Справа № 2а-7616/12/2670
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2018-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

Іменем України

14 червня 2018 року

м. Київ

справа №2а-7616/12/2670

адміністративне провадження №К/9901/1318/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Бившевої Л.І.,

суддів: Шипуліної Т.М., Хохуляка В.В.,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами касаційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Сумах Сумської області ДПС (далі - ДПІ) на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 09.10.2012 (головуючий суддя - Ісаєнко Ю.А., судді - Аліменко В.О., Кучма А.Ю.) у справі за позовом Підприємства з іноземними інвестиціями «МакДональдс Юкрейн ЛТД» (далі - Підприємство) до Державної податкової інспекції у місті Сумах Сумської області ДПС, Державної податкової служби у Сумській області (далі - ДПС) про скасування податкового повідомлення-рішення та рішення про залишення первинної скарги без розгляду,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2012 року Підприємство звернулось до суду з позовом до ДПІ та ДПС, у якому просило: скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ №/9239 від 27.04.2012; скасувати рішення ДПС № 6373/10/10-105-115/131ак від 18.05.2012 про залишення первинної скарги без розгляду.

На обґрунтування зазначених позовних вимог Підприємство послалось на те, що висновок акта від 13.04.2012 № 269/152/23744453 камеральної перевірки даних, задекларованих Підприємством у податковій декларації з плати за землю за 2012 рік Товариства є необґрунтованими, оскільки договором оренди передбачена орендна плати у розмірі 1870,56 грн., що становило 1,5 % нормативної грошової оцінки землі, зміни до договору оренди не вносились, а отже, донарахування позивачу плати за землю у розмірі 3 % нормативної грошової оцінки є протиправним. Також позивач посилався на те, що лише порушення вимог пунктів 56.3, 56.6 статті 56 Податкового кодексу України дає підстави для залишення скарги без розгляду, тоді як відсутність на скарзі печатки Підприємства не є такою підставою.

Окружний адміністративний суд міста Києва постановою від 03.08.2012 у задоволенні позову відмовив повністю.

Висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог мотивований тим, що з набранням чинності Податковим кодексом України річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати. При цьому виходячи із принципів пріоритетності норм Податкового кодексу України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплено в пункті 5.2 статті 5 цього Кодексу, до моменту внесення до такого договору відповідних змін розмір орендної плати в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлений підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України. Також суд виходив з того, що Підприємство не надало доказів того, що первинна скарга, яка була подана позивачем до ДПС, була оформлена у відповідності до вимог пункту 4 Положення про порядок подання та розгляду скарг платників податків органами державної податкової служби, затвердженого наказом ДПА України від 23.12.2010 №1001.

Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 09.10.2012 рішення суду першої інстанції скасував та ухвалив нове, яким позовні вимоги задовольнив повністю: скасував податкове повідомлення-рішення ДПІ №/9239 від 27.04.2012; скасував рішення ДПС № 6373/10/10-105-115/131ак від 18.05.2012 про залишення первинної скарги без розгляду.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що Податковий кодекс України не містить норм, які б прямо зобов'язували учасників цивільних правовідносин внести зміни до діючого договору у зв'язку із встановленням мінімального розміру орендної плати відповідно до підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України. Також, суд виходив з того, що порушення вимог пункту 4 Положення про порядок подання та розгляду скарг платників податків органами державної податкової служби, затвердженого наказом ДПА України від 23.12.2010 №1001, є підставою для повернення скарги заявнику, а не прийняття рішення про залишення скарги без розгляду.

ДПІ оскаржила рішення суду апеляційної інстанції до Вищого адміністративного суду України, який ухвалою від 21.02.2013 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою та витребував матеріали справи із суду першої інстанції. В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник вказує на те, що рішення суду апеляційної інстанцій ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки збільшення мінімального розміру орендної плати відбулося не у зв'язку з волевиявленням сторін, а у зв'язку зі зміною розміру орендної плати відповідно до вимог підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України. Також, скаржник зазначає, що сплата обов'язкових платежів, до яких віднесено і плату за землю, не може залежати від умов договору.

Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 02.06.2016 № 1401-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, статтю 125 Конституції України викладено в редакції, згідно з якою Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України.

Згідно з пунктом 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, з дня початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, Верховний Суд України, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищий господарський суд України, Вищий адміністративний суд України припиняють свою діяльність та ліквідуються у встановленому законом порядку.

Відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, постановою Пленуму Верховного Суду від 30.11.2017 № 2 «Про визначення дня початку роботи Верховного Суду» днем початку роботи Верховного Суду визначено 15.12.2017.

Законом України від 03.10.2017 № 2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017, Кодекс адміністративного судочинства викладено в новій редакції.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями у справі визначено склад колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: Бившева Л.І. (суддя-доповідач, головуючий суддя), Хохуляк В.В., Шипуліна Т.М.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017) касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 30.05.2018 прийняв касаційну скаргу ДПІ до провадження, визнав за можливе проведення касаційного розгляду справи у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та призначив справу до розгляду в порядку письмового провадження з 12.06.2018.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду перевірив наведені у касаційній скарзі доводи та дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

У справі, що розглядається, суди встановили, що Підприємство подало податкову декларацію з плати за землю, у якій визначило податкове зобов'язання з орендної плати за землю за 2012 рік у розмірі 1,5 % грошової оцінки земельної ділянки.

ДПІ провела камеральну перевірку даних, задекларованих Підприємством у податковій декларації з плати за землю (орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2012 рік, за результатом якої складено акт від 13.04.2012 № 269/152/23744453. Згідно з актом ДПІ встановила заниження суми податкових зобов'язань з орендної плати за землю за лютий 2012 року, визначених в податковій декларації з плати за землю, на 5585,94 грн.

На підставі акта перевірки ДПІ прийняла податкове повідомлення-рішення № /9239 від 27.04.2012, яким збільшила Підприємству суму грошового зобов'язання за платежем: орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності з юридичних осіб на 8378,91 грн., у тому числі: за основним платежем - 5585,94 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на 2792,97 грн.

На вказане податкове повідомлення-рішення Підприємством була подана скарга, яка рішенням ДПС № 6373/10/10-105-115/131ак від 18.05.2012 була залишена без розгляду з підстав її невідповідності вимогам підпункту «ґ» пункту 4 Положення про порядок подання та розгляду скарг платників податків органами державної податкової служби, затвердженого наказом ДПА України від 23.12.2010 №1001, та повернута на адресу платника податків.

Зі змісту Земельного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) та Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) убачається, що користування землею в Україні є платним.

З 1 січня 2011 року набрав чинності Податковий кодекс України який, відповідно до пункту 1.1 статті 1 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

За змістом підпункту 9.1.10 пункту 9.1 статті 9 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) плата за землю належить до загальнодержавних податків і зборів, яка в силу вимог підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 цього ж Кодексу є податком і справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. Останні ж, як визначає зміст підпункту 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), - це особи, яким, зокрема, на умовах оренди надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності. Отже, Податковий кодекс України визначив обов'язок й орендаря сплачувати земельний податок у формі орендної плати.

Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - це обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункт 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК). Подібне визначення міститься і у статті 21 Закону України «Про оренду землі».

Справляння плати за землю, в тому числі і орендної плати, здійснюється відповідно до положень розділу ХІІІ Податкового кодексу України.

Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем (пункту 288.4 статті 288 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)), а підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (пункт 288.1 статті 288 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)).

Підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 зазначеного Кодексу (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що розмір орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється розділом ХIII ПК; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом, та не може перевищувати, зокрема, для інших земельних ділянок, наданих в оренду, 12 % нормативної грошової оцінки (підпункт 288.5.2 зазначеного пункту (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)).

Тобто, законодавець визначив нижню граничну межу річної суми платежу по орендній платі за земельні ділянки незалежно від того, чи збігається її розмір із визначеним у договорі.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Ураховуючи викладене вище, першої інстанції дійшов правомірного висновку, що з набранням чинності Податковим кодексом України річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 цього Кодексу та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати.

При цьому виходячи із принципу пріоритетності норм Податкового кодексу України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 цього Кодексу, до моменту внесення до такого договору відповідних змін розмір орендної плати в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлений підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України.

Відповідно до підпункту «ґ» пункту 4 Положення про порядок подання та розгляду скарг платників податків органами державної податкової служби, затвердженого наказом ДПА України від 23.12.2010 №1001 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), у скарзі мають бути зазначені, зокрема: підпис фізичної особи - платника податку, для юридичної особи - платника податку - підпис керівника або особи, яка виконує обов'язки керівника юридичної особи - платника податку. Якщо скарга в інтересах фізичної особи - платника податку або юридичної особи - платника податку подається її представником, то до скарги долучається копія довіреності, оформленої відповідно до вимог законодавства. Підпис представника юридичної особи - платника податку на скарзі повинен бути скріплений печаткою юридичної особи - платника податку.

У справі, що розглядається, суд першої інстанції встановив, що у копія доданої Підприємством до позовної заяви первинної скарги, подана ним до ДПС, не містила підпису представника юридичної особи.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для орендної плати за землю у розмірі 1,5 %, а також про невідповідність скарги Підприємства вимогам підпункту «ґ» пункту 4 Положення про порядок подання та розгляду скарг платників податків органами державної податкової служби, затвердженого наказом ДПА України від 23.12.2010 №1001, ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права, з огляду на що суд апеляційної інстанції дійшов неправомірного висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

З урахуванням наведеного касаційна скарга ДПІ підлягає задоволенню, постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 09.10.2012 підлягає скасуванню, а постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.08.2012 - залишенню в силі.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15.12.2017) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 352 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15.12.2017) суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Керуючись пунктом 4 частини першої статті 349, статтею 352, частинами 1, 5 статті 355, статтями 356, 359, підпунктом 4 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Сумах Сумської області ДПС задовольнити.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 09.10.2012 скасувати, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.08.2012 - залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Бившева

В.В. Хохуляк

Т.М. Шипуліна