Справа № 815/7121/14
Суддя: Золотніков Олександр Сергійович
Дата ухвалення: 2018-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

Іменем України

15 травня 2018 року

м. Київ

Справа № 815/7121/14

Провадження № 11-343апп18

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідачаЗолотніковаО. С.,

суддів Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Гудими Д. А., Данішевської В. І., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Саприкіної І. В., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.

розглянула в порядку письмового провадженнякасаційні скарги Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» (далі - ДП «ОМТП») та Прокуратури Одеської області на ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 09 листопада 2017 року (судді Турецька І. О., Стас Л. В., Косцова І. П.) у справі № 815/7121/14 за позовом ДП «ОМТП» до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області (далі - Департамент ДАБІ в Одеській області), Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради (далі - Управління ДАБК), треті особи без самостійних вимог: Одеська міська рада, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Громадська організація «Причал НОМЕР_2 «Ярморочна» (далі - ГО «Причал НОМЕР_2 «Ярморочна»), за участю Прокуратури Одеської області, про визнання протиправною і скасування реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації та

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 року ДП «ОМТП» звернулося до суду з позовом до Департаменту ДАБІ в Одеській області, Управління ДАБК, у якому з урахуванням уточнення позовних вимог просило визнати протиправною та скасувати реєстрацію декларації про готовність об'єкта до експлуатації від 19 грудня 2012 року № ОД 2 (далі - Декларація).

На обґрунтування позову зазначалось, що об'єкти нерухомого майна, які перебувають на балансі ДП «ОМТП» та є державним майном, безпідставно внесені у Декларацію, у зв'язку із чим зареєстровані за ГО «Причал НОМЕР_2 «Ярморочна». Зокрема, у

пункті 7 Декларації зазначено про існування у цієї громадської організації права користування земельною ділянкою площею 11443 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1), на якій ГО «Причал НОМЕР_2 «Ярморочна» нібито протягом 2008-2009 років збудувала спірний об'єкт нерухомості. При цьому підставою виникнення у ГО «Причал НОМЕР_2 «Ярморочна» права користування вказаною земельною ділянкою визначено договір оренди землі від 23 травня 2010 року, за умовами якого земельна ділянка передана цій громадській організації терміном на

15 років для експлуатації та обслуговування спортивно-човнової станції, тобто метою надання земельної ділянки в користування є експлуатація та обслуговування спортивно-човнової станції, а не будівництво будь-яких об'єктів нерухомості на ній. Отже, будівництво громадською організацією протягом 2008-2009 років об'єктів нерухомості спортивно-човнової станції «Причал НОМЕР_2» відбувалось на земельній ділянці, котра не відведена для такої мети, що є підставою для скасування реєстрації Декларації про готовність до експлуатації спортивно-човнової станції «Причал

НОМЕР_2», розташованої за адресою: АДРЕСА_1. Також позивач зазначив, що об'єкти, позначені літерами «О», «П», «Р», «У», «С», «Т», «Ф», фактично на місцевості відсутні, а тому на підставі підробленого технічного паспорта від 19 жовтня 2012 року, виданого Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» (далі -

КП «ОМБТІ та РОН»), ці об'єкти до Декларації внесено неправомірно. Крім того, постановою Одеського апеляційного господарського суду від 21 квітня 2016 року у справі № 916/882/13, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 14 липня 2016 року, визнано недійсним свідоцтво про право власності від 27 грудня 2012 року серії НОМЕР_3, видане виконавчим комітетом Одеської міської ради, яким посвідчено право власності ГО «Причал НОМЕР_2 «Ярморочна» на нежитлові будівлі спортивно-човнової станції «Причал НОМЕР_2», розташовані за вказаною адресою, які в цілому складаються з будівель, позначених літерами «А», «Б», «В», «Д», «Е», «Ж», «З», «К», «Л», «М», «Н», «О», «П», «Р», «С», «Т», «У», «Ф», «Г», «Х», загальною площею 3293,3 кв. м, основною площею 1824,3 кв. м, відображені в технічному паспорті від 19 жовтня 2012 року. Зокрема, вищеозначеними судовими рішеннями встановлено протиправність та безпідставність видання виконавчим комітетом Одеської міської ради громадській організації свідоцтва про право власності від 27 грудня 2012 року НОМЕР_3 на підставі зареєстрованої Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області (далі - Інспекція ДАБК) Декларації. На думку позивача, вказана реєстрація Декларації є протиправною та підлягає скасуванню.

З приводу заявлених вимог суди неодноразово приймали рішення, які були в подальшому скасовані судом касаційної інстанції.

Одеський окружний адміністративний суд постановою від 23 травня 2017 року адміністративний позов задовольнив. Визнав протиправною та скасував реєстрацію Декларації, здійснену Інспекцією ДАБК.

Одеський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 09 листопада 2017 року скасував постанову Одеського окружного адміністративного суду від 23 травня 2017 року, а провадження у справі закрив на підставі пункту 1 частини першої

статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Не погодившись із ухвалою суду апеляційної інстанції, ДП «ОМТП» в касаційній скарзі зазначає, що суд апеляційної інстанції не взяв до уваги, що спір про цивільне право між ДП «ОМТП» та ГО «Причал НОМЕР_2 «Ярморочна» вже вирішено на користь

ДП «ОМТП» судами господарської юрисдикції в межах справи № 916/882/13, а саме Одеський апеляційний господарський суд постановою від 21 квітня 2016 року, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 14 липня 2016 року, визнав недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно і, зокрема, підтвердив належність майна до державної власності. Крім того, Одеський окружний адміністративний суд постановою від 08 червня 2017 року у справі № 815/1348/17, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 09 серпня 2017 року, визнав протиправним та скасував рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Антоненко О. С. від 12 травня 2015 року з індексним номером 21220382 про державну реєстрацію за ГО «Причал №193 «Ярмарочна» права приватної власності на нежитлові будівлі спортивно-човнової станції «Причал НОМЕР_2» за адресою: Одеська область, м. Одеса, вул. Чорноморського козацтва 100/2. На підставі викладеного, ДП «ОМТП» просить скасувати оскаржену ухвалу апеляційного суду та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

Прокуратура Одеської області в касаційній скарзі зазначає, що оскаржена ухвала винесена з порушенням норм процесуального права, що є підставою для її скасування. Так, на думку скаржника, суд надав неправильну правову оцінку і помилково не врахував, що законодавством вказану спірну декларацію визначено як дозвільний документ, рішення про реєстрацію якого може бути скасовано у випадку внесення у нього недостовірних даних, що жодним чином не залежить від його реалізації особою в подальшому. На підставі викладеного скаржник порушує питання про скасування оскарженої ухвали з направленням справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Верховний суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалами від 04 та 16 січня 2018 року відкрив касаційне провадження в цій справі за вказаними касаційними скаргами, а ухвалою від 21 березня 2018 року справу передав до Великої Палати Верховного Суду.

Велика Палати Верховного Суду ухвалою від 10 квітня 2018 року прийняла та призначила цю справу до касаційного розгляду в порядку письмового провадження без виклику її учасників згідно з пунктом 3 частини першої статті 345 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та наведені в касаційних скаргах доводи, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для їх задоволення.

Суди попередніх інстанцій установили, що 19 грудня 2012 року Інспекцією ДАБК на замовлення ГО «Причал НОМЕР_2 «Ярмарочна» здійснено реєстрацію Декларації про готовність до експлуатації об'єкта - спортивно-човнової станції «Причал НОМЕР_2» у

м. Одесі на вул. Чорноморського козацтва, 100, у якій зазначено, що площа господарських (присадибних) будівель і споруд (прибудов) складається з: літ. «А» - 87,9 кв. м, літ. «Б» - 504,9 кв. м, літ. «В» - 69,7 кв. м, літ. «Д» - 313,4 кв. м, літ. «Е» - 93,7 кв. м, літ. «Ж» - 265,7 кв. м, літ. «З» - 137,5 кв. м, літ. «К» - 406,1 кв. м, літ. «Л» - 238,9 кв. м, літ. «М» - 289,1 кв. м, літ. «Н» - 282,3 кв. м, літ. «О» - 81,0 кв. м, літ. «П» - 81,0 кв. м, літ. «Р» - 81,0 кв. м, літ. «С» - 81,0 кв. м, літ. «Т» - 81,0 кв. м, літ. «У» -

81,0 кв. м, літ. «Ф» - 81,0 кв. м, літ. «Г» - 31,0 кв. м, літ. «Х» - 9,1 кв. м. Початок будівництва - 2008 рік, закінчення будівництва - 2009 рік.

Реєстрацію Декларації відповідач здійснив на підставі договору оренди землі від

23 травня 2010 року, укладеного з Одеською міською радою, та відповідно до технічного паспорта КП «ОМБТІ та РОН» від 19 жовтня 2012 року.

27 грудня 2012 року виконавчий комітет Одеської міської ради на підставі спірної Декларації та договору оренди землі від 23 травня 2010 року видав свідоцтво про право власності № НОМЕР_3 на перелічені вище об'єкти нерухомого майна спортивно-човнової станції «Причал НОМЕР_2».

Одеський апеляційний господарський суд постановою від 21 квітня 2016 року у справі № 916/882/13, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 14 липня 2016 року, визнав недійсним свідоцтво про право власності серії НОМЕР_3 від 27 грудня 2012 року, видане виконавчим комітетом Одеської міської ради, яким посвідчено право власності ГО «Причал НОМЕР_2 «Ярмарочна» на нежитлові будівлі спортивно-човнової станції «Причал НОМЕР_2», розташовані за адресою: АДРЕСА_1, які в цілому складаються з будівель, позначених літерами «А», «Б», «В», «Д», «Е», «Ж», «З», «К», «Л», «М», «Н», «О», «П», «Р», «С», «Т», «У», «Ф», «Г», «Х», загальною площею 3293,3 кв. м, основною площею 1824,3 кв. м, відображених у технічному паспорті від 19 жовтня 2012 року.

Проте в період, коли спірне свідоцтво про право власності було дійсним, між

ГО «Причал НОМЕР_2 «Ярморочна» та третіми особами в цій справі були укладені договори купівлі-продажу, на підставі яких ОСОБА_3, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 стали власниками часток спірних нежитлових будівель спортивно-човнової станції «Причал НОМЕР_2».

Скасовуючи постанову Одеського окружного адміністративного суду від 23 травня 2017 року та закриваючи провадження у справі, Одеський апеляційний адміністративний суд обґрунтовано виходив з того, що докази, які містяться в матеріалах справи, свідчать про наявність права власності на спірне майно у фізичних осіб на підставі договорів купівлі-продажу часток нерухомого майна, а тому поновити порушене право та повернути це майно на користь держави позивач може лише шляхом подачі позову щодо оспорення вчинених правочинів, розгляд якого не відноситься до юрисдикції адміністративних судів. За висновком суду апеляційної інстанції, належним та допустимим способом захисту порушених прав є захист їх у порядку цивільного судочинства із залученням до справи фізичних осіб - власників майна.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободвід 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав: фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». Суд дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, «встановленим законом».

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України (тут і далі - у редакції, чинній на час прийняття оскарженого рішення) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

На підставі пункту 7 частини першої статті 3 КАС України суб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно із частиною другою статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Пунктом 1 частини другої статті 17 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Наведені норми узгоджуються з положеннями статей 2, 4 та 19 КАС України

(у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), якими визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Як установлено матеріалами справи, позивач звернувся до адміністративного суду з позовом, направленим на відновлення порушеного відповідачем права власності на будівлі та споруди спортивно-човнової станції «Причал НОМЕР_2» у м. Одесі на

вул. Чорноморського козацтва, 100. Отже, цей позов поданий на поновлення права власності позивача.

Частиною другою статті 331 Цивільного кодексу України визначено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Матеріалами справи також установлено, що постановою Одеського апеляційного господарського суду від 21 квітня 2016 року у справі № 916/882/13, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 14 липня 2016 року, визнано недійсним свідоцтво про право власності серії НОМЕР_3 від 27 грудня 2012 року.

Однак у період, коли спірне свідоцтво про право власності було дійсним, між

ГО «Причал НОМЕР_2 «Ярморочна» та третіми особами у цій справі були укладені договори купівлі-продажу, на підставі яких ОСОБА_3, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 стали власниками часток спірних нежитлових будівель спортивно-човнової станції «Причал НОМЕР_2».

Таким чином, оспорювання рішення Департаменту ДАБІ в Одеській області про реєстрацію Декларації у цьому випадку поглинається спором про речове право.

За таких обставин правильним є висновок Одеського апеляційного адміністративного суду, що скасування оскарженого рішення відповідача за умови реалізації такого майна третім особам, які стали власниками майна, не призведе до поновлення прав та інтересів позивача.

Поновити своє порушене право щодо повернення цього майна на користь держави позивач може шляхом звернення до суду з позовом щодо оспорення вчинених правочинів у порядку цивільного судочинства із залученням до справи фізичних осіб - власників майна.

При цьому визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі з обов'язком суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 349 КАС України (у редакції, чинній з

15 грудня 2017 року) суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

За правилами частини першої статті 350 КАС України (у цій самій редакції) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Оскільки оскаржене судове рішення прийнято з додержанням норм процесуального права, а правових висновків суду апеляційної інстанції скаржник не спростував, Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Ураховуючи викладене та керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 356, 359 КАС, Велика Палата Верховного Суду

ПОСТАНОВИЛА:

1. Касаційні скарги Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» та Прокуратури Одеської області залишити без задоволення.

2. Ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 09 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О. С. Золотніков

Судді: Н. О. Антонюк Н. П. Лященко

С. В. Бакуліна О. Б. Прокопенко

В. В. Британчук Л. І. Рогач

Д. А. Гудима І. В. Саприкіна

В. І. Данішевська О. М. Ситнік

О. Р. Кібенко О. С. Ткачук

В. С. Князєв В. Ю. Уркевич

Л. М. Лобойко О. Г. Яновська

Повний текст постанови підписано 14 червня 2018 року.