Справа № 804/8362/17
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2018-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 червня 2018 рокусправа № 804/8362/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Мельник В.В.

судді: Сафронова С.В. Чепурнов Д.В.

за участю секретаря судового засідання: Царьової Н.П.,

розглянувши у відкритому

судовому засіданні в м. Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю ВЕГА-ПЛЮС»

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 січня 2018 року (суддя Рябчук О.С.) у справі № 804/8362/17

за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕГА-ПЛЮС»

до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів

фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Актабанк» ОСОБА_3

про визнання протиправними дій, скасування рішень, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту Позивач-1), ОСОБА_2 (далі по тексту Позивач-2), Товариство з обмеженою відповідальністю ВЕГА-ПЛЮС» (далі по тексту Позивач-3) звернулися до суду з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Актабанк» ОСОБА_3 (далі по тексту Відповідач), в якому просили:

1) визнати протиправними дій Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Актабанк» ОСОБА_3 щодо:

визнання нікчемними правочинів:

- Додаткової угоди № 5 від 25.07.2014 р. до Кредитного договору № 01-328/Н від 05.05.2010 р., укладеного між Публічним акціонерним товариством «Актабанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вега-Плюс»;

- правочину (банківська операція) щодо списання грошових коштів 28.07.2014 р. з рахунку № 0254, відкритого на імя ОСОБА_1 на суму 2 000 000,00 грн. із призначенням платежу: «Списание на основании п. 3.2.1, 3.2.2, 3.2.3 дог. заст. имущ. прав 01-328/Т/5 Погаш. Кред. по дог. № 01-328/Н від 05.05.2010 согл. служб. зап. от 28.07.14»;

складання повідомлення на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вега-Плюс» про нікчемність правочинів вих. № 2570 від 30.10.2017 р. з вимогами про необхідність повного та належного виконання умов Кредитного договору № 01-328/Н від 05.05.2010 р., укладеного між Публічним акціонерним товариством «Актабанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вега-Плюс;

скасувати рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Актабанк» ОСОБА_3 у формі повідомлення нікчемність правочинів вих. № 2570 від 30.10.2017 р.;

2) визнати протиправними дій Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Актабанк» ОСОБА_3 щодо визнання нікчемними правочинів:

- Додаткова угода № 5 від 25.07.2014 р. до Кредитного договору № 01-328/Н від 05.05.2010 р., укладеного між Публічним акціонерним товариством «Актабанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вега-Плюс»;

- правочину (банківська операція) щодо списання грошових коштів 28.07.2014 р. з рахунку № 0254, відкритого на імя ОСОБА_1 на суму 2 000 000,00 грн. із призначенням платежу: «Списание на основании п. 3.2.1, 3.2.2, 3.2.3 дог.заст.имущ.прав 01-328/Т/5 Погаш. Кред. по дог. № 01-328/Н від 05.05.2010 согл. служб. зап. от 28.07.14»;

- складання повідомлення на адресу ОСОБА_1 про нікчемність правочинів вих. № 2571 від 30.10.2017 р. з вимогами про необхідність повного та належного виконання умов Кредитного договору № 01-328/Н від 05.05.2010 р., укладеного між Публічним акціонерним товариством «Актабанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вега-Плюс;

скасувати рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Актабанк» ОСОБА_3 у формі повідомлення нікчемність правочинів вих. № 2571 від 30.10.2017 р.;

3) визнати протиправними дій Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Актабанк» ОСОБА_3 щодо визнання нікчемними правочинів:

- Додаткова угода № 5 від 25.07.2014 р. до Кредитного договору № 01-328/Н від 05.05.2010 р., укладеного між Публічним акціонерним товариством «Актабанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вега-Плюс»;

- правочину (банківська операція) щодо списання грошових коштів 28.07.2014 р. з рахунку № 0254, відкритого на імя ОСОБА_1 на суму 2 000 000,00 грн. із призначенням платежу: «Списание на основании п. 3.2.1, 3.2.2, 3.2.3 дог.заст.имущ.прав 01-328/Т/5 Погаш. Кред. по дог. № 01-328/Н від 05.05.2010 согл. служб. зап. от 28.07.14»;

- складання повідомлення на адресу ОСОБА_2 про нікчемність правочинів вих. № 2572 від 30.10.2017 р. з вимогами про необхідність повного та належного виконання умов Кредитного договору № 01-328/Н від 05.05.2010 р., укладеного між Публічним акціонерним товариством «Актабанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вега-Плюс;

скасувати рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Актабанк» ОСОБА_3 у формі повідомлення нікчемність правочинів вих. № 2572 від 30.10.2017 р.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2017 року відкрито провадження по справі № 804/8362/17.

В обґрунтування адміністративного позову Позивачами зазначено, що заборгованість за кредитним договором № 01-328/Н від 05.05.2010 р., укладеним між Публічним акціонерним товариством «Актабанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вега-Плюс» погашено шляхом звернення стягнення на предмети забезпечення на підставі договорів застави майнових прав. При цьому, вказані правочини були спрямовані на задоволення вимог кредитора банку. Разом з тим, в повідомленнях Відповідачем не наведено обґрунтувань визнання правочинів нікчемними, а лише містяться посилання на норми чинного законодавства, наголошено на відсутності порушених прав ПАТ «Актабанк» у звязку з укладенням визнаних нікчемними правочинами. Зауважено, що ПАТ «Актабанк» отримало повне погашення заборгованості за вищевказаним кредитним договором, тобто внаслідок даних правочинів кошти та/або майно не вибули із володіння Банку, а навпаки в повному обсязі було задоволено вимоги останнього. В той час, як ліквідатор Банку, визнавши вказані правочини нікчемними, фактично дискредитує Фонд як профільну установу у сфері гарантування вкладів фізичних осіб. Також, Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Актабанк» ОСОБА_3 порушено строки проведення перевірки правочинів на предмет виявлення правочинів, що є нікчемними.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 січня 2018 року у справі № 804/8362/17 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1, ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю ВЕГА-ПЛЮС» до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Актабанк» ОСОБА_3 про визнання протиправними дій, скасування рішень відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтоване тим, що позовні вимоги про визнання протиправними повідомлень про нікчемність правочинів №№ 2570, 2571, 2572 від 30.10.2017 р., так само, як і вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо визнання нікчемними правочинів, є неналежним способом захисту порушеного права, оскільки оскаржувані повідомлення носять лише інформативний характер, в той час як вплив на права та обовязки Позивачів має саме наказ № 220 від 30.10.2017 р. Позовні вимоги про визнання протиправними дій Відповідача щодо складання на адресу Позивачів зазначених в прохальній частині позову повідомлень про нікчемність правочинів також є необґрунтованими та задоволенню не підлягають, адже такий обовязок Фонду щодо повідомлення сторони за договорами, які, на думку Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб є нікчемними, про нікчемність цих договорів, встановлена ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, Товариство з обмеженою відповідальністю ВЕГА-ПЛЮС», не погодившись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просять скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 січня 2018 року у справі № 804/8362/17 та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що спірні правочини були спрямовані на задоволення вимог Банку (кредитора), при цьому жодних підстав та обставин, за яких такі правочини можуть вважатися нікчемними, Відповідачем наведено не було. Наголошено на тому, що обмеження, встановлені постановою НБУ від 07.08.2014 року № 468/БТ, почали діяти вже після дати вчинення вказаних правочинів (28.07.2014 року). До того ж, така інформація є внутрішньобанківською інформацією з обмеженим доступом та не могла бути відома Позивачам. Стосовно обрання Позивачами неналежного способу захист порушеного права, зауважено, що на момент звернення до суду першої інстанції із відповідним позовом, Позивачі були поінформовані про факт визнання вказаних правочинів нікчемними лише за допомогою повідомлень, в яких не було зазначено обґрунтування та підстав нікчемності таких правочинів. Водночас, наказ, на який посилався суд першої інстанції, є документом з обмеженим доступом, дія якого фактично не поширюється на Позивачів.

Крім того, у додаткових поясненнях до апеляційної скарги, Позивачами було зауважено, що Відповідачем було порушено строки проведення перевірки правочинів на предмет їх нікчемності всупереч п. 5 Порядку, відповідно до якого така перевірка має бути завершена не пізніше шести місяців з дня початку процедури ліквідації банку та може бути продовжена, але не більше, ніж шість місяців. Натомість, Відповідачем оскаржуване рішення, оформлене протоколом про визнання правочинів нікчемними, датується 30.10.2017 рок, тобто, майже через два роки з дати спливу строку на проведення таких дій. При цьому судом першої інстанції не надано жодної правової оцінки таким доводам Позивача.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу до суду не направив.

Відповідач про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому порядку, свого представника для участі у її розгляді не направив.

За таких обставин, колегія суддів ухвалила розглянути справу без участі представника Відповідача у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України.

Представник Позивачів у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 січня 2018 року у справі № 804/8362/17 та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши представника Позивачів, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи в їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до матеріалів справи, 05.05.2010 р. Публічним акціонерним товариством «Актабанк» (Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вега-Плюс» укладено кредитний договір № 01-328/Н.

Відповідно до п. 1.1. розділу 1 договору Банк надає Позичальнику кошти у формі відкличної відновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування 2 000 000,00 грн.

До вказаного договору сторонами укладено додаткову угоду № 5 від 25.07.2014 р.

В забезпечення виконання кредитором умов за кредитним договором було укладено:

- договір поруки № 01-328/Н/1 від 05.05.2010 р., між Публічним акціонерним товариством «Актабанк» (Кредитор) та ОСОБА_2 (Поручитель) про відповідальність за належне виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Вега-Плюс» (Позичальник) умов кредитного договору № 01-328/Н від 05.05.2010 р. та додаткові угоди 1-5 до вказаного договору поруки;

- договір поруки № 01-328/Н/2 від 05.05.2010 р. між Публічним акціонерним товариством «Актабанк» (Кредитор) та ОСОБА_1 (Поручитель) про відповідальність за належне виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Вега-Плюс» (Позичальник) умов кредитного договору № № 01-328/Н від 05.05.2010 р. та додаткові угоди 1-5 до вказаного договору поруки;

- договір застави майнових прав № 01-328-Т/5 від 15.04.2014 р. між Публічним акціонерним товариством «Актабанк» (Заставодержатель) та ОСОБА_1 (Заставодавець) про забезпечення виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Вега-Плюс» (Позичальник) зобовязань, що випливають з кредитного договору 01-328/Н від 05.05.2010 р. та додаткових угод, а саме, повернення коштів в розмірі 2 000 000,00 грн.

Листом № 2133 від 28.07.2014 р. Публічне акціонерне товариство «Актабанк» повідомило ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави за договором застави майнових прав № 01-328-Т/5 від 15.04.2014 р.

Листом № 2147/1 від 28.07.2014 р. Публічне акціонерне товариство «Актабанк» повідомило Товариство з обмеженою відповідальністю «Вега-Плюс» про звернення стягнення на предмет застави за договором застави майнових прав № 01-328-Т/5 від 15.04.2014 р.

15.01.2015 р. Правлінням Національного банку України винесено постанову № 19 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Актабанк».

Протоколом № 157 від 30.10.2017 р. засідання комісії з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями, призначеної наказом № 25 від 30.06.2017 р., при кредитуванні Товариства з обмеженою відповідальністю «Вега-Плюс» за кредитним договором 01-328/Н від 05.05.2010 р. встановлено наступні обставини:

«Внаслідок того, що строк дії кредитного договору зменшили додатковою угодою № 5 від 25.07.2014 р. одразу виникли підстави для звернення стягнення на предмети застави, якими забезпечувалось виконання зобовязань за Кредитним договором.

Проаналізувавши дані обставини, комісія прийшла до висновку, що Банк та Позичальник з прямим умислом зменшують строк повернення кредитних коштів з метою виведення активів банку, шляхом звернення стягнення на заставу речових прав.

Саме «звернення стягнення», за рахунок якого було проведено погашення заборгованості, відбулось виключно шляхом здійснення Банком внутрішньобанківських проводок. Жодних інших дій щодо реалізації судового чи позасудового порядку звернення стягнення Банком не здійснювалося. Банк не направляв майновому поручителю будь-яких повідомлень, листів чи вимог. Вищезазначене так само вказує на «схемність» та штучність створення підстав для погашення кредитної заборгованості.

У звязку з відсутністю коштів у Банку не було можливості перерахувати кошти з рахунку Поручителя в рахунок погашення заборгованості, за рахунок яких Поручитель виконав зобовязання Товариства з обмеженою відповідальністю «Вега-Плюс» за кредитним договором. Отже, з самого початку зазначені операції не передбачали фактичного переміщення «реальних» грошових коштів та здійснювались за рахунок внутрішньобанківських проводок, що свідчить про штучність та фіктивність створення правових підстав для закриття кредитного договору, та позбавило Банк можливості отримання доходів від кредитної операції.

Зазначене дає підстави стверджувати, що внаслідок проведення майновими поручителями і колишнім керівництвом Банку «погашення» заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Вега-Плюс», Поручитель отримав право регресу до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вега-Плюс», в той час, коли інші вкладники можуть отримати задоволення своїх вимог лише в порядку черговості, встановленої Законом (що зазначено в п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб») як ознака нікчемності правочину.

При цьому, замість реального надходження коштів на рахунок Банку відбулося лише корегування структури банківського балансу шляхом зміни обліку грошових зобовязань самого Банку. Наслідком укладених угод стало виведення активів Публічного акціонерного товариства «Актабанк» та задоволення вимог самого ОСОБА_1

Таким чином, внаслідок погашення кредитної заборгованості майновий поручитель отримав право регресу до Боржника, а Банк в свою чергу втратив право вимоги до Позичальника та можливість отримання реальних коштів на погашення заборгованості. Дані операції призвели до того, що Банк безоплатно відмовився від власних майнових вимог, а тому вказані дії містять порушення п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», що свідчить про ознаки нікчемності правочину.

Майновий поручитель фактично здійснив заміну свого права вимоги до неплатоспроможного банку на право вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вега-Плюс».

З огляду на вказане, Комісія прийшла до висновку, що додаткова угода № 5 від 25.07.2014 р. до кредитного договору № 01-328/Н від 05.05.2010 р., правочин (банківська операція) щодо списання грошових коштів 28.07.2014 р. з рахунку № 0254, відкритого на імя ОСОБА_1, на суму 2 000 000,00 грн. містять передбачені чинним законодавством ознаки нікчемності правочинів.

30.10.2017 р. Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Актабанк» ОСОБА_3 винесено наказ № 220 «Щодо заходів, повязаних з наслідками виявлення нікчемних правочинів».

Вказаним наказом, зокрема, доручено посадовій особі здійснити дії щодо: поновлення у бухгалтерському обліку Банку 28.07.2014 р. кредитної заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Вега-Плюс» за кредитним договором № 01-328/Н від 05.05.2010 р. (зі змінами та доповненнями) у кореспонденції аналітичного рахунку 3739 із відповідними рахунками для обліку складових кредитної заборгованості у сумі на дату припинення визнання зазначених фінансових активів 2 000 000,00 грн.; відновлення нарахування процентів за користування кредитом за кредитним договором № 01-328/Н від 05.05.2010 р.; поновлення у бухгалтерському обліку Банку прав вимоги за договорами: поруки № 01-328/Н/2 від 05.05.2010 р.; поруки № 01-328/Н/1 від 05.05.2010 р.; застави майнових прав № 01-328/Т/5 від 15.04.2014 р.

30.10.2017 р. Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Актабанк» ОСОБА_3 складено повідомлення №№ 2570, 2571, 2572 Товариству з обмеженою відповідальністю «Вега-Плюс», ОСОБА_1, ОСОБА_2 про нікчемність правочинів: додаткової угоди № 5 від 25.07.2014 р. до Кредитного договору № 01-328/Н від 05.05.2010 р., укладеного між Публічним акціонерним товариством «Актабанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вега-Плюс»; правочину (банківська операція) щодо списання грошових коштів 28.07.2014 р. з рахунку № 0254, відкритого на імя ОСОБА_1, на суму 2 000 000,00 грн. із призначенням платежу: «Списание на основании п. 3.2.1, 3.2.2, 3.2.3 дог.заст.имущ.прав 01-328/Т/5 Погаш. Кред. по дог. № 01-328/Н від 05.05.2010 согл. служб. зап. от 28.07.14».

Незгода із вказаними діями та рішеннями Відповідача, оформленими у вигляді повідомлень, та скасування останніх, і було предметом судового розгляду.

Надаючи правову оцінку рішенням та діям субєкта владних повноважень, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до положень частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Згідно з ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність"; банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України; здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Як передбачено п. 1 ч. 4 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації уповноважена особа повідомляє сторони за договорами, зазначеними у ч. 2 ст. 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Із вищезазначеного слідує, що Уповноважена особа Фонду наділена розпорядними повноваженнями реагування за наслідками перевірки правочинів на предмет виявлення серед них нікчемних.

В той же час, таке право не є абсолютним, а кореспондується з обов'язком встановити перед прийняттям рішення обставини, з якими ОСОБА_2 пов'язує нікчемність правочину. Одного лише твердження про нікчемність правочину недостатньо для визнання його таким, оскільки воно, у випадку який розглядається, нівелюється протилежним твердженням особи про дійсність вкладу.

Як вбачається з матеріалів справи, нікчемність додаткової угоди № 5 від 25.07.2014 року до кредитного договору № 01-328/Н від 05.05.2010 року, укладеного між Пат «Актабанк» та ТОВ «Вега-Плюс» відповідач пов'язує з підставами, передбаченими п. 1, 2, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантувань вкладів фізичних осіб».

За позицією Відповідача, укладення договору застави майнових прав від 15.04.2014 року № 01-328/Т/5 на грошові кошти у сумі 4 000 000 грн. спрямоване на штучне створення підстав для погашення кредитної заборгованості шляхом звернення стягнення на заставлені майнові права, адже внаслідок укладення договору щодо скорочення строку виконання зобовязань за кредитним договором шляхом здійснення внутрішньо банкових проводок було здійснено «погашення» заборгованості ТОВ «Вега-Плюс» за рахунок боргових зобовязань самого ПАТ «Актабанк» перед вкладником ОСОБА_1, в результат чого майновий поручитель фактично здійснив заміну свого права вимоги до неплатоспроможного банку на право вимоги до ТОВ «Вега-Плюс». При цьому замість реального надходження коштів на рахунок Банку відбулось лише корегування структури банківського балансу шляхом зміни обліку грошових зобовязань самого Банку. Вказане відображене у протоколі № 157 від 30.10.2017 року засідання комісії з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями, призначеної наказом № 25 від 30.06.2017 року, при кредитуванні ТОВ «Вега-Плюс» за кредитними договором № 01-328/Н від 05.05.2010 року та наказі від 30.10.2017 року № 220 «Щодо заходів, повязаних з наслідками виявлених нікчемних правочинів» (а.с.84-87, 88).

Колегія суддів апеляційного суду вважає такі висновки Відповідача безпідставними та необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Як передбачено ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно із ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Частиною 1 ст. 576 ЦК України предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.

Відповідно до ч. 2 ст. 590 ЦК України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, як укладення договору застави майнових прав, так і звернення стягнення на таке майно у разі, коли зобовязання не виконане у встановлений договором строк, не суперечить чинному законодавству.

При цьому колегія суддів апеляційного суду зауважує, що у відповідності до ч. 1 статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

З огляду на вказане, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними посилання Відповідача на те, що укладення договору застави майнових прав є таким, що суперечить приписам чинного законодавства, а відтак нікчемним, з огляду на намагання отримання вкладником власних коштів від Позичальника через наявність у Банку проблем з власною ліквідністю та можливу майбутню неможливість зняття коштів із своїх депозитних рахунків, адже укладення такого правочину не суперечить приписам чинного законодавства, при цьому сторони є вільними в укладенні договору у разі, якщо останній вчинено в межах чинного законодавства.

З цих же підстав необґрунтованими є висновки Відповідача про нікчемність Додаткової угоди № 5 до договору поруки № 01-328/Н/2 від 05.05.2010 року, та Додаткової угоди № 5 від 25.07.2014 р. до Кредитного договору № 01-328/Н від 05.05.2010 р., укладеного між Публічним акціонерним товариством «Актабанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вега-Плюс», якими було змінено кінцевий строк повернення коштів, адже вказаний строк становить зміст договорів, який за приписами ч. 1 ст. 628 ЦК України визначається саме на розсуд сторін.

Згідно положень п. 2.1.1. Договору застави майнових прав № 01-328/Т/5 від 15.04.2014 року заставодержатель має право у випадку порушення позичальником зобов'язань за кредитним договором та/або заставодавцем умов цього договору, незалежно від настання строку виконання забезпеченого заставою зобов'язання звернути стягнення на заставлене право.

Пунктом 3.2.2. Договору застави майнових прав № 01-328/Т/5 від 15.04.2014 року встановлено, що заставодавець доручає заставодержателю як кредитору здійснювати договірне списання грошових коштів з вкладного рахунку заставодавця № 0254, відкритого в ПАТ «Актабанк» за договором банківського вкладу «Універсальний» № В19-207964/Т від 15.04.2014 року та надає заставодержателю право здійснити списання грошових коштів у розмірі, достатніх для задоволення ПАТ «Актабанк» своїх грошових вимог, для погашення існуючої заборгованості позичальника за кредитним договором, у тому числі нарахованих процентів, інших платежів та застосування штрафних санкцій до позичальника за основним зобовязанням.

В такому випадку ПАТ «Актабанк» списує меморіальним ордером грошові кошти, що знаходяться на вкладному рахунку заставодавця відповідно до зазначеного договору банківського вкладу та спрямовує їх на задоволення вимог заставодержателя. що випливають із кредитного договору та цього договору (п. 3.2.3 вказаного Договору).

Так, жодних доказів того, що договір банківського вкладу № В19-207694/Т від 15.04.2014 року, укладений між ПАТ «Актабанк» та ОСОБА_1, є нікчемним Відповідачем надано не було. При цьому ОСОБА_1 самостійно було залучено відповідні кошти за договором банківського вкладу, та в подальшому на виконання договору застави майнових прав 28.07.2014 р. відбулось списання грошових коштів з рахунку № 0254, відкритого на імя ОСОБА_1 на суму 2 000 000,00 грн. із призначенням платежу: «Списание на основании п. 3.2.1, 3.2.2, 3.2.3 дог.заст.имущ.прав 01-328/Т/5 Погаш. Кред. по дог. № 01-328/Н від 05.05.2010 согл. служб. зап. от 28.07.14».

При цьому колегією судді апеляційного суду не приймаються посилання Відповідача на те, що замість реального надходження коштів на рахунок Банку відбулось лише корегування структури банківського балансу шляхом зміни обліку грошових зобовязань самого Банку, адже з урахуванням приписів ст. ст. 1058, 1066 ЦК України Банк не набув права власності на відповідні кошти, що перебували на банківському рахунку ОСОБА_1, а мав право лише їх використовувати. Разом з тим, при реалізації договору застави майнових прав ПАТ «Актабанк», навпаки, задовольнив свої вимоги, що спростовує доводи Відповідача щодо вибуття коштів та/або майна із володіння ПАТ «Актабанк».

Слід зауважити, що Відповідачем також не було доведено, що укладення такого договору містить ознаки правочину, який міг би спричинити неплатоспроможність банку, оскільки обставини справи свідчать про відсутність причинно-наслідкового зв'язку між зверненням стягнення на предмет застави та визнанням банку неплатоспроможним.

Крім того, колегія суддів апеляційного суду зауважує, що 07.08.2014 року Правлінням Національного банку України ухвалено постанову № 468/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «АктаБанк» до категорії проблемних».

На підставі постанови Правління Національного банку України від 16.09.2014 року № 576 «Про віднесення ПАТ «АктаБанк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 16.09.2014 року прийнято рішення № 90 про запровадження з 17.09.2014 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «АктаБанк».

Разом з тим, датою проведення відповідних правочинів є 28.07.2014 року, а договір застави майнових прав № 01-328/Т/5 взагалі укладено ще 15.04.2014 року, тобто спірні правочини було вчинено навіть до початку дії постанови Правління Національного банку України ухвалено постанову № 468/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «АктаБанк» до категорії проблемних». При цьому вся інформація щодо погіршення фінансового стану ПАТ «АктаБанк» з липня 2014 року є суто внутрішньобанківською інформацією з обмеженим доступом, якою Позивачі не володіли та не могли володіти.

За таких фактичних обставин спростовується встановлення ознак нікчемності Додаткової угоди № 5 до договору поруки № 01-328/Н/2 від 05.05.2010 року на підставі п. п. 1, 2, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантувань вкладів фізичних осіб».

Крім того, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, у відповідності до абзацу другого частини третьої статті 38 Закону порядок виявлення нікчемних договорів, а також дій Фонду у разі їх виявлення визначаються нормативно-правовими актами Фонду.

Станом на момент виникнення спірних правовідносин не існувало порядку виявлення нікчемних договорів на стадії ліквідації банку, визначеного нормативно-правовими актами Фонду.

Натомість, такий порядок був прийнятий рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за № 826 від 26 травня 2016 року "Про затвердження Порядку виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, а також дій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у разі їх виявлення", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 червня 2016 р. за № 863/28993, тобто після виникнення спірних правовідносин.

Разом з тим, на момент виникнення спірних правовідносин діяло рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 2 від 05 липня 2012 року "Про затвердження Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку" (далі - Положення), зареєстроване в Міністерстві юстиції України 14 вересня 2012 року за № 1581/21893, яким затверджено Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку.

У відповідності до пунктів 1.2, 1.3, 1.5 розділу І Положення (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), це Положення регулює відносини, що виникають у процесі виведення неплатоспроможного банку з ринку, а саме, підготовку, затвердження та реалізацію плану врегулювання, розробленого на основі найменш витратного для Фонду способу виведення неплатоспроможного банку з ринку.

Дія цього Положення поширюється на всі банки, зареєстровані відповідно до законодавства України, у разі віднесення їх до категорії неплатоспроможних, крім публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" (до прийняття відповідного закону щодо участі такого банку у Фонді) та санаційного банку, створеного до набрання чинності Законом.

Метою цього Положення є врегулювання процесу виведення окремого неплатоспроможного банку з ринку відповідно до Закону. У процесі виведення неплатоспроможного банку з ринку Фонд виконує функції тимчасового адміністратора або ліквідатора неплатоспроможного банку.

Пунктами 1.18, 1.19 розділу ІІІ Положення визначено, що Фонд безпосередньо (або уповноважена особа Фонду на тимчасову адміністрацію у разі делегування їй повноважень) зобов'язаний (зобов'язана): забезпечити збереження активів та документації банку; протягом дії тимчасової адміністрації забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з таких підстав: банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність"; банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України; банк, віднесений до категорії проблемних, здійснив операції, уклав (переоформив) договори, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних із виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Уповноважена особа Фонду на тимчасову адміністрацію має право запланувати у кошторисі витрат, пов'язаних зі здійсненням тимчасової адміністрації, витрати на залучення аудитора(ів) для проведення спільної перевірки правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення таких, що є нікчемними, та інвентаризації банківських активів.

У разі необхідності залучення аудитора(ів) для неплатоспроможного банку та оплати їх послуг уповноважена особа Фонду після затвердження виконавчою дирекцією Фонду кошторису витрат, пов'язаних зі здійсненням тимчасової адміністрації, вносить на розгляд виконавчої дирекції Фонду відповідно до цього Положення зміни до такого кошторису разом з кандидатурами аудитора(ів).

Уповноважена особа Фонду на тимчасову адміністрацію має право залучати аудитора(ів), які визначені Фондом, у межах кошторису витрат, пов'язаних зі здійсненням тимчасової адміністрації.

За умови недостатності коштів у банку для оплати витрат, пов'язаних із залученням до роботи аудитора(ів), виконавча дирекція Фонду може прийняти рішення про надання цільової позики на оплату таких витрат банку за рахунок коштів Фонду.

У разі виведення неплатоспроможного банку з ринку за участю держави Фонд або уповноважена особа Фонду на тимчасову адміністрацію (у разі делегування їй відповідних повноважень) залучає міжнародно визнану аудиторську фірму для проведення у тримісячний строк оцінки фінансового стану банку, визначення капіталу банку та потреби у його додатковій капіталізації з урахуванням консервативних сценаріїв економічного розвитку, визначених НБУ.

Таким чином, з метою виявлення нікчемних правочинів на стадії тимчасової адміністрації, Положення передбачає обов'язок Фонду або уповноваженої особи Фонду на тимчасову адміністрацію, в разі делегування їй таких повноважень, забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними. Окрім цього, Положення надає цим особам право залучати аудитора(ів) для проведення спільної перевірки правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення таких, що є нікчемними.

В цій частині колегія суддів звертає увагу на те, що матеріали справи не містять доказів проведення спільної перевірки правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення таких, що є нікчемними.

Разом з тим, чітко визначених дій того, яким чином Фонд або уповноважена особа Фонду, в разі делегування їй таких повноважень, мають забезпечити перевірку правочинів на виявлення ознак їх нікчемності, окрім права на залучення аудитора, Положенням не визначено.

Водночас, Положенням не врегульовано і порядку виявлення нікчемних правочинів на стадії ліквідації банку, тобто законодавчо визначеного алгоритму послідовних дій, керуючись якими Фондом або уповноваженою особою Фонду, в разі делегування їй таких повноважень, встановлюються або спростовуються ознаки нікчемності правочинів, передбачені пунктами 1 - 9 частини третьої статті 38 Закону.

При цьому, колегія суддів апеляційного суду зауважує, що прийняття наказу № 220 від 30.10.2017 року «Щодо заходів, повязаних з наслідками виявлення нікчемних правочинів» здійснювалось вже в період дії Порядку виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, а також дій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у разі їх виявлення, затвердженого рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за № 826 від 26 травня 2016 року, відповідно до пункту 5 якого (в редакції, станом на дату винесення наказу № 220 від 30.10.2017 року) перевірка правочинів (договорів) на предмет нікчемності проводиться Комісією у період здійснення Фондом тимчасової адміністрації банку. У разі необхідності проведення перевірки протягом процедури ліквідації банку така перевірка повинна бути завершена не пізніше шести місяців з дня початку процедури ліквідації банку. За рішенням виконавчої дирекції Фонду перевірку може бути продовжено, але не більше, ніж на шість місяців.

Тобто, законом встановлено строки проведення такої перевірки, а саме протягом шести місяців з дня початку процедури ліквідації банку, та за наявності відповідного рішення виконавчої дирекції Фонду перевірку може бути продовжено, але не більше, ніж на шість місяців.

Так, 15.01.2015 р. Правлінням Національного банку України винесено постанову № 19 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Актабанк». З огляду на вказане, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що Відповідачем було прийнято наказ від 30.10.2017 року фактично з огляду на правові положення, які не діяли на час укладення спірних правочинів та з пропуском строку на проведення перевірки таких правочинів.

Таким чином, уповноважена особа Фонду, вчинюючи дії щодо віднесення оспорюваного договору до нікчемних правочинів, діяла не в межах повноважень та не в порядку, передбаченому законом. Посилання в наказі № 220 від 30 жовтня 2017 року на факт проведення перевірки правочинів, без чітко регламентованого чинним законодавством порядку виявлення ознак нікчемності правочинів не може свідчити про те, що уповноважена особа Фонду діяла в межах та в порядку, передбаченому законом.

В той же час, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне зазначити, що Позивачами було обрано невірний спосіб захисту порушеного права шляхом визнання протиправними дій Відповідача щодо визнання протиправними дій Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Актабанк» ОСОБА_3 щодо визнання нікчемними Додаткової угоди № 5 від 25.07.2014 р. до Кредитного договору № 01-328/Н від 05.05.2010 р., укладеного між Публічним акціонерним товариством «Актабанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вега-Плюс», Додаткової угоди № 5 від 25.07.2014 р. до Кредитного договору № 01-328/Н від 05.05.2010 р., укладеного між Публічним акціонерним товариством «Актабанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вега-Плюс», складання повідомлення про нікчемність правочинів вих. № 2570, № 2571, № 2572 від 30.10.2017 р., та скасування вказаних повідомлень, з огляду на наявність наказу № 220 від 30.10.2017 року «Щодо заходів, повязаних з наслідками виявлення нікчемних правочинів», який безпосередньо і впливає на порушені права Позивачів.

Разом з тим, порушенням суб'єктивного права особи є створення будь-яких перепон у реалізації нею свого суб'єктивного права, що унеможливлюють одержання особою того, на що вона вправі розраховувати в разі належної поведінки зобов'язаної особи. Так само протиправним є покладення на особу додаткового обов'язку, який не випливає зі змісту конкретних правовідносин за участі цієї особи.

Отже, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб'єктивних прав та обов'язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов'язку.

Згідно статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення її прав, свобод або законних інтересів.

Здійснюючи передбачене статті 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов'язаний надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

В разі відповідного звернення особи суд повинен розглянути питання щодо наявності порушення суб'єктивного права заявника у конкретних правовідносинах, установити, чи були порушені права, свободи або законні інтереси позивача і на підставі цього вирішити спір.

Як встановлено апеляційної інстанції, Відповідачами було порушено права Позивачів з огляду на визнання на стадії ліквідації ПАТ «Актабанк» нікчемними договорів, які за наслідками судового розгляду ознак нікчемності не містять.

Приписами п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

З огляду на вказане, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що з урахуванням приписів ч. 2 ст. 9 КАС України, з метою повного захисту прав Позивачів з огляду на встановлене в ході апеляційного перегляду справи порушення Відповідачем прав останніх та факт не надсилання Позивачам наказу від 30.10.2017 року № 220, слід скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕГА-ПЛЮС» наступним чином: «Визнати протиправним та скасувати наказ Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Актабанк» ОСОБА_3 № 220 від 30.10.2017 року «Щодо заходів, повязаних з наслідками виявлення нікчемних правочинів». В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

При цьому колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне зауважити, що даний спір підлягає розгляду саме в порядку адміністративного судочинства, що узгоджується з правовою позицією ОСОБА_4 Верховного Суду, відповідно до якої ОСОБА_2 № 4452-VI є спеціальним у регулюванні спірних правовідносин і відповідно до цього Закону Фонд є державною спеціалізованою установою, що виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, уповноважена особа Фонду у цьому випадку виконує від імені Фонду делеговані ним повноваження щодо гарантування вкладів фізичних осіб, а тому спір стосовно правомірності дій Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб при визнанні на стадії ліквідації банку нікчемними правочинів є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів (постанова Верховного Суду від 12.04.2018 року у справі № 820/11591/15).

Виходячи з викладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції під час розгляду даної справи були порушені норми матеріального права, неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, і тому вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 січня 2018 року у справі № 804/8362/17 - скасуванню із прийняттям нового про часткове задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 243, ст. 310, 317, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕГА-ПЛЮС» задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 січня 2018 року у справі № 804/8362/17 скасувати та прийняти нову постанову.

Адміністративний позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕГА-ПЛЮС» задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Актабанк» ОСОБА_3 № 220 від 30.10.2017 року «Щодо заходів, повязаних з наслідками виявлення нікчемних правочинів».

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору за подання адміністративного позову та апеляційної скарги у розмірі 1600 грн. (одна тисяча шістсот гривень).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_2 суму сплаченого судового збору за подання адміністративного позову та апеляційної скарги у розмірі 1600 грн. (одна тисяча шістсот гривень).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕГА-ПЛЮС» суму сплаченого судового збору за подання адміністративного позову та апеляційної скарги у розмірі 4000 грн. (чотири тисячі гривень).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

В повному обсязі постанова складена 18 червня 2018 р.

Головуючий суддя: В.В. Мельник

Суддя: С.В. Сафронова

Суддя: Д.В. Чепурнов