Справа № 804/3365/18
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2018-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 червня 2018 року Справа № 804/3365/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Ількова В.В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, третя особа ПрАТ «Північний гірничозбагачувальний комбінат» про визнання незаконним рішення та зобовязання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, третя особа ПрАТ «Північний гірничозбагачувальний комбінат» про визнання незаконним рішення та зобовязання вчинити певні дії, у якому позивач просить суд:
- визнати незаконним рішення відповідача Північного обєднаного управління ПФ України щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 за Списком №1;
- зобовязати Північне обєднане управління ПФ України призначити ОСОБА_1 пенсію за Cписком №1.
У обґрунтування позову зазначено, що 26 жовтня 2017 року позивач звернувся до Криворізького північного обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області з заявою щодо призначення пенсії за Списком №1 на підставі п.2.1. ст.114 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Однак Криворізьким північним обєднаним управлінням Пенсійного фонду України прийнято рішення про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за Списком №1, посилаючись на те, що у позивача недостатньо трудового стажу для призначення пільгової пенсії. 15.02.2018 року позивач повторно звернувся до Криворізького північного обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області для отримання розяснення щодо недостатності пільгового стажу, оскільки у довідці підприємства зазначено, що у позивача, на день звернення, пільгового стажу більше 10 років. У розясненні Тернівського відділу обслуговування громадян по питання врахування пільгового стажу, зазначено, що період 11.07.1999 р. по 30.06.2000 р. не врахований до пільгового стажу, таким чином остаточно визначивши пільговий стаж позивача 9 років 4 місяці 13 днів. З таким рішенням позивач не згодний, у звязку з чим подав позов до суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Ухвалою суду від 10.05.2018 року було замінено відповідача на його правонаступника, а саме: Криворізьке північне обєднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області на Головне управління Пенсійного фонду у Дніпропетровській області, з підстав передбачених ст. 52 КАС України.
25.05.2018 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує та зазначає, що оскаржуване рішення є правомірним та обґрунтованим, а позов безпідставним. За доводами відповідача, позивач не має права на призначення пенсії за Списком №1, так як загальний стаж за Списком №1 становить 9 років 4 місяці 13 днів (пільговий стаж позивача за списком №1 за період роботи з 21.05.1996 року по 19.11.2001 рік пільговий стаж позивача становить 3 роки 7 місяців 10 днів) , тому просили в позові відмовити.
Від третьої особи надійшов відзив на позовну заяву, в якому третя особа просить позовні вимоги позивача задовольнити, посилаючись на незаконність прийнятого рішення.
Дослідивши матеріали справи та подані до суду докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи, суд встановив таке.
Відповідно до Трудової книжки БТ-І № 9659384 ОСОБА_1 працював на роботах по Списку №1 у такі періоди:
- з 21.05.1996 р. по 03.08.1997 р. працював в гірничотранспортному цеху Тернівського рудоуправління машиністом бульдозера;
- з 04.08.1997 р. по 09.12.1997 р. переведений на Першотравневий карєр машиністом бульдозера;
- з 10.12.1997 р. по 30.11.1999 р. - переведений в цех внутрішньокарєрного транспорту гірничого управління машиністом;
- 01.12.1999 р. по 19.11.2001 р. - переведений на Першотравневий карєр машиністом бульдозера;
- з 06.09.2005 р. по 11.02.2013 р. працював в Першотравневому карєрі машиністом бульдозера;
- з 25.07.2017 р. працює на гірничотранспортному цеху №1 машиністом бульдозера.
Зазначене підтверджується Довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №577 від 25.10.2017 року виданої ПАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат».
Також, в матеріалах справи наявне підтвердження проведення атестації робочих місць на підприємстві, а саме:
- наказ № 207 від 11.07.1994 року «Про підтвердження права робітників комбінату на пільгове забезпечення»;
- спільна постанова №12/є від 11.01.2000 року «Про підсумки атестації робочих місць за Списками №1 та №2 проведеної без інструментальних санітарно-гігієнічних досліджень на робочих місцях комбінату, де не змінився технологічний процес та умови праці»;
- спільна постанова №330/37 від 30.05.2001 року «Про підтвердження права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за Списками №1 та №2 за результатами чергової атестації робочих місць за умовами праці».
26.10.2017 року позивач звернуся до Криворізького північного обєднаного управління ПФУ Дніпропетровської області з заявою про призначення пенсії з переліком необхідних документів.
Однак, комісією прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з підстав передбачених п. 2.1 ст. 114 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» за відсутності необхідного стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці.
Не погодившись із рішенням Пенсійного фонду про відмову у призначенні пенсії за Списком № 1 позивач звернувся до суду із цим позовом за захистом свої прав.
Згідно зі статтею 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон № 1788-ХІІ) особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах: а) особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством; б)особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, вік, необхідний для призначення пенсії відповідно до статті 12, знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому статтями 13-14 цього Закону, виходячи з вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством.
Відповідно до пункту «а» частини першої статті 13 Закону № 1788-ХІІ на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування": чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.
Відповідно до п.1 ч.2 ст. 114 Закону України «Про загальнообовязкове пенсійне страхування» працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 21 року 6 місяців у чоловіків і не менше 16 років 6 місяців у жінок.
В спеціальний стаж роботи для призначення пенсії за віком на пільгових умовах включається фактично відпрацьований стаж у шкідливих та важких умовах праці (лист Міністерства праці та соціальної політики України від 20.08.2001 № 02-714-9).
До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 р. та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 р.
Згідно зі статтею 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком та розробленими на виконання постанови № 442 Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі - Мінпраці) від 1 вересня 1992 року № 41 (далі - Методичні рекомендації).
Згідно із зазначеними нормативними актами основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.
Відповідно до вимог пункту 20 Порядку підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Комплексний аналіз норм Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII та Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку №1, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.
Відсутність підтвердження вищезгаданих обставин не породжує виникнення права на зарахування пільгового стажу.
Так, судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що відповідно до розрахунку стажу, загальний стаж роботи ОСОБА_1 становить 27 років 9 місяців 3 дні, пільговий стаж по Списку №1 становить 9 років 4 місяці 13 днів.
Відтак, до пільгового стажу не було зараховано період роботи позивача з 12.07.1999 року по 29.05.2001 року, оскільки, атестація робочих місць, яка проведена без інструментальних санітарно-гігієнічних досліджень, результати якої затверджені в Спільній постанові правління та профспілок комітетів № 12/є від 11.01.2000 року була проведена на підставі Наказу Міністерства праці та соціальної політики України № 205 від 21.08.2000 року, який у подальшому був скасований Наказом Міністерства соціальної політики України від 05.06.2014 року №361.
Отже, з урахування зазначеного, позивачем належним чином не підтверджено наявність трудового стажу для призначення пільгової пенсії за Списком № 1.
Враховуючи, що у позивача, на день звернення до Пенсійного фонду, відсутній трудовий стаж (10 років) для призначення пільгової пенсії за Списком № 1, відповідачем законно та обґрунтовано було прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 за Списком № 1, на підставі п.2.1 ст. 114 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 року.
Доводи позивача щодо наявного в нього трудового стажу для перерахунку пенсії за Списком № 1 спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.
Таким чином, слід зазначити, що позивач не відповідає всім критеріям, наявність яких обумовлює право особи на перерахунок пенсії за Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 року та Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VIII від 03.10.2017 року, оскільки у позивача відсутній трудовий стаж (10 років) для призначення пільгової пенсії за Списком № 1.
З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів позивача щодо наявності у нього права, гарантованого вищевказаною нормою Закону.
Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне зясування всіх обставин у справі.
Частиною 2 ст.2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч.1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а викладені в позовній заяві вимоги позивача є необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.
Судові витрати згідно положень ст. 139 КАС України, відшкодуванню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:
Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

Згідно ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В Ільков