Справа № 817/838/18
Суддя: Недашківська К.М.
Дата ухвалення: 2018-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

07 червня 2018 року м. Рівне №817/838/18

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Недашківської К.М., за участю: секретаря судового засідання Сисун Н.В.; позивача - ОСОБА_1; представника позивача - ОСОБА_2 (довіреність від 31 травня 2018 року); представника відповідача - Білик М.В. (довіреність від 18 грудня 2017 року); розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та вимоги.

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі іменується - позивач) до Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області (далі іменується - відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправними та скасувати:

податкове повідомлення-рішення від 04.12.2017 №, відповідно до якого збільшено суму грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, в розмірі 54462 грн. 64 коп.;

податкове повідомлення-рішення від 04.12.2017 №, відповідно до якого збільшено суму грошового зобов'язання по військовому збору в розмірі 4538 грн. 55 коп.;

податкове повідомлення-рішення від 04.12.2017 №, відповідно до якого застосовано штрафні санкції за платежем «податок на доходи фізичних осіб» в розмірі 170 грн.;

податкове повідомлення-рішення від 04.12.2017 №б/н, відповідно до якого застосовано штрафні санкції за платежем «адміністративні штрафи» в розмірі 510 грн.;

податкову вимогу від 03.03.2018 №3815-17 про сплату податкового боргу в розмірі 60129 грн. 27 коп.

03 квітня 2018 року позивач подав заяву про зміну предмету позову, де вказав, що за результатами адміністративного оскарження прийняті нові податкові повідомлення-рішення, тому позивач просить суд визнати протиправними та скасувати наступні податкові повідомлення-рішення: № від 20.03.2018 року; № від 20.03.2018 року; № від 04.12.2017 року; б/н від 04.12.2017 року; визнати протиправною та скасувати вимогу від 03.03.2018 року №3815-17.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що контролюючий орган під час проведення перевірки встановлюючи факт неподання декларації про майновий стан і доходи та факт несплати і відповідно донарахування податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб і військового збору вийшов поза межі перевіряємого періоду, а саме: з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року, та здійснив перевірку включно по 2017 рік, оскільки податкова декларація про майновий стан і доходи за 2016 рік має бути подана до 03.05.2017 року, а сума податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб і військового збору сплачено до 01.08.2017 року. Крім того, як зазначив позивач, акт перевірки ґрунтується виключно на інформації отриманій від Львівської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» від 05.09.2017 року №Д5-КБФ19-2060 та відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб про суми виплачених доходів платнику податків, що порушує Порядок оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України, від 14.03.2013 року за №395. Відповідач не досліджував первинні документи та не встановлював фактичних обставин справи.

ОСОБА_1 у своїй позовній заяві наголошує, що згідно з Податковим кодексом України визначальною ознакою доходу платника податку, як об'єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є фактичне отримання такого доходу платником податку в грошовій, матеріальній або нематеріальній формі. Однак, позивач вважає, що він не отримував додаткове благо, а навпаки, сплатив в десятки разів більшу суму коштів від взятих ним в кредит, тому на нього не покладається обов'язок декларування та сплати податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб, військового збору.

Щодо податкової вимоги від 03.03.2018 №3815-1, то позивач зазначає, що за результатами адміністративного оскарження податкові зобов'язання були зменшені, а тому податкова вимога, сформована з врахуванням первинного розміру податкового зобов'язання, є відкликаною. Таким чином, позивач просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що за результатами перевірки позивачем отриманий дохід у вигляді додаткового блага. Однак, позивач самостійно не подав декларацію за 2016 рік та не сплатив податок на доходи фізичних осіб та військовий збір. Таким чином, відповідач просить суд в задоволенні позову відмовити.

Ухвалою суду від 26.03.2018 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження у підготовчому засіданні.

Ухвалою суду від 18.05.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання, призначене на 07.06.2018, прибув представник позивача, підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд задовольнити вимоги у повному обсязі.

До суду також прибув представник відповідача, заперечив проти позовних вимог та просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю.

На підставі статей 243, 250 КАС України, вступна та резолютивна частини рішення проголошені у судовому засіданні 07.06.2018.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з'ясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу.

Розглянувши матеріали та з'ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд

В С Т А Н О В И В:

Головним управління ДФС у Рівненській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків до бюджету платника податків - фізичної особи ОСОБА_1, податковий номер НОМЕР_1 за період з « 01» січня 2016 року по « 31» грудня 2016 року, за результатами якої складено акт від 13.11.2017 року №1259/17-00-13-09/НОМЕР_1 (а.с.22-27).

Висновками акту перевірки встановлено порушення: пп. 16.1.3 п. 16.1, ст. 16, пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49, абз. «в» п. 176.1 ст. 176, п. 179.7 ст. 179 Податкового кодексу України - не подано податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2016 рік; пп. 16.1.2, пп. 16.1.3 п. 16.1, ст. 16, абз. «а» п. 176.1 ст. 176 Податкового кодексу України - не ведення обліку доходів та витрат за 2016 рік; пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п. 167.1 ст. 167, п. 179.7 ст. 179 Податкового кодексу України - у результаті чого визначено суму податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб за 2016 рік на суму 43570, 11 грн.; пп. 1.2, пп. 1.3, пп. 1.6 п.16№ підрозділу 10 Розділу ХХ Податкового кодексу України - донараховано військовий збір за 2016 рік в сумі 3630,84 грн.; п. 44.1 ст. 44, п. 44.3 ст. 44 Податкового кодексу України - незабезпечення платником податків зберігання первинних документів облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів.

Не погодившись з висновками Акту перевірки, позивач подав заперечення до Акту перевірки. Відповіддю на заперечення до Акту перевірки від 01.12.2017 року №2069/ФОП/17-00-13-09-02 висновки Акта перевірки залишено без змін.

На підставі Акту перевірки прийнято: податкове повідомлення-рішення № від 04.12.2017 року про визначення суми податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за 2016 рік в сумі 54 462,64 грн. (43 570,11 грн. - основного платежу та 10 892,53 грн. - штрафних санкцій); податкове повідомлення-рішення № від 04.12.2017 року про визначення суми грошового зобов'язання з військового збору за 2016 рік в сумі 4 538,55 грн. (3 630, 84 грн. - основного платежу та 907,71 грн. - штрафних санкцій); податкове повідомлення-рішення № від 04.12.2017 року про застосування штрафної санкції в розмірі 170 грн. за неподання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік; податкове повідомлення-рішення б/н від 04.12.2017 року про застосування штрафної санкції в розмірі 510 грн. за ненадання оригіналів документів (а.с.12-20).

Не погодившись із вищевказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач подав скаргу до Державної фіскальної служби України.

Рішенням про результати розгляду скарги Державної фіскальної служби України від 12.02.2018 №2021/Г/95-99-11-02-01-14 скаргу задоволено частково, а саме: податкове повідомлення - рішення № від 04.12.2017 року про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за 2016 рік скасовано на суму основного платежу - 124, 03 грн., штрафної санкції - 31 грн.; податкове повідомлення - рішення № від 04.12.2017 року про визначення суми грошового зобов'язання з військового збору за 2016 рік скасовано на суму основного платежу - 10,34 грн., штрафної санкції - 2,5 грн., в інших частинах зазначені податкові повідомлення-рішення залишено без змін (а.с.28-29).

23 березня 2018 року позивачем отримано від Головного управління ДФС у Рівненській області податкові повідомлення-рішення, прийняті в результаті адміністративного оскарження: - податкове повідомлення-рішення № від 20.03.2018 про визначення суми податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за 2016 рік в сумі 54 307,61 грн. (43 446,08 грн. - основного платежу та 10 861,53 грн. - штрафних санкцій); - податкове повідомлення-рішення № від 20.03.2018 про визначення суми грошового зобов'язання з військового збору за 2016 рік в сумі 4525,71 грн. (3 620,50 грн. - основного платежу та 905,21 грн. - штрафних санкцій) (а.с.45-48).

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб'єктом владних повноважень в основу оскаржуваних рішень, на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку; суд зазначає наступне.

Згідно з підпунктом 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Відповідно до підпункту 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді: а) процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України; б) доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів; в) доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів; г) доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України; ґ) доходів страховиків - резидентів від страхування ризиків страхувальників - резидентів за межами України; д) інших доходів від діяльності, у тому числі пов'язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов'язків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем контролюючих органів (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо); е) спадщини, подарунків, виграшів, призів; є) заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору; ж) доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю.

Відповідно до пп. «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2. статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді: основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов'язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов'язаний виконати всі обов'язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

При цьому, підпунктом 165.1.55 пункту 165.1 статті 165 Податкового кодексу України визначено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються такі доходи, як основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не повязаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності у сумі, що не перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року та сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не повязаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

Між ОСОБА_1 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено три кредитних договори:

1) за кредитним договором №014/89-07/622 від 19.10.2007 року, укладеного на основі Генеральної кредитної угоди №014/52/824 від 06.05.2006 року, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» надав кредит в розмірі 12 000 дол. США, що складає еквівалент 60 600 грн. (12 000 * 5,05 (курс долара в НБУ));

2) за кредитним договором №014/89-07/451 від 17.08.2007 року, укладеного на основі Генеральної кредитної угоди №014/52/824 від 06.05.2006 року, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» надав кредит в розмірі 20 000 дол. США, що складає еквівалент 101 000 грн. (20 000 * 5,05 (курс долара в НБУ));;

3) за кредитним договором №014/89-07/866 від 03.03.2008 року, укладеного на основі Генеральної кредитної угоди №014/52/824 від 06.05.2006 року, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» надав кредит в розмірі 7 500 дол. США, що складає еквівалент 37 875 грн. (7 500 * 5,05 (курс долара в НБУ)).

20 травня 2016 року між позивачем та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено три договори про часткове прощення боргу:

1) за кредитним договором №014/89-07/622 від 19.10.2007 року, укладеного на основі Генеральної кредитної угоди №014/52/824 від 06.05.2006 року, сторони домовились про часткове анулювання суми боргу, що по офіційному курсу НБУ на день укладення договору (20.05.2016 року) складає 124 243,50 грн., зокрема:

- сума основного боргу - 2 441 дол. США 79 центів, що складає еквівалент 61 678,57 грн. по офіційному курсу НБУ на дату укладання договору;

- сума процентів за користування кредитом - 1 608 дол. США 21 цент, що складає еквівалент 40 622,70 грн. по офіційному курсу НБУ на дату укладання договору;

2) за кредитним договором №014/89-07/451 від 17.08.2007 року, укладеного на основі Генеральної кредитної угоди №014/52/824 від 06.05.2006 року, сторони домовились про часткове анулювання суми боргу, що по офіційному курсу НБУ на день укладення договору (20.05.2016 року) складає 352 416,50 грн., зокрема:

- сума основного боргу - 4 991 дол. США 02 цента, що складає еквівалент 126 071,03 грн. по офіційному курсу НБУ на дату укладання договору;

- сума процентів за користування кредитом - 5 758 дол. США 98 центів, що складає еквівалент 145 469,37 грн. по офіційному курсу НБУ на дату укладання договору;

3) за кредитним договором №014/89-07/866 від 03.03.2008 року, укладеного на основі Генеральної кредитної угоди №014/52/824 від 06.05.2006 року, сторони домовились про часткове анулювання суми боргу, що по офіційному курсу НБУ на день укладення договору (20.05.2016 року) складає 147 025,35 грн., зокрема:

- сума основного боргу - 2 149 дол. США 94 цента, що складає еквівалент 54 306,56 грн. по офіційному курсу НБУ на дату укладання договору;

- сума процентів за користування кредитом - 2 250 дол. США 06 центів, що складає еквівалент 26 835,55 грн. по офіційному курсу НБУ на дату укладання договору.

Таким чином, анульована (прощена) сума кредиту (тіла) повинна бути включена позивачем до доходу, отриманого платником податку, як додаткове благо у порядку визначеному пп.164.2.17«д» п.164.2. ст.164 Податкового кодексу України та відповідно до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу.

Однак, при цьому, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Так, пунктом 78.1 статті 78 ПК України визначено, що документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав:

78.1.2. платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звіт про контрольовані операції або документацію з трансфертного ціноутворення, якщо їх подання передбачено законом;

78.1.4. виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

Згідно з пунктом 78.4 статті 78 ПК України про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Так, за відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДФС України про суми виплачених доходів, контролюючим органом було встановлено отримання позивачем у 2 кварталі 2016 року від Львівської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» доходу у вигляді додаткового блага в розмірі 242056 грн. 16 коп.

У зв'язку із отриманням вищезазначених відомостей, Головне управління ДФС у Рівненській області прийняло наказ від 27.10.2017 №1723 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків-фізичної особи ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1 у зв'язку з отриманням додаткового блага».

У тексті наказу зазначено, що документальна позапланова невиїзна перевірка з питань подання до органів ДФС декларації про майновий стан і доходи, своєчасності та повноти сплати до бюджету податку з доходів фізичних осіб і військового збору проводитиметься за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року.

Даний період, що підлягає перевірці, вказано і у самій назві акту, і у вступній частині акту, а саме: «документальна позапланова невиїзна перевірка … за період з 01 січня 2016 оку по 31 грудня 2016 року» (а.с.22).

При цьому суд зазначає, що податкова декларація про майновий стан і доходи за 2016 рік відповідно до пп. 16.1.3 п. 16.1, ст. 16, пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49, абз. «в» п. 176.1 ст. 176, п. 179.7 ст. 179 Податкового кодексу України повинна була бути подана позивачем до 03.05.2017, а сума податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб і військового збору згідно з п. 179.7 ст. 179 Податкового кодексу України сплачено до 01.08.2017, що не заперечується фіскальним органом.

Тобто, у позивача, який отримав дохід у вигляді додаткового блага у 2016 році, зобов'язання щодо подання декларації та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору у ОСОБА_1 виникло у 2017 році.

Отже, враховуючи вищенаведене, контролюючий орган під час проведення перевірки встановлюючи факт неподання декларації про майновий стан і доходи та факт несплати і відповідно донарахування податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб і військового збору вийшов за межі перевіряємого періоду, а саме: з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року, та здійснив перевірку включно по 2017 рік.

Водночас, не передбачено жодними нормами чинного законодавства, що встановлюють порядок проведення перевірок, право контролюючого органу під час проведення перевірки досліджувати факти, які не відносяться до періоду, що перевіряється, та приймати рішення на їх підставі.

Отже, Акт перевірки, отриманий в результаті документальної невиїзної перевірки є неналежним доказом виходячи із положень процесуального принципу допустимості доказів, закріплених частиною 2 статті 74 КАС України, за якою обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Податкові повідомлення-рішення, прийняті на підставі перевірки, яка проведено всупереч вимогам законодавства, не можуть вважатись правомірними та підлягають скасуванню.

Аналогічна правова позиція була викладена і в рішеннях Верховного Суду України від 27 січня 2015 року (справа № 21-425а14 ) та від 16 лютого 2016 року (справа № 21-2749а15).

У постановах від 16.01.2018 у справі № К/9901/881/18 (№805/13237/13-а) та у справі №К/9901/924/18 (№2а/1570/4582/11) Верховний Суд вказав, що перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій податковим органом як суб'єктом владних повноважень, який зобов'язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України. Результати перевірки, отримані внаслідок неправомірних дій органу, у будь-якому випадку не можуть бути підставою для збільшення суми грошового зобов'язання та застосування штрафних (фінансових) санкцій.

Тому, податкові повідомлення-рішення від 04.12.2017 №б/н та №, від 20.03.2018 № та № підлягають визнанню протиправними та скасуванню.

Крім того, щодо податкового повідомлення-рішення б/н від 04.12.2017 про застосування штрафної санкції в розмірі 510 грн. «за ненадання оригіналів документів», як зазначено в розрахунку до вищезазначеного податкового повідомлення-рішення, то суд зазначає про додаткову підставу визнання протиправності вказаного податкового повідомлення-рішення.

Оскаржуване податкове повідомлення-рішення не містить норми чинного законодавства, на підставі якої до платника податків застосовано штрафну санкцію у розмірі 510 грн., а містить виключно покликання на узагальнюючу норму, а саме: пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України, яка передбачає, що особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Крім того, згідно з абз. 2, 3, 4 пп. 2.3.2.2 п. 2.3 Розділу 2 Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України, від 14.03.2013 року за №395 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 12.04.2013 року за №607/23139, у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі органу державної податкової служби така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати, факт про складання такого акта відображається в акті документальної перевірки.

Контролюючий орган не надав суду належних та допустимих доказів відмови позивача у наданні документів (лист-вимога щодо надання документів, акт відмови і т.д.), тому застосування до позивача штрафу за «ненадання оригіналів документів» необгрунтоване та безпідставне.

Таким чином, відповідачем не доведено правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень в порядку статті 77 КАС України, а відтак заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо податкової вимоги від 03.03.2018 року №3815-17 про сплату податкового боргу в загальному розмірі 60129 грн. 27 коп., в тому числі: по податку на доходи фізичних осіб - усього 57 577,79 грн., серед них: 43 570,11 грн. - основний платіж; 11 572,53 грн. - штрафні санкції; 2435,15 грн. - пеня; по військовому збору - усього 2 551,48 грн. серед них: 1 440,84 грн. - основний платіж; 907,71 грн. - штрафні санкції; 202,93 грн. - пеня, то суд зазначає наступне.

Відповідно до Рішення про результати розгляду скарги від 12.02.2018 року №2021/Г/95-99-11-02-01-14 скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, а саме: податкове повідомлення-рішення № від 04.12.2017 року про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за 2016 рік скасовано на суму основного платежу - 124, 03 грн., штрафної санкції - 31 грн.; податкове повідомлення - рішення № від 04.12.2017 року про визначення суми грошового зобов'язання з військового збору за 2016 рік скасовано на суму основного платежу - 10,34 грн., штрафної санкції - 2,5 грн., в інших частинах зазначені податкові повідомлення-рішення залишено без змін.

Відповідно до підпункту 60.1.3 пункту 60.1 статті 60 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо контролюючий орган зменшує нараховану суму грошового зобов'язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення або суму податкового боргу, визначену в податковій вимозі.

Згідно з пунктом 60.4 статті 60 Податкового кодексу України у випадках, визначених підпунктами 60.1.3 і 60.1.5 пункту 60.1 цієї статті, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними з дня надходження до платника податків податкового повідомлення-рішення або податкової вимоги, які містять зменшену суму грошового зобов'язання або податкового боргу.

За результатами адміністративного оскарження податкові зобов'язання зменшено. Таким чином, податкова вимога від 03.03.2018 №3815-17, в яку був включений податковий борг по податку на доходи фізичних осіб та по військовому збору, що виник на підставі податкових повідомлень-рішень, вважається відкликаною.

Крім того, суми податкового боргу, зазначені у податковій вимозі, різняться від сум грошових зобов'язань, визначених у податкових повідомленнях-рішеннях.

Тому, в задоволенні позовної вимоги про визнання протиправною та скасування податкової вимоги, слід відмовити з огляду на те, що вона є відкликаною.

За правилами частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Беручи до уваги те, що позов задоволено частково, тому сплачена сума судового збору у розмірі 1198 грн. 10 коп. відповідно до квитанції від 20.03.2018 №0.0.993025255.1, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи, підлягає присудженню на користь позивача в розмірі 599 грн. 05 коп.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1) до Головного управління ДФС у Рівненській області (місцезнаходження: 33023, місто Рівне, вулиця Відінська, будинок №12; ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та вимоги - задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області від 20.03.2018 №, від 20.03.2018 №, від 04.12.2017 №, від 04.12.2017 №б/н.

Позовну вимогу про визнання протиправною та скасування податкової вимоги від 03.03.2018 №3815-17 - залишити без задоволення.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) суму судового збору у розмірі 599 (п'ятсот дев'яносто дев'ять) грн. 05 (п'ять) коп. за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Головного управління ДФС у Рівненській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 15 червня 2018 року.

Суддя Недашківська К.М.