Справа № П/811/349/18
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2018-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 червня 2018 року справа № П/811/349/18

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Юрко І.В.,

суддів: Чабаненко С.В. Чумака С.Ю. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12 березня 2018 року у справі № П/811/349/18 (головуючий 1-ї інстанції Притула К.М., ухвалене в приміщенні Кіровоградського окружного адміністративного суду) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області, (третя особа Управління служби безпеки України в Кіровоградській області) про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 01.02.2018 року звернулась до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області, (третя особа Управління служби безпеки України в Кіровоградській області), в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 15 листопада 2017 року №5872/34;

- зобовязати відповідача призначити їй пенсію за вислугу років згідно з п.«а» ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12 березня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції не повно зясував обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, суд допустив неправильне тлумачення та неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідач подав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити у задоволенні вимог апеляційної скарги в повному обсязі та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Третя особа подала суду апеляційної інстанції пояснення щодо апеляційної скарги, в якому зазначила, що відповідач незаконно відмовив позивачу у призначенні пенсії за вислугу років, а тому вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Учасники справи повідомлені належним чином про дату та місце розгляду справи.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

В суді першої інстанції справу було розглянуто в порядку спрощеного письмового провадження.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги позивача, відзиву відповідача на апеляційну скаргу, пояснень третьої особи, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_1 з 8 липня 1995 року по 9 жовтня 2017 року проходила кадрову військову службу в Службі безпеки України на посадах юрисконсульта, старшого юрисконсульта, помічника начальника Управління (з правової роботи) - старшого юрисконсульта, у розпорядженні начальника Управління Служби безпеки України в Кіровоградській області по посаді помічника начальника Управління.

Наказом Служби безпеки України від 15 вересня 2017 року №1090-ОС ОСОБА_1 звільнена з військової служби в Службі безпеки України за п.п. «а» п.61 (у запас), п.п. «г» п.63 (у звязку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) та п.88-1 (під час дії особливого періоду) Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України.

Наказом начальника Управління Служби безпеки України в Кіровоградській області від 9 жовтня 2017 року №218-ОС ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу.

Згідно розрахунку вислуги років, на день виключення позивача зі списків особового складу вислуга років ОСОБА_1 станом на 9 жовтня 2017 року у календарному обчисленні складає 24 роки 07 місяців 16 днів, з них навчання - 2 роки 04 місяці 15 днів (а.с.13).

13.10.2017 року ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області подано заяву про призначення пенсії за вислугу років згідно з п.«а» ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», до якої надано відповідні документи.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області №5872/34 від 15.11.2017 року позивачу відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років. В обґрунтування відмови зазначено, що в період з 01.09.1990 року по 31.05.1995 року ОСОБА_1 навчалась в Національній юридичній академії України, після закінчення якої їй не присвоювалось військове (спеціальне) звання (перше військове звання лейтенант, присвоєно наказом Служби безпеки України від 08.07.1995 року №454-ос, з цієї ж дати починається служба ОСОБА_1В.), тому відсутні підстави для зарахування цього періоду до вислуги років, а вислуга років в календарному обчислені складає 22 роки 03 місяці 01 день, що не дає права на призначення позивачу пенсії згідно з п. «а» ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Не погодившись з таким рішенням пенсійного органу, ОСОБА_1 оскаржила його до суду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог з огляду на таке.

Питання обчислення вислуги років при призначенні пенсії особам, звільненим з військової служби, регулюється Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-XII (далі по тексту - Закон №2262) та постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» (далі по тексту - Постанова №393).

Відповідно до частини другої статті 17 Закону №2262-XII (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) до вислуги років особам офіцерського складу при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до пяти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Аналогічний порядок обчислення вислуги років особам, які мають право на пенсію за Законом №2262, встановлено і в пункті 2 Постанови №393.

У наведеному вище тексті норми права розділові знаки і сполучник «також» у сполученні з «а» вказують, що обставини, викладені після сполучника, мають таке саме значення, як і викладені до зазначеного сполучника. Тобто додатково до вислуги років при призначенні пенсії зараховується час навчання у цивільних вищих навчальних закладах і в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання. Виходячи з синтаксичної структури речення додатково до вказаної вислуги може бути зарахований час навчання в навчальних закладах, зазначених у статті 17 вказаного вище Закону, якщо після їх закінчення присвоюється офіцерське (спеціальне) звання.

Таким чином, на підставі аналізу наведених вище норм права та враховуючи особливий статус осіб, які мають право на пенсію військовослужбовця, колегія суддів при розгляді цієї справи дійшла висновку про те, що до вислуги років особам, звільненим з військової служби, при призначенні пенсій на умовах Закону №2262 додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське звання, до вступу на військову службу або призначення на відповідну посаду в межах до пяти років із розрахунку один рік за шість місяців.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 10.03.2015 року (справа №21-411а14).

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач у період з 01.09.1990 року по 31.05.1995 року навчалась в Національній юридичній академії України, після закінчення якої їй не присвоювалося офіцерське (спеціальне) звання. Перше військове звання «лейтенант» позивачці присвоєно наказом Служби безпеки України від 08.07.1995 року № 454-ос при прийнятті на службу, з цієї ж дати починається служба позивача, а отже, відсутні правові підстави для зарахування вказаного періоду до вислуги років.

Як зазначалося вище, позивача було звільнено зі служби 09.10.2017 року.

Відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б» - «д», «ж» статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, крім іншого, з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше.

Таким чином, з урахуванням дати звільнення ОСОБА_1, для призначення їй пенсії за вислугу років на день звільнення вона повинна була мати вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше.

Позивач на день звільнення зі служби мала вислугу років в календарному обчисленні 22 роки 03 місяці 01 день, що не дає їй права на призначення пенсії відповідно до пункту «а» статті 12 Закону №2262.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем, як субєктом владних повноважень, доведено правомірність відмови позивачу в призначенні пенсії за вислугу років.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вирішуючи питання про можливість касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до пункту 2 частини пятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Керуючись статтями 12, 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12 березня 2018 року у справі № П/811/349/18 залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12 березня 2018 року у справі № П/811/349/18 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя: І.В. Юрко

Суддя: С.В. Чабаненко

Суддя: С.Ю. Чумак