Справа № 462/1640/18
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2018-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2018 рокуЛьвів№ 876/3782/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Копанишин Х.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 19 квітня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління патрульної поліції у Львівській області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

суддя (судді) в суді першої інстанції ОСОБА_4,

час ухвалення рішення: 11:01:44,

місце ухвалення рішення м.Львів,

дата складання повного тексту рішення не вказана,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у Львівській області, в якому просив суд скасувати постанову про адміністративне правопорушення серії ЕАА №328839 від 18.03.2018 року, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КпАП за порушення ПДР, а саме, за керування транспортним засобом без увімкненого ближнього світла фар в темну пору доби.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 19 квітня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що судом не встановлено жодних обставин, за яких можна було би дійти висновку, що працівник патрульної поліції не об'єктивно поводив себе відносно позивача в процесі оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення. Крім того, оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності винесена та складена на підставі встановлених інспектором обставин справи та у відповідності до Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Закону України «Про Національну поліцію», ст.252 КУпАП та іншого чинного законодавства в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій, з посиланням на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позов.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що з наданого працівниками поліції відео неможливо було ідентифікувати автомобіль, а також чітко визначити чи було увімкнено фари ближнього світла в автомобілі у звязку із яскравим освітленням ділянки вулиці, по якій він рухався. Позивач вказує і на той факт, що не бачив зустрічного автомобіля патрульної поліції, який міг би зняти на відео рух його автомобіля.

Також у своїй апеляційній скарзі скаржник покликається на порушення патрульним вимог ч.5 ст.258 КУпАП, зокрема на нескладення протоколу про адміністративне правопорушення як додатку до постанови про адміністративне правопорушення, у звязку з наявністю факту оспорення ним факту вчинення правопорушення при складенні такої постанови.

Відзиву на апеляційну скаргу від позивача не надходило.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, постановою серії ЕАА №328839 від 18.03.2018 року ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП за порушення ПДР, оскільки він керував транспортним засобом без увімкненого ближнього світла фар в темну пору доби та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції керувався тим, що не встановлено жодних обставин, за яких можна було би дійти висновку, що працівник патрульної поліції не об'єктивно поводив себе відносно позивача в процесі оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення. Крім того, оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності винесена та складена на підставі встановлених інспектором обставин справи та у відповідності до Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Закону України «Про Національну поліцію», ст.252 КУпАП та іншого чинного законодавства в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Виходячи з цього, суд дійшов висновку, що оскільки ОСОБА_3 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП, розгляд якого відповідно до ст.222 КУпАП віднесено до компетенції органів Національної поліції, поліцейським правомірно на місці вчинення правопорушення винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції і вважає його таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Статтею 258 Кодексу України про адміністративне правопорушення передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У вищенаведених випадках уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Частиною 5 цієї статті, на яку посилається позивач у своїй апеляційній скарзі, передбачено, що якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобовязана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Враховуючи той факт, що позивачем вчинено саме правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, що є винятком згідно положення даної статті, суд не бере до уваги твердження позивача про необхідність складення у спірних правовідносинах протоколу про адміністративне правопорушення як додатку до постанови про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції погоджується з рештою тверджень, наведених в апеляційній скарзі, та приходить до висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обовязок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Вищенаведеними нормами законодавства чітко вказано що може бути доказами у справах про адміністративні правопорушення та на кого покладається обовязок доказування у даних спірних правовідносинах, проте колегія суддів в даному випадку дійшла висновку про недоведеність факту вчинення правопорушення.

Зокрема, відповідачем не надано жодного відеозапису, який би підтверджував факт вчинення правопорушення, натомість відеозапис, що є єдиним доказом по даній справі, не зафіксував власне факту вчинення правопорушення. Щодо відеозапису, на якому нібито видно як автомобіль позивача рухається без увімкнених фар ближнього світла, то такий суду наданий не був. Відповідач в судовому засіданні не надав пояснень щодо відсутності такого відеозапису, а позивач зазначив, що на вказаному відеозаписі не було видно номерного знаку автомобіля і не можна було чітко встановити чи були там увімкнені фари.

Оцінивши подані сторонами докази та надані пояснення в їх сукупності, суд приходить до висновку про недоведеність відповідачем вини позивача. Виходячи з цього, суд вважає постанову по справі про адміністративне правопорушення від 18.03.2018 року серії ЕАА №328839 протиправною.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню, оскільки воно прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, суд неповно встановив обставини, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Керуючись ст. ст. 272, 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 317, 321, 322, ч. 1 ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 19 квітня 2018 року у справі № 462/1640/18 за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління патрульної поліції у Львівській області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

Скасувати постанову про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху від 18.03.2018 року серії ЕАА № 328839 відносно ОСОБА_3 про накладення адміністративного стягнення за ч.2 ст.122 КУпАП.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя ОСОБА_5
судді ОСОБА_6
ОСОБА_7
Повне судове рішення складено 13.06.2018 р.