Справа № 820/2308/17
Суддя: Бевзенко В.М.
Дата ухвалення: 2018-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

14 червня 2018 року

Київ

справа №820/2308/17

адміністративне провадження №К/9901/2748/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):

судді-доповідача Бевзенка В.М.,

суддів - Данилевич Н.А., Шарапи В.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Богодухівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області

на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 30 червня 2017 року (прийняту у складі судді Білової О.В.)

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року (постановлену у складі колегії суддів Швецової Н.В., Мінаєвої О.М., Макаренко І.Т.)

у справі за позовом ОСОБА_2

до Богодухівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області

третя особа - начальник Богодухівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області Моцик С.В.

про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі,

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Богодухівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, начальник Богодухівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області Моцик С.В., в якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ від 03 травня 2017 року №19-0С в частині звільнення ОСОБА_2 з посади головного спеціаліста Краснокутського відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій в зв'язку із скороченням штату державних службовців;

- поновити ОСОБА_2 на роботі на посаді головного спеціаліста Краснокутського відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій - з 04 травня 2017 року.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанції

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року залишено без змін постанову Харківського окружного адміністративного суду від 30 червня 2017 року, якою позов задоволено в повному обсязі.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву до неїї

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій у своїх рішеннях норм та процесуального права, вважає їх незаконним та необґрунтованим, просить постанову Харківського окружного адміністративного суду від 30 червня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року скасувати.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДАМИ ПОПЕРЕДНІХ ІНСТАНЦІЙ

Позивач, ОСОБА_2, згідно даних трудової книжки, наказом №44-О від 12 грудня 2006 року була прийнята на посаду головного спеціаліста-економіста Управління ПФУ в Краснокутському районі Харківської області. Наказом №10-О від 02 лютого 2011 року переведена на посаду головного спеціаліста з діловодства. Наказом №11-О від 12 березня 2012 року переведена на посаду старшого інспектора. Наказом №50-О від 07 листопада 2012 року призначена на посаду головного спеціаліста-системотехніка відділу персоніфікованого обліку, інформаційних систем та мереж - за конкурсом. Наказом №42-ОС від 31 грудня 2013 року переведена на посаду головного спеціаліста відділу з призначення пенсій. Наказом №15-ОС від 10 липня 2015 року переведена на посаду головного спеціаліста відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій. Наказом №13-ОС від 31 березня 2016 року звільнена з посади в порядку переведення до Богодухівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області згідно з пунктом 5 статті 36 КЗпП України. Наказом №03-ОС від 01 квітня 2016 року призначена на посаду головного спеціаліста Краснокутського відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій Богодухівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області.

Наказом відповідача №19-ОС від 03 травня 2017 року позивача було звільнено з посади в зв'язку із скороченням штату державних службовців згідно пункту 1 статті 87 Закону України "Про державну службу", пункту 1 статті 40 КЗпП України, про що вчинено запис в трудовій книжці.

Наказом відповідача №08-ОС від 03 березня 2017 року працівників Богодухівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області, у кількості 56 осіб, включаючи позивача, ОСОБА_2 було попереджено про зміну умов праці у зв'язку зі скороченням штату та наступне вивільнення. В цей же день відповідач вручив позивачу письмове попередження про наступне вивільнення, в якому зазначено про відсутність можливості працевлаштування в управлінні.

Також судом встановлено, що штатним розписом на 2017 рік від 27 лютого 2017 року в Богодухівському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Харківської області передбачено нові посади, які були відсутні в попередньому штатному розписі від 23 січня 2017 року: начальник адміністративно-господарського відділу, провідний спеціаліст фінансово-економічного відділу, спеціаліст Богодухівського відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій.

Ці посади були заміщені державними службовцями за результатами конкурсу 04 квітня 2017 року.

Станом на 03 березня 2017 року зазначені посади були вакантними, однак не були запропоновані позивачу. При цьому в письмовому попередженні про наступне вивільнення, яке відповідач вручив позивачу 03 березня 2017 року, вказано про відсутність можливості працевлаштування.

Також, з наданого відповідачем протоколу №1 засідання комісії для вирішення питання щодо переважного права залишення на роботі працівників судом встановлено, що в ньому відсутній єдиний підхід до порівняння працівників за певними критеріями, передбаченими статтею 42 КЗпП України.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Відповідно до пункту 96 Типової інструкції з діловодства у територіальних органах Пенсійного фонду України, затвердженої Постановою Правління ПФУ від 05 грудня 2012 року №182, у кожному пункті наказу з кадрових питань зазначається підстава щодо його видання (заява працівника, контракт, доповідна записка, рішення атестаційної комісії тощо).

Таким чином, вищевказаним нормативно-правовим актом передбачено обов'язкове посилання в кожному наказі про звільнення на документ, який став підставою для видання наказу.

В наказі про звільнення працівника в зв'язку з скороченням чисельності та штату таким документом має бути розпорядчий документ про введення змін в організації праці, наказ про попередження працівника про наступне вивільнення, згода профспілкового комітету.

В наказі про звільнення позивача від 03 травня 2017 року №19-ОС відповідач не зазначив посилання на жодну підставу, всупереч наведеним вимогам законодавства.

Таким чином, судовим розглядом встановлено невідповідність форми та змісту спірного наказу про звільнення позивача вимогам діючого законодавства.

Відповідно до положень пункту 1 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу", підставою для припинення державної служби за ініціативою суб'єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.

Також статтею 87 Закону України "Про державну службу" передбачено, що процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю. Звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення.

Відповідно до пункту 1 частини першої, частини другої статті 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2, 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до частини першої та третьої статті 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення в зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також в разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Наказом відповідача №08-ОС від 03 березня 2017 року позивача ОСОБА_2 було попереджено про зміну умов праці у зв'язку зі скороченням штату та наступне вивільнення. В цей же день відповідач вручив позивачу письмове попередження про наступне вивільнення, в якому зазначено про відсутність можливості працевлаштування в управлінні.

Суд зазначає, що звільнення позивача за умови неможливості пропозиції іншої рівноцінної посади або іншої роботи відбулося з порушенням відповідачем вимог КЗпП України, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 43 Закону України "Про державну службу" підставою для зміни істотних умов державної служби, зокрема, є скорочення чисельності або штату працівників у зв'язку з оптимізацією системи державних органів чи структури окремого державного органу.

Судами попередніх інстанцій було досліджено штатні розписи, та встановлено фактичне скорочення штату.

Проте штатним розписом на 2017 рік від 27 лютого 2017 року в Богодухівському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Харківської області передбачено нові посади, які були відсутні в попередньому штатному розписі від 23 січня 2017 року, а саме: начальник адміністративно-господарського відділу, провідний спеціаліст фінансово-економічного відділу, спеціаліст Богодухівського відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій.

Таким чином, станом на 03 березня 2017 року зазначені посади були вакантними, однак не були запропоновані позивачу. При цьому в письмовому попередженні про наступне вивільнення, яке відповідач вручив позивачу 03 березня 2017 року, вказано про відсутність можливості працевлаштування.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що до професійної компетентності на посади начальника адміністративно-господарського відділу, провідного спеціаліста фінансово-економічного відділу, спеціаліста Богодухівського відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій відповідно до умов проведення конкурсу, позивач відповідає вказаним вимогам.

Однак позивачу не було запропоновано відповідачем наявні вакантні посади станом на 03 березня 2017 року, що підтверджується письмовим повідомленням про наступне вивільнення.

Таким чином, відповідачем при звільненні позивача порушено вимоги, передбачені пунктом 1 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу", статтей 5-1, 49-2 КЗпП України, щодо звільнення позивача виключно за умови неможливості пропозиції іншої рівноцінної посади або іншої роботи.

Також, відповідачем при звільненні позивача було порушено приписи статті 42 КЗпП України щодо переважного права залишення на роботі, з огляду на таке.

При скороченні чисельності або штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається:

1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців;

2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком;

3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації;

4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва;

5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту";

6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій;

7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання;

8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України;

9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби.

10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

З наданого відповідачем Протоколу №1 засідання комісії для вирішення питання залишення на роботі працівників в зв'язку з упорядкуванням структури та штатного розпису на 2017 рік, не вбачається порівняння працівників за продуктивністю праці та кваліфікацією, а також за критеріями, передбаченими статтею 42 КЗпП України.

Таким чином, порівняння працівників в порядку, передбаченому статтею 42 КЗпП України, відповідачем проведено не було.

Отже, відповідачем не було дотримано приписів статті 42 КЗпП України при звільненні позивача в зв'язку з скороченням чисельності та штату працівників.

З огляду на викладене, Суд погоджується з позицією судів попередніх інстанцій, що оскаржуваний наказ в частині звільнення позивача підлягає скасуванню як такий, що прийнятий з порушенням вимог чинного законодавства.

Відповідно до частини другої та четвертої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Враховуючи положення цієї статті, Суд вважає всі інші доводи відповідача безпідставними оскільки раніше спростовані судами попередніх інстанцій.

Доводи касаційної скарги не спростовують доводів рішень судів попередніх інстанцій, оскільки не вказано, які саме порушення норм матеріального або процесуального права допустили суди першої та апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду має ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України, суд залишає касаційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Отже, судами першої та апеляційної інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв'язку з цим, Суд робить висновок, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 242, 343, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Богодухівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області залишити без задоволення.

2. Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 30 червня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і не оскаржується.

Суддя-доповідач В.М.Бевзенко

Судді Н.А.Данилевич

В.М.Шарапа