Справа № 804/4466/18
Суддя: Букіна Лілія Євгенівна
Дата ухвалення: 2018-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

18 червня 2018 року Справа №804/4466/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді: Букіної Л.Є., розглянувши у місті Дніпрі матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до державного реєстратора Комунального підприємства «Криничанське бюро технічної інвентаризації» ОСОБА_2 про скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до державного реєстратора Комунального підприємства «Криничанське бюро технічної інвентаризації» ОСОБА_2 про скасування рішення відповідача про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриття розділу), індексний номер: 39127115 від 08.01.2018 року 15:28:45

Відповідно до пункту четвертого частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви суддя зясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Розглянувши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. &?і;…&?я; фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття «суду, встановленого законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «субєкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший субєкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Судом встановлено та витягами із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.01.2018 року № 111176404, від 02.02.2018 року № 112710771 підтверджується, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить обєкт нерухомого майна бази відпочинку «Лазурь» реєстраційний №127 від 07.12.2017 року, розташований за адресою Дніпропетровська область, Петриківський район, смт. Курилівка, вулиця Зелена, будинок 7, який складається з будівель та споруд аналогічними з будівлями, право власності на які зареєстрував державний реєстратор Комунального підприємства «Криничанське бюро технічної інвентаризації» ОСОБА_2 шляхом прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 39127115 від 08.01.2018 року 15:28:45. Право власності позивача на зазначений обєкт виникло на підставі договорів дарування (серія та номер № 2-16 та № 2-20).

На переконання суду, вказані докази слугують належним підтвердженням набуття позивачем права власності на вищевказаний обєкт нерухомого майна з огляду на таке.

Відповідно до Порядку доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127, інформація з Державного реєстру прав у паперовій або електронній формі має однакову юридичну силу та містить обовязкове посилання на Державний реєстр прав.

Відповідно до п. 46-48 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно" від 26.10.2011 р. № 1141, інформація з Державного реєстру прав, що формується за обєктом нерухомого майна, містить усі відомості про державну реєстрацію права власності та інших речових прав на нерухоме майно, обтяження таких прав щодо запитуваного обєкта нерухомого майна, крім випадків, передбачених пунктом 49 цього Порядку.

Таким чином, інформаційні довідки, надані позивачем щодо вищевказаного обєкту нерухомого майна, містять всю необхідну інформацію щодо реєстраційних дій з обєктами нерухомого майна та є належними доказами по цій справі.

У той же час, оскарженим рішення відповідача по суті є позбавленням позивача права на належний йому обєкт нерухомого майна, оскільки вказаним рішенням право власності зареєстровано за територіальною громадою міста Камянське Днівпропетровської області та нерухоме майно знаходиться у повному господарському віданні Комунального підприємства «Дорожник».

За таких обставин, в контексті конкретних обставин цієї справи та зумовленого ними нормативного регулювання правовідносин, що склалося між його субєктами, суд дійшов висновку, що цей спір належить розглядати у порядку цивільного судочинства.

Так, публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад. Участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з'ясовувати, у зв'язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Стаття 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини четвертої статті 11 ЦК у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. Отже, рішення суб'єктів владних повноважень, можуть бути підставами виникнення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 16 ЦК до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини другої).

Згідно з частиною першою статті 21 ЦК суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Таким чином, визнання незаконними рішень суб'єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу.

Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов'язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Ураховуючи наведені вище нормативні положення, не є публічно-правовим спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб'єктом владних повноважень) та суб'єктом приватного права - фізичною особою чи юридичною особою, в якому управлінські дії суб'єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної чи юридичної особи. У такому випадку це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб'єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

Визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного зясування всіх обставин у справі і обовязок субєкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, тоді як визначальним принципом цивільного судочинства є змагальність сторін.

Відповідно до статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Частиною пятою вказаної норми встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Застосована правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 4 квітня 2018 року по справі №361/2965/15-а провадження № 11-190апп18, справі №280/267/15-а провадження №11-164апп18, від 21 березня 2018 року у справі №09/1946/15 провадження №11-95апп18, та постановах Верховного Суду України від 24 січня 2017 року у справі №21-1559а16, у постанові від 17 травня 2016 року справа №21-331а16, від 27 січня 2017 року по справі №201/3164/12.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись статтями 170, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі №804/4466/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора Комунального підприємства «Криничанське бюро технічної інвентаризації» ОСОБА_2 про скасування рішення.

Розяснити позивачу, що зазначений спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Копію ухвали надіслати позивачу разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України протягом пятнадцяти днів з дня її складання.

Суддя Л.Є. Букіна