Справа № 810/845/17
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2018-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя першої інстанції: Кушнова А.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2018 року Справа № 810/845/17

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Губської Л.В., Карпушової О.В.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

представника позивача Лозгунової О.Ю.,

представника відповідача Шелест Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу державного підприємства «Ремонтно-будівельне управління Міністерства внутрішніх справ України» на рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2018 року у справі

за позовом державного підприємства

«Ремонтно-будівельне управління

Міністерства внутрішніх справ України»

до Головного управління Державної фіскальної служби

в Київській області

про зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Державне підприємство «Ремонтно-будівельне управління Міністерства внутрішніх справ України» (далі - позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби в Київській області (далі - відповідач), в якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просило зобов'язати відповідача вивести з реєстру та обліковувати в окремому реєстрі неузгоджений податковий борг у розмірі 641418,76 грн., який виник на початок 2009 року, після чого привести сплату податків ДП «Ремонтно-будівельне управління Міністерства внутрішніх справ України» у відповідність.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2018 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на те, що у 2009 році відповідач звертався з позовом про стягнення з позивача податкового боргу, але в задоволенні його позову було відмовлено, і з 2012 року відповідач не здійснював заходи щодо примусового стягнення податкового боргу.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що оскаржуване судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цілому.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Державне підприємство «Ремонтно-будівельне управління Міністерства внутрішніх справ України» (далі - ДП «РБУ МВС України») зареєстровано як юридична особа та є платником податку на додану вартість (далі - ПДВ).

У 2009 році Ірпінська ОДПІ Київської області зверталась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Ремонтно-будівельного управління ГУ МВС України в Київській області (позивач - правонаступник) про стягнення податкової заборгованості у сумі 611 418,76 грн., з яких: 429137,97 грн. - податок на додану вартість, 145824,39 грн. - фінансова санкція та 66456,40 грн. - пеня (справа № 2-а-5479/09/1070).

Зазначений податковий борг у сумі 641 418,76 грн. виник на підставі:

1) податкових зобов'язань, визначених Ірпінською ОДПІ Київської області в податкових повідомленнях-рішеннях від 26.05.2008 р. № /0, від 28.01.2008 р. № /0, від 25.09.2008 р. № 004281501/0 та від 27.11.2008 р. № /0;

2) самостійно визначених позивачем податкових зобов'язань у податковій звітності з ПДВ;

3) нарахування пені.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 23.12.2009 р. у справі № 2-а-5479/09/1070, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02.12.2010 р. та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16.07.2013 р., у задоволенні адміністративного позову Ірпінської ОДПІ Київської області до РБУ ГУ МВС України в Київській області про стягнення податкової заборгованості - відмовлено.

Вказаними судовими рішеннями не встановлено відсутності у РБУ ГУ МВС України вищевказаного податкового боргу в сумі 611 418,76 грн., а лише зазначено про відсутність підстав для його стягнення в примусовому порядку.

06.10.2016 р. Ірпінським відділенням Вишгородської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області було надіслано позивачу лист № 3157/10/10-31-17-18, в якому його повідомлено про наявність в нього станом на 06.10.2016 р. податкового боргу в розмірі 1 420 745,19 грн.

Разом із зазначеним листом податковим органом позивачу надіслано податкову вимогу від 06.10.2016 №69860-17, якою йому визначено загальну суму податкового боргу 1 420 745,19 грн., у тому числі: суму заборгованості з податку на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності, у розмірі 990,32 грн., суму заборгованості з ПДВ у розмірі 1 419 409,35 грн. та суму заборгованості з частини чистого прибутку (доходу) господарських організацій (державних унітарних підприємств) у розмірі 345,52 грн.

Також податковим органом до вказаного листа було додано рішення про опис майна в податкову заставу від 06.10.2016 р. № 11, яким здійснено опис майна, що перебуває у власності (господарському віданні або оперативному управлінні) ДП «РБУ МВС України».

Зазначена податкова вимога та рішення про опис майна в податкову заставу були оскаржені позивачем в адміністративному досудовому порядку до ГУ ДФС у Київській області (скарга від 11.10.2016 р. № 01/05-177), а в подальшому до ДФС України (скарга від 28.12.2016 р. № 01/05-250).

Рішенням ГУ ДФС у Київській області від 13.12.2016 р. № 3016/10/10-36-17-00-14 оскаржувану позивачем податкову вимогу та рішення про опис майна в податкову заставу було залишено без змін, а його скаргу - без задоволення.

ДФС України прийнято аналогічне рішення від 20.01.2017 р. № 1170/6/99-99-17-01-15, в якому, окрім іншого, зазначено про наявність в інтегрованих картках ДП «РБУ МВС України» податкового боргу.

06.02.2017 р. позивач звернувся до Ірпінського відділення Вишгородської ОДПІ ГУ ДФС в Київській області з листом № 01/05-14, в якому просив надати довідку з вказаними нарахованими та сплаченими податковими зобов'язаннями з ПДВ (код бюджетної класифікації 14010100) за період з 30.03.2007 р. по 06.10.2016 р. щодо ДП «РБУ МВС України» (), зокрема, зворотний бік облікової інтегрованої картки платників податків.

В наступному, не погоджуючись з включенням відповідачем до його інтегрованої картки з ПДВ суми податкового боргу в розмірі 641 418,76 грн., який виник на початку 2009 року, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом у цій справі.

Судова колегія встановила, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що податковим органом правомірно включено до картки особового рахунку, а згодом до інтегрованої картки ДП «РБУ МВС України» з ПДВ суми податкового боргу в розмірі 641 418,76 грн., що такий борг дійсно обліковується за позивачем, рішення, на підставі яких він виник є чинними, а сума заборгованості за ними набула статус узгодженого боргу.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Податковим кодексом України (далі - ПК України), Законом України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 р. № 2181-III, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 2181-ІІІ), Інструкцією про порядок ведення органами державної податкової служби оперативного обліку платежів до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється органами державної податкової служби України, затвердженою наказом Державної податкової адміністрації України від 18.07.2005 р. № 276 (далі - Інструкція № 276), яка була чинною на момент виникнення у позивача податкового боргу в розмірі 641 418,76 грн. (була чинна у період з 18.07.2005 р. по 27.02.2014 р.), Порядком ведення органами Міністерства доходів і зборів України оперативного обліку податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, інших платежів, які сплачуються під час митного оформлення товарів, затвердженим наказом Міністерства доходів і зборів України від 05.12.2013 р. № 765 (далі - Порядок № 765), який був чинний у період з 28.02.2014 р. по 09.06.2016 р., Порядком ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 р. № 422 (далі - Порядок № 422), Порядком направлення органами державної податкової служби України податкових повідомлень платникам податків та рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій, затвердженим наказом Державної податкової адміністрації України від 21.06.2001 р. № 253 (далі - Порядок № 253).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пп. 1.2-15 ст. 1 Закону № 2181-ІІІ, який був чинним на момент виникнення у позивача податкової заборгованості, податкове зобов'язання - це зобов'язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки, визначені цим Законом або іншими законами України.

Податковий борг (недоїмка) - це податкове зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого податкового зобов'язання.

Пеня - це плата у вигляді процентів, нарахованих на суму податкового боргу (без урахування пені), що справляється з платника податків у зв'язку з несвоєчасним погашенням податкового зобов'язання.

Штрафна санкція (штраф) - це плата у фіксованій сумі або у вигляді відсотків від суми податкового зобов'язання (без урахування пені та штрафних санкцій), яка справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним правил оподаткування, визначених відповідними законами.

Відповідно до з пп. 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 Закону № 2181-ІІІ платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 цього Закону для подання податкової декларації.

У разі коли відповідно до закону контролюючий орган самостійно визначає податкове зобов'язання платника податків за причинами, не пов'язаними із порушенням податкового законодавства, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму податкового зобов'язання у строки, визначені у законі з відповідного податку, а за їх відсутності - протягом тридцяти календарних днів від дня отримання податкового повідомлення про таке нарахування.

Узгоджена сума податкового зобов'язання, не сплачена платником податків у строки, визначені цією статтею, визнається сумою податкового боргу платника податків (пп. 5.4.1 п. 5.4 ст. 5 Закону №2181-ІІІ).

Відповідно до пп. 4.2.1 п. 4 ст. 4 Закону № 2181-ІІІ якщо згідно з нормами цього пункту сума податкового зобов'язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність та повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне і повне погашення нарахованого податкового зобов'язання та має право на оскарження цієї суми у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з пп. 1.20 ст. 1 Закону № 2181-ІІІ апеляційне узгодження - це узгодження податкового зобов'язання у порядку і строки, які визначені цим Законом за процедурами адміністративного або судового оскарження.

У п. 87.9 ст. 87 ПК України передбачено, що в разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

У п.п. 1.4, 3.2, 3.6, 4.1, 11.1 Інструкції № 276 визначено, що облік, контроль і складання звітності щодо платежів, які надходять до бюджету, здійснюється органами державної податкової служби з використанням автоматизованої інформаційної системи (далі - АІС), що забезпечує єдиний технологічний процес уведення, контролю інформації обробки документів.

Картки особових рахунків відкриваються тим структурним підрозділом органу державної податкової служби, який відповідно до своїх функціональних обов'язків відкриває особові рахунки платників.

Форми карток особових рахунків мають лицьовий та зворотний боки.

На лицьовому боці картки відображаються умови справляння платежу та дані про платника податків.

Зворотний бік картки відображає стан розрахунків платників з бюджетом (суми нарахованого та сплаченого платежу, пені, штрафних (фінансових) санкцій, плати за кредит щодо розстрочених (відстрочених) податкових зобов'язань, суми податкового боргу, надміру та/або помилково сплачені, та суми, заявлені до відшкодування, й інше).

Нарахуванню в особових рахунках платників підлягають: податкові зобов'язання, штрафні санкції та пеня, самостійно визначені платником; податкові зобов'язання, штрафні санкції та пеня, нараховані органом державної податкової служби та узгоджені платником відповідно до чинного законодавства; пеня за порушення встановлених строків погашення узгодженого податкового зобов'язання; відсотки за користування розстроченням (відстроченням) податкових зобов'язань; непогашені суми векселя, що видається суб'єктом господарювання при здійсненні операцій з давальницькою сировиною у зовнішньоекономічних відносинах.

Податковий борг платника податків, зборів (обов'язкових платежів) обліковується в картках особових рахунків, що ведуться підрозділом адміністрування облікових показників та звітності органу державної податкової служби у порядку, визначеному цією Інструкцією.

Відповідно до пунктів 3, 4 розділу І Порядку № 765 інтегрована картка платника - це форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів, передоплати та єдиного внеску, що включає комплекс облікових показників з інтегрованих підсистем, за повноту, достовірність і своєчасність відображення яких несуть відповідальність структурні підрозділи територіальних органів Міндоходів за функціональними напрямами роботи.

Облік податків, зборів та єдиного внеску ведеться підрозділами Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників, спеціалізованих державних податкових інспекцій з обслуговування великих платників, державних податкових інспекцій в районах, містах (крім міст Києва та Севастополя), районах у містах, об'єднаних державних податкових інспекцій відповідно до функціональних повноважень.

Пунктами 1, 7, 10, 11, 13 розділу ІІ Порядку № 765 встановлено, що з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску територіальними органами Міндоходів відкриваються інтегровані картки платників за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися платниками, а для обліку сум передоплати - за кожним платником.

Операції в інтегрованій картці платника здійснюються в хронологічному порядку.

Реєстри за платежами до бюджету ведуться виключно за кодами бюджетної класифікації, контроль за справлянням (стягненням) платежів за якими покладено на Міндоходів.

Форми інтегрованих карток платника мають лицьовий та зворотний боки.

Зворотний бік інтегрованої картки відображає стан розрахунків платника (суми нарахованого та сплаченого платежів, пені, штрафних (фінансових) санкцій, процентів за користування розстроченням (відстроченням) грошових зобов'язань (податкового боргу), суми податкового боргу, недоїмки із сплати єдиного внеску, надміру та/або помилково сплачені, заявлені до відшкодування тощо) за податками, зборами, єдиним внеском, митними платежами, операції, що проводяться з коштами передоплати.

На лицьовому боці інтегрованої картки відображається додаткова інформація щодо стану розрахунків платника за податками, зборами, єдиним внеском, митними платежами та передоплатою.

Занесення/перенесення, виключення/включення операцій в інформаційній системі проводяться структурними підрозділами територіальних органів Міндоходів, на які покладено функції з введення відповідної інформації.

Контроль за достовірністю та повнотою відображення інформації в інформаційній системі забезпечується структурними підрозділами, на які покладено функції з введення відповідної інформації.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІІ Порядку № 765 нарахуванню в інтегрованій картці платника підлягають: зобов'язання, штрафні санкції та пеня за податками, зборами, митними платежами, самостійно визначені платником; суми до сплати єдиного внеску, самостійно визначені платником; зобов'язання, штрафні санкції та пеня за податками, зборами, митними платежами, суми до сплати єдиного внеску, визначені територіальним органом Міндоходів та узгоджені відповідно до чинного законодавства; пеня за порушення встановлених строків погашення узгоджених сум зобов'язань за податками, зборами, митними платежами, єдиним внеском; пеня на суму заниження податкового зобов'язання, нарахованого територіальним органом Міндоходів або платником; проценти за користування розстроченням (відстроченням).

Згідно з пунктами 1, 2 розділу V Порядку № 765 у разі наявності у платника податкового боргу за податками, зборами територіальні органи Міндоходів зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник, в рахунок погашення боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником. У такому самому порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника відповідно до статті 95 Податкового кодексу України або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

У разі несплати або неповної сплати митних платежів у встановлений строк такі платежі стягуються в порядку та строки, визначені Податковим кодексом України.

У пунктах 2, 3, 6 розділу І Порядку № 422 інтегрована картка платника (далі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами.

Оперативний облік податків і зборів, митних та інших платежів до бюджету, єдиного внеску здійснюється органами ДФС в інформаційній системі органів ДФС.

За даними оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску ДФС та її територіальними органами формується звітність про нарахування та надходження податків, зборів, єдиного внеску, надходження митних та інших платежів до бюджетів, податковий борг, недоїмку зі сплати єдиного внеску, відшкодування податку на додану вартість, результати контрольно-перевірочної роботи, розстрочення (відстрочення) грошових зобов'язань (податкового боргу), надміру сплачені податки, збори, єдиний внесок тощо.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Порядку № 422 з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками.

ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника податків з бюджетами та цільовими фондами за відповідним видом платежу.

Облікові та звітні показники включаються до еталонних довідників з подальшим обов'язковим внесенням відповідних змін до реєстрів операцій та показників, які формуються ДФС за погодженням Міністерства фінансів України. Зміни до реєстрів операцій та показників вносяться не пізніше 15 числа місяця, наступного за місяцем впровадження нових операцій та/або показників.

Спеціальне кодування всіх операцій, що використовуються для відображення в ІКП облікових показників, забезпечує автоматизоване ведення ІКП.

Усі вартісні облікові операції та облікові показники в ІКП проводяться у гривнях з двома десятковими знаками.

Облік нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску відображається в ІКП окремими обліковими операціями в хронологічному порядку. При цьому кожна операція фіксується в окремому рядку із зазначенням виду операції та дати її проведення.

Інформаційна система органів ДФС після відображення облікової операції забезпечує автоматичне проведення в ІКП розрахункових операцій.

В ІКП на дату проведення кожної облікової операції підбиваються підсумки за всіма її графами.

Облікові показники, які відображаються у ІКП, залежать від форми обліку згідно із переліком форм інтегрованих карток для обліку податків, зборів та єдиного внеску, що відкриваються для юридичних та фізичних осіб.

Відповідно до п. 5.4 Порядку № 253 у редакції, яка була чинною на момент звернення податкового органу до суду з позовом у справі № 2-а-5479/09/1070, у разі звернення платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення податкового органу з дотриманням вимог Закону стосовно визначення процедури апеляційного узгодження та за умови надходження до податкового органу ухвали суду про порушення провадження у справі за позовом платника податків не пізніше настання граничного строку сплати, зазначеного в податковому повідомленні, структурний підрозділ, який склав таке податкове повідомлення, у день отримання ухвали вносить відповідні дані до реєстру податкових повідомлень.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що будь-які нарахування, збільшення або зменшення сум податкових зобов'язань платника податків, а також розрахунки з бюджетом контролюючий орган відображає в його інтегрованій картці, а до 28.02.2014 р. - у картці особового рахунку платника податків.

Зазначене обумовлює наявність у платника податків матеріально-правового інтересу в тому, щоб дані інтегрованих карток правильно відображали фактичний стан його розрахунків з бюджетом, реальну структуру податкових вигод та податкових зобов'язань.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 13.02.2018 у справі № 816/2042/16.

Виходячи з цього, колегія суддів встановила, що податковим органом було відображено до березня 2014 року в картці особового рахунку позивача, а після цього - в його інтегрованій картці наявний у нього податковий борг з ПДВ у розмірі 641 418,76 грн., як таке і передбачено вищенаведеними нормативними приписами, чинними у відповідні періоди часу.

При цьому, доводи апелянта, що є аналогічними обґрунтуванню його позову та яким надавалася оцінка судом першої інстанції, стосовно того, що податковий орган у 2009 році звертався до суду з позовом про стягнення з РБУ МВС України,правонаступником якого є ДП «РБУ МВС України» вказаного податкового боргу, однак у задоволенні позову було відмовлено (справа № 2-а-5479/09/1070), судова колегія вважає необґрунтованими з наступних підстав.

Так, із судових рішень у справі № 2-а-5479/09/1070 вбачається, що у стягненні податковому органу відмовлено не через відсутність у платника податкового боргу, а внаслідок недотримання процедури вжиття заходів для його стягнення у примусовому порядку, що була визначена законодавством, чинним на той час.

Тож, судові рішення у вказаній справі жодним чином не спростовують факту наявності у позивача податкового боргу з ПДВ у розмірі 641 418,76 грн., а навпаки - його підтверджують та встановлюють складові такої заборгованості (невиконані позивачем податкові повідомлення-рішення та самостійно задекларовані зобов'язання).

При цьому, як було правильно встановлено судом першої інстанції, нормами податкового законодавства, яке було чинним на дату набрання законної сили рішенням суду у справі №2-а-5479/09/1070, тобто станом на 02.12.2010 р., не було передбачено обов'язку податкового органу щодо виключення з картки особового рахунку платника податків суми податкового боргу у разі ухвалення судового рішення про відмову у стягненні з такого платника податків відповідної суми податкового боргу.

Більш того, судове рішення про відмову в задоволенні позову податкового органу про стягнення з платника податків податкового боргу за законодавством, яке діяло раніше та чинне на теперішній час, ніколи не було підставою для виключення з обліку чи списання такого податкового боргу.

Судове рішення про стягнення податкового боргу встановлює виключно наявність у податкового органу права на стягнення відповідної суми боргу у примусовому порядку, а відповідно відмова у задоволенні позову про стягнення податкового боргу виключає застосування передбачених законом механізмів його погашення шляхом примусового списання з банківських рахунків чи вилучення готівки з каси підприємства, проте не виключає погашення податкового боргу у спосіб, передбачений п. 7.7 ст. 7 Закону № 2181-ІІІ, що був чинним на момент виникнення у позивача вищевказаної заборгованості та згідно з яким податковий борг погашається попередньо погашенню податкових зобов'язань, які не є податковим боргом, у порядку календарної черговості його виникнення, а в разі одночасного його виникнення за різними податками, зборами (обов'язковими платежами) - у рівних пропорціях, а за Податковим кодексом також в порядку, передбаченому п. 87.9 ст. 87.

Окрім того, виходячи з обставин даної справи та вищенаведених законодавчих норм, податковий борг позивача з ПДВ у розмірі 641 418,76 грн. є узгодженим.

Посилання ж апелянта на те, що така заборгованість неузгоджена на підставі п. 5.4 Положення № 253, так як податковий орган звертався з позовом про її стягнення, апеляційний суд вважає необґрунтованими з огляду на наступне.

Регламентований вказаною нормою, на яку посилається апелянт, порядок виведення податкового зобов'язання з реєстру податкових повідомлень зі здійсненням його обліку в окремому реєстрі поширюється лише на випадки звернення саме платника податків до суду з позовом про визнання недійсним відповідного рішення податкового органу, а не податкового органу з позовом про стягнення заборгованості, як таке мало місце у виниклих правовідносинах.

У цьому контексті апеляційний суд звертає увагу на те, що ані до суду першої інстанції, ані в ході апеляційного провадження позивачем не було надано доказів оскарження податкових повідомлень-рішень, на підставі, зокрема, яких у нього утворився борг з ПДВ.

Доводи апелянта про те, що з 2012 року відповідачем не вживалися заходи з щодо примусового стягнення податкового боргу жодним чином не спростовують факту наявності в нього відповідного боргу та правомірності його відображення в інтегрованій картці.

Таким чином, проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення адміністративного позову.

Отже, судом першої інстанції повно встановлено фактичні обставини справи, правильно визначено норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню, з дотриманням вимог ст. 242 КАС України.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга державного підприємства «Ремонтно-будівельне управління Міністерства внутрішніх справ України» підлягає залишенню без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2018 року - без змін.

Таким чином, оскільки судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, то відповідно до ст. 139 КАС України, понесені відповідачем та апелянтом у цій справі судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 139, 229, 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу державного підприємства «Ремонтно-будівельне управління Міністерства внутрішніх справ України» залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст рішення, відповідно до ст. 243 КАС України, виготовлено 13 червня 2018 року.

Головуючий суддя:

Судді: