Справа № 463/2138/17
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2018-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2018 рокуЛьвів№ 876/4236/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Улицького В.З.,

з участю секретаря судового засідання - Мельничук Б.Б.,

а також сторін (їх представників):

від позивача ОСОБА_1;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 01.03.2018р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції м.Львова Департаменту патрульної поліції, інспектора 1 взводу 1 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції м.Львова Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (суддя суду І інстанції: ОСОБА_3; час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 16 год. 23 хв. 01.03.2018р. м.Львів; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: не вказана),-

В С Т А Н О В И В:

28.04.2017р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними дії інспектора 1 взводу 1 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції /УПП/ м.Львова Департаменту патрульної поліції /ДПП/ ОСОБА_2 щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 на місці зупинки транспортного засобу 25.04.2017р. за адресою: м.Львів, вул.І.Франка, 6; скасувати постанову інспектора 1 взводу 1 роти 3 батальйону УПП м.Львова ДПП ОСОБА_2 серії АР № 555491 від 25.04.2017р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. (а.с.1-3).

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 01.03.2018р. у задоволенні заявленого позову відмовлено (а.с.57-60).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив позивач ОСОБА_1, який покликаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до невірного вирішення спору, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою заявлені позовні вимоги задовольнити (а.с.65-70).

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що відповідачем не виконано покладений на нього процесуальним законом обовязок доведення вини позивача у вчиненні інкримінованих порушеннях; судом не враховані доводи позивача щодо порушення процедури розгляду адміністративної справи, зокрема, стосовно непроведення розгляду справи за місцем знаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення, юрисдикція якого поширюється на відповідну адміністративно-територіальну юрисдикцію.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача на підтримання поданої скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає до задоволення, з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції, о 16 год. 45 хв. 25.04.2017р., позивач, керуючи легковим автомобілем марки «Хонда Аккорд», номерний знак НОМЕР_1, по вул.І.Франка, 12 у м.Львові, не виконав вимоги дорожнього знаку 5.16 «Напрямки руху по смугах», а саме: з лівої смуги, де рух дозволено лише ліворуч, здійснив проїзд прямо, а також не дотримався вимог п.2.4 «г» Правил дорожнього руху /ПДР/, оскільки на законну вимогу працівника поліції не предявив поліс обовязкового страхування власників наземних транспортних засобів.

На підставі наведеного, інспектором 1 взводу 1 роти 3 батальйону УПП м.Львова ДПП ОСОБА_2 винесено постанову серії АР № 555491 від 25.04.2017р. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, згідно якої позивача визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених ч.1 ст.122 та ч.1 ст.126 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. (а.с.4).

Обставини вчинення правопорушення стверджуються складеною постановою у справі про адміністративне правопорушення, із змісту якої чітко убачаються час та місце вчинення правопорушення, а також особа, яку притягнуто до відповідальності.

Також відповідачем представлені відеоматеріали з нагрудної камери інспектора поліції та автореєстратора службового автомобіля (а.с.45).

Відмовляючи у задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до досліджених під час судового розгляду справи доказів в інспектора поліції були достатні підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності. При цьому, позивачем не доведено перед судом обставин про те, що в його розглядуваних діях не було складу інкримінованих адміністративних правопорушень.

Колегія суддів вважає, що правові підстави для задоволення заявленого позову є відсутніми з огляду на наступні обставини.

Оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення відповідає дійсним обставинам справи, винесена з дотриманням норм чинного законодавства, стягнення накладено в межах санкції статті за вчинене правопорушення.

Так, згідно постанови у справі про адміністративне правопорушення серії АР № 555491 від 25.04.2017р., яка складена у встановленому порядку, о 16 год. 45 хв. 25.04.2017р., позивач, керуючи легковим автомобілем марки «Хонда Аккорд», номерний знак НОМЕР_1, по вул.І.Франка, 12 у м.Львові, не виконав вимоги дорожнього знаку 5.16 «Напрямки руху по смугах», а саме: з лівої смуги, де рух дозволено лише ліворуч, здійснив проїзд прямо, а також не дотримався вимог п.2.4 «г» ПДР, оскільки на законну вимогу працівника поліції не предявив поліс обовязкового страхування власників наземних транспортних засобів.

В частині правомірності притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності колегія суддів враховує наступне.

Згідно ч.1 ст.122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до п.5.16 розділу 5 додатку 1 до ПДР, затв. постановою КМ України № 1306 від 10.10.2001р., знак «Напрямки руху по смугах» показує кількість смуг на перехресті і дозволені напрями руху по кожній з них. Дія такого знаку, встановленого перед перехрестям, поширюється на все перехрестя, якщо наступний знак 5.16, установлений на ньому, не дає інших вказівок.

Згідно ч.1 ст.126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п.2.1 «ґ» ПДР, затв. постановою КМ України № 1306 від 10.10.2001р., водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, чинний договір обовязкового страхування цивільної відповідальності власника транспортного засобу в разі укладення такого договору.

За приписами п.2.4 ПДР на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Матеріалами справи стверджується, що о 16 год. 45 хв. 25.04.2017р., позивач, керуючи легковим автомобілем марки «Хонда Аккорд», номерний знак НОМЕР_1, по вул.І.Франка, 12 у м.Львові, не виконав вимоги дорожнього знаку 5.16 «Напрямки руху по смугах», а саме: з лівої смуги, де рух дозволено лише ліворуч, здійснив проїзд прямо, а також не дотримався вимог п.2.4 «г» ПДР, оскільки на законну вимогу працівника поліції не предявив поліс обовязкового страхування власників наземних транспортних засобів.

Вказані обставини стверджуються представленими відповідачем відеоматеріалами, з яких чітко та однозначно убачається, що за кермом автомобіля перебував позивач, останній не дотримався вимог дорожнього знаку 5.16 та на вимогу поліцейських не предявив поліс обовязкового страхування власників наземних транспортних засобів (а.с.45).

При цьому колегія суддів враховує, що визначене у спірній постанові серії АР № 555491 від 25.04.2017р. стягнення у виді штрафу накладено відповідачем із урахуванням вимог ч.2 ст.36 КУпАП, згідно яких якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Стосовно правильності оцінки наявних у справі доказів колегія суддів виходить з того, що відповідно до приписів КУпАП:

ст.222 - органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 441, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п'ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128 - 129, стаття 132-1, частини перша, друга та п'ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев'ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 189-2, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

ст.251- доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

ст.258 - протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі (ч.2).

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу (ч.4).

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення (ч.5).

Відповідно до п.10 розділу ІІІ затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затв. наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015р., поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Таким чином, нормами КУпАП передбачено спрощений порядок фіксування адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, при цьому посадова особа має право винести безпосередньо постанову у справі про адміністративне правопорушення.

В частині оцінки як доказу по справі представлених інспектором поліції відеоматеріалів колегія суддів враховує, що із змісту таких можливо встановити час та місце вчинення розглядуваного правопорушення, а також особу, яка його вчинила, тобто, представлені відеоматеріали узгоджуються з іншими доказами по справі.

Окрім цього, в колегії суддів не виникає будь-яких сумнівів у тому, що вказаний відеозапис проводився інспектором поліції під час допущення порушення ПДР; не здобуто доказів його необєктивності чи недійсності під час судового розгляду справи.

Водночас, колегія суддів підкреслює, що позивач не спростовує наявності в його діях інкримінованих правопорушень, однак наполягає на тому, що розгляд справи проведено відповідачем без дотримання відповідної процедури, також відповідачем не виконано свого обовязку по доведенню вини позивача в суді.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги колегія суддів враховує, що твердження апелянта про допущені інспектором поліції порушення під час винесення постанови про накладення штрафу не знайшли свого обєктивного підтвердження під час розгляду справи в суді.

Покликання апелянта на неправомірні дії з боку інспектора поліції, допущені під час складання спірної постанови, є необгрунтованими, оскільки будь-яких доказів наявності таких дій суду не представлено; також з приводу цих порушень апелянтом не подавалися скарги на дії інспектора поліції до органів Національної поліції, прокуратури тощо.

В частині вирішення позовної вимоги про визнання протиправними дій інспектора 1 взводу 1 роти 3 батальйону УПП м.Львова ДПП ОСОБА_2 щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 на місці зупинки транспортного засобу колегія суддів також враховує наступне.

Згідно вимог ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, вказаною нормою процесуального закону не передбачено повноважень суду про визнання дій субєкта владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності протиправними.

Водночас, така вимога позивача фактично охоплюються вимогою про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, а тому додаткового вирішення не потребує, через що в цій частині позивачем обраний невірний спосіб захисту своїх прав та інтересів.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.05.2015р. у справі № 5-рп/2015 визначено, що положення ч.1 ст.276 КУпАП України, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, зміни законодавства, якими надано уповноваженим особам Національної поліції право не складати протоколи про адміністративні правопорушення та виносити постанови по справах про адміністративні правопорушення на місці вчинення порушень, мали місце після винесення вищевказаного рішення Конституційного Суду України. Зокрема, Закон України № 596-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» був прийнятий 14.07.2015р. та вступив в дію з 08.08.2015р.

На реалізацію положень наведеного Закону наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015р. затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

За таких умов висновки рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015р. у справі № 5-рп/2015 слід застосовувати із врахуванням законодавчих змін, які відбулися у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху після 26.05.2015р.

Звідси, уповноваженим органам та посадовим особам надана законом можливість розглядати справи про адміністративні правопорушення та складати постанови по них на місці вчинення правопорушення в сфері безпеки дорожнього руху.

Зокрема, відповідно до ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань:

виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення;

вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення;

у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Доводи апелянта в іншій частині на правомірність прийнятого рішення суду не впливають та висновків суду не спростовують.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що заявлений позов є безпідставним та необґрунтованим, через що не підлягає до задоволення.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст.139, 243, ч.3 ст.268, ст.ст.272, 286, 310, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 01.03.2018р. в адміністративній справі № 463/2138/17 залишити без задоволення, а вказане рішення суду без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя ОСОБА_4
Судді ОСОБА_5
ОСОБА_6

Дата складення повного судового рішення: 13.06.2018р.