності до Закону України «Про міліцію», позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам вказаної справи, колегія суддів зважає на наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Закону України «Про міліцію» (в редакції чинній до 01.01.2008 року), працівникам міліції та членам їх сімей надається 50-процентна знижка по оплаті жилої площі, комунальних послуг, а також палива. При цьому частина 6 статті 22 встановлювала, що за працівниками міліції, звільненими зі служби за віком, хворобою або вислугою років, зберігається право на пільги за цим Законом.

З 01.01.2008 року у зв'язку із прийняттям Закону України від 28.12.2007 року № 107-VI, частина 4 ст. 22 Закону України «Про міліцію» встановлювала, що працівникам міліції та членам їх сімей надається 50-процентна знижка по оплаті жилої площі, комунальних послуг, а також палива, в межах норм, встановлених законодавством.

При цьому, частина 7 статті 22 встановлювала, що за працівниками міліції, звільненими зі служби за віком, хворобою або вислугою років, зберігається право на пільги за цим Законом, за умови, якщо середньомісячний сукупний доход сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року визнані неконституційними зміни, внесені Законом України від 28.12.2007 року № 107-VI, а тому з 22 травня 2008 року відновила дію редакція цих частин, яка діяла до 01.01.2008 року.

З 01.04.2014 року відповідно до приписів Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 року № 1166-VII, частина 4 статті 22 Закону України «Про міліцію» була викладена в новій редакції, відповідно до якої працівникам міліції та членам їх сімей надається 50-процентна знижка по оплаті жилої площі, комунальних послуг, а також палива, в межах норм, встановлених законодавством. Так само була викладена в новій редакції і частина 7 статті 22 Закону України «Про міліцію», відповідно до якої за працівниками міліції, звільненими зі служби за віком, хворобою або вислугою років, зберігається право на пільги за цим Законом, за умови, якщо середньомісячний сукупний доход сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Зазначені зміни неконституційними не взнавались.

З 07.11.2015 року Закон України «Про міліцію» втратив чинність відповідно до п. 1 та п. 5 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліції» від 02.07.2015 року № 580-VIIІ.

З 29.12.2015 року відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» від 23.12.2015 року № 900-VIIІ, пункт 15 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» був доповнений абзацом другим, відповідно до якого за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських та членів їх сімей. При цьому, розділ ІХ Закону України «Про Національну поліцію» не передбачає у поліцейських, колишніх поліцейських та у членів їх сімей, таких пільг, як 50-процентна знижка по оплаті жилої площі, комунальних послуг, а також палива, в межах норм, встановлених законодавством.

Відповідно до п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України № 117 від 29.01.2003 року «Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги» Міністерство соціальної політики України зобов'язано забезпечити включення до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги, інформацію про осіб, які мають право на пільги за соціальною ознакою, у тому числі й відповідно до Закону України «Про міліцію». З 30.12.2016 року Постановою Кабінету Міністрів України № 986 від 21.12.2016 року в зазначений пункт були внесені зміни, відповідно до яких Закон України «Про міліцію» виключений з переліку законів відповідно до яких визначаються особи, які мають право на пільги за соціальною ознакою.

Пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України № 117 від 29.01.2003 року «Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги», в редакції Постанови Кабінету Міністрів України № 56 від 08.02.2017 року (чинна з 10.02.2017 року), зокрема, установи Міністерства внутрішніх справ зобов'язані передати структурним підрозділам з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві та Севастополі державних адміністрацій, виконавчих органів з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад інформацію про осіб, які мають право на пільги за соціальною ознакою, перебувають або перебували на обліку у зазначених органах, закладах і установах.

Пунктом 3 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 117 від 29.01.2003 року, управління праці та соціального захисту населення районних, районних у містах Києві та Севастополі держадміністрацій, структурні підрозділи з питань праці та соціального захисту населення виконавчих органів міських рад (уповноважені органи) ведуть облік пільговиків шляхом формування на кожного пільговика персональної облікової картки згідно з формою "1-пільга", в якій використовується індивідуальний ідентифікаційний номер пільговика у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів; та вносять до Реєстру відповідні уточнення у разі визнання такими, що втратили чинність, чи зупинення дії законодавчих актів, на підставі яких пільговики отримують пільги.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у відновленні позивачу пільг, встановлених статтею 22 Закону України «Про міліцію» відповідно до Порядку надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім'ї, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04 червня 2015 року № 389, в редакції станом на 07 листопада 2015 року.

Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України № 389 від 04.06.2015 року, яка набрала чинності з 01.07.2015 року, було затверджено Порядок надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім'ї.

Відповідно до п. 2 Порядку надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім'ї, з 01.07.2015 року дія цього Порядку поширювалась також і на осіб, які мають право на пільги за соціальною ознакою згідно із Законом України «Про міліцію» (звільнені зі служби за віком, хворобою або за вислугу років працівники міліції, особи начальницького складу податкової міліції, особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби; діти (до досягнення повноліття) працівників міліції, особи начальницького складу податкової міліції, особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби, загиблих або померлих у зв'язку з виконанням службових обов'язків, непрацездатні члені сімей, які перебували на їх утриманні).

Постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до Порядку надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім'ї» № 36 від 07.01.2016 року, яка набрала чинності з 02 лютого 2016 року, у пункті п. 2 цього Порядку виключені слова «Про міліцію» (звільнені зі служби за віком, хворобою або за вислугу років працівники міліції, особи начальницького складу податкової міліції, особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби; діти (до досягнення повноліття) працівників міліції, особи начальницького складу податкової міліції, особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби, загиблих або померлих у зв'язку з виконанням службових обов'язків, непрацездатні члені сімей, які перебували на їх утриманні)».

Отже, зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позивач мав право на пільги встановлені безпосередньо законом - до 07.11.2015 року, тобто до дня втрати чинності Законом України «Про міліцію».

При цьому, Порядок надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім'ї, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 389 від 04.06.2015 року, в період з 01.07.2015 року по 02.02.2016 року передбачав поширення своєї дії на осіб, які мають право на пільги за соціальною ознакою згідно із Законом України «Про міліцію», а виключення цього положення відбулось внаслідок приведення Кабінетом Міністрів України своїх нормативно-правових актів у відповідність до прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію», п. 4 яких встановлено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Таким чином, з 07.11.2015 року п. 2 в частині посилання на Закон України «Про міліцію» застосуванню не підлягає, оскільки суперечить приписам Закону України «Про Національну поліцію», який у свою чергу не передбачає пільг, які були встановлені ст. 22 Закону України «Про міліцію».

За таких обставин, колегія суддів знаходить правомірним виключення позивача з числа пільговиків з 07.11.2015 року, оскільки втрата чинності Законом України «Про міліцію» відбулась внаслідок набрання чинності Законом України «Про національну поліцію», який був прийнятий на виконання Програми діяльності Кабінету Міністрів України та Стратегії сталого розвитку «Україна - 2020», з метою реалізації заходів з реформування органів внутрішніх справ, з метою створення органу виконавчої влади, який служитиме суспільству і призначений для охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічного порядку та громадської безпеки.

Так, у рішенні «Великода проти України» (п. 25) Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 1 Першого протоколу не гарантує як таке право на будь-які соціальні виплати у певному розмірі (див., наприклад, ухвалу від 15 березня 2001 року у справі «Амола проти Фінляндії» (Aunola v. Finland), заява № 30517/96). «Вимога» може становити «майно» у розумінні статті 1 Першого протоколу, лише якщо достатньою мірою встановлено, що вона підлягає виконанню (див. рішення від 9 грудня 1994 року у справі ««Stran Greek Refineries» та Стратіс Андреадіс проти Греції» (Stran Greek Refineries and Stratis Andreadis v. Greece), п. 59, Series A № 301). Отже, зменшення або припинення достатньою мірою встановлених пільг може становити втручання у мирне володіння майном (див. рішення від 19 червня 2012 року у справі «Хонякіна проти Грузії» (Khoniakina v. Georgia), заява № 17767/08, п. 72).

Також Європейський Суд з прав людини в п. п. 26 рішення «Великода проти України» зауважив на тому, що з огляду на те, що до відповідного законодавства було внесено зміни та доповнення, не можна вважати, що надання заявниці права на пільгу у певному розмірі було встановлено достатньою мірою. Більше того, навіть припускаючи, що зміни та доповнення до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» становили втручання у право заявниці на мирне володіння майном у розумінні статті 1 Першого протоколу, Суд нагадує, що перша та найважливіша вимога цього положення полягає у тому, що будь-яке втручання з боку державних органів влади у мирне володіння майном має бути законним та має переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання має також бути обґрунтовано пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, має зберігатися «справедливий баланс» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде накладений особистий та надмірний тягар (див. серед багатьох інших джерел рішення у справі «Колишній Король Греції та інші проти Греції» (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява № 25701/94, пп. 79 та 82, ECHR 2000).

Наявність у позивача пільг, які в подальшому скасовані у встановленому законом порядку, не є позбавленням позивача права власності, оскільки зміни у законодавстві відбулись у встановленому Конституцією України порядку, докази протилежного відсутні. Також апеляційний суд зазначає, що у цьому випадку позивач не несе і надмірного тягаря у вигляді обов'язку оплачувати послуги в повному обсязі, оскільки на законодавчому рівні врегульоване питання щодо можливості отримання субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, зокрема Постановою Кабінету Міністрів України № 848 від 21.10.1995 р. Позивач не обмежений у праві, за наявності певних обставин, скористатись можливістю оформлення субсидій.

Разом з тим, Рішення Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року, на яке посилається позивач в своєму позові, не може бути застосоване до спірних правовідносин, оскільки воно не стосуються питання втрати чинності Закону України «Про міліцію».

Крім того, Закон України «Про Національну поліцію» не містить норми, яка передбачає надання колишнім поліцейським, членам їхніх сімей пільги на оплату житлово-комунальних послуг, які позивач мав відповідно до Закону України «Про міліцію», а тому відсутні законні підстави для їх поновлення, що в свою чергу свідчить про правомірність дій відповідача в частині припинення виплати вищезазначених пільг з 07 листопада 2015 року.

Вказана правова позиція також відображена у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2018 року, яка була ухвалена у справі № 484/655/16-а.

Крім того, спростовуючи доводи апелянта про те, що судовим рішенням та діями відповідача звужено соціальні права позивача на пільги, тоді як Конституцією України не допускається звуження змісту і обсягу існуючих прав і свобод, колегія суддів зазначає, що при прийнятті Закону України «Про Національну поліцію», на підставі якого втратив чинність Закону України «Про міліцію», встановлено нові соціальні гарантії для поліцейських, які поширюють свою дію і на колишніх працівників міліції, які мають право на пільги та соціальний захист, передбачений Законом України «Про Національну поліцію».

Таким чином, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мірі досліджено обставини справи на підставі яких суд прийшов до правильного висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 250, 308, 311, 313, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Залишити апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення, а рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 22 січня 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Собків Я.М.

Суддя Петрик І.Й.

Суддя Сорочко Є.О.

Повний текст постанови виготовлено - 08.06.2018р.