Справа № 522/14763/17
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2018-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2018 р.м.ОдесаСправа № 522/14763/17

Категорія: 6.3 Головуючий в 1 інстанції: Бойчук А.Ю.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Джабурія О.В.

суддів: Вербицька Н. В. , Кравченко К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 01.03.2018р. по справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Юридичного департаменту Одеської міської ради в особі структурного підрозділу Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, треті особи: ОСОБА_4 про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно,

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА

НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися з адміністративним позовом до Юридичного департаменту Одеської міської ради в особі структурного підрозділу Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради, про скасування рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції в Одеській області Єрмілова Анатолія Григоровича від 14.11.2014 р., індексний номер 17226582 про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_6.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 та його дружині ОСОБА_2, належала на праві спільної сумісної власності квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 25.12.2997 року, договору № НУ95-0697 купівлі-продажу нерухомого майна від 02.11.1995 року та договору № НУ99-0116 купівлі-продажу нерухомого майна від 15.05.1999 року.

29 грудня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 був укладений договір позики грошей, відповідно до якого, ОСОБА_6 передав, а ОСОБА_1 прийняв у власність грошову суму в розмірі 1 158 506,50 гривень, що в еквіваленті, за домовленістю сторін становило 145 000,00 доларів США. Останній зобов'язувався повернути суму грошових коштів в повному обсязі в строк до 29.12.2012 року включно.

29 грудня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 було укладено договір іпотеки, яким забезпечувалися вимоги ОСОБА_6 (Іпотекодержатель) щодо виконання ОСОБА_1 (Іпотекодавець) зобов'язань за договором позики грошей від 29.12.2011 року.

Предметом іпотеки за цим договором виступало нерухоме майно, а саме: 3-х кімнатна квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, житловою площею 61,1 кв. м., загальною площею 149,1 кв.м., яка належала ОСОБА_1

Крім того, 29.12.2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 було укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя.

Позивачі вказують на те, що у 2017 році їм стало відомо, що 14 листопада 2014 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції в Одеській області Єрміловим А.Г. за ОСОБА_6 на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 29.12.2011 року було зареєстровано право власності на нерухоме майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1, про що 14.11.2014 року було зроблено запис про право власності за номером 7699946 та видано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з індексним номером 29528368.

Крім того, позивачі послались на те, що у зв'язку із неможливістю самостійно отримати документи, що стали підставою для прийняття вищевказаного оскаржуваного рішення державного реєстратора, 27 березня 2017 року, з Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради надійшли до суду витребувані Приморським районним судом м. Одеси по цивільній справі за позовом ОСОБА_1, та ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, тертя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про скасування реєстрації права власності на нерухоме майно та визнання недійсним договорів купівлі-продажу майна, завірені роздруковані з Державного реєстру прав на нерухоме майно копії документів реєстраційної справи на об'єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_1.

Ознайомившись із вказаними матеріалами реєстраційної справи на квартиру, а саме документами, за якими 14 листопада 2014 року державний реєстратор прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції в Одеській області Єрмілов А.Г. приймав рішення про реєстрацію права власності на зазначену квартиру за ОСОБА_6, позивачі зазначили, що їм стало відомо, що звернення ОСОБА_6 стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на неї, відбулося із численними порушенням визначених договором про задоволення вимог іпотекодержателя від 29.12.2011 року умов та положень Закону України «Про іпотеку», а також Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868 (діючого на момент прийняття рішення), у зв'язку з чим були змушені звернутися до суду.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, згідно якої просив розглядати адміністративну справу за його відсутності. Надіслав письмовий відзив на позов, згідно якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог до Юридичного департаменту Одеської міської ради в особі структурного підрозділу управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської ради в повному обсязі. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що Управління є неналежним відповідачем по справі, оскільки не є правонаступником Одеського міського управління юстиції та між позивачем та Управлінням відсутні будь-які правовідносини зі спірного питання.

Представник третьої особи - ОСОБА_8 у судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні.

Третя особа ОСОБА_9 у судовому засіданні позов не визнав та просив у його задоволенні відмовити в повному обсязі.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01 березня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Юридичного департаменту Одеської міської ради в особі структурного підрозділу Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради, за участю третіх осіб: ОСОБА_4, ОСОБА_8, про скасування рішення про реєстрацію права власності на нерухоме майно - відмовлено.

На вказане рішення ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01.03.2018 р. та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги у повному обсязі та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції в Одеській області Єрмілова Анатолія Григоровича від 14.11.2014 р., індексний номер 17226582 про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_6.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

29.12.2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 був укладений договір позики грошей, відповідно до якого, ОСОБА_6 передав, а ОСОБА_1 прийняв у власність грошову суму в розмірі 1 158 506,50 гривень, що за домовленістю сторін було визначено в еквіваленті 145 000 доларів США та зобов'язувався повернути суму грошових коштів в повному обсязі в строк до 29.12.2012 року включено.

29.12.2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 було укладено договір іпотеки, яким забезпечувалися вимоги ОСОБА_6 (Іпотекодержатель) щодо виконання ОСОБА_1 (Іпотекодавець) зобов'язань за договором позики грошей від 29.12.2011 року.

Предметом іпотеки за вказаним договором виступало нерухоме майно, а саме: 3-х кімнатна квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, житловою площею 61,1 кв. м., загальною площею 149,1 кв.м., яка належала ОСОБА_1

Крім того, 29.12.2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 було укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, відповідно до якого були визначені способи та порядок позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки для задоволення вимог іпотекодержателя за договором позики, у випадках, передбачених умовами договору.

Зазначені договір позики, іпотечний договір та договір про задоволення вимог іпотеко держателя від 29.12.2011 року були посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Божемовською Н.В.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29.12.2013 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 було стягнуто заборгованість за договором позики у розмірі 10 010 609 гривень, проте, під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, ОСОБА_6 відмовився від позову.

14.11.2014 р. державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції в Одеській області Єрміловим А.Г. за ОСОБА_6 на підставі договору про задоволення вимог іпотеко держателя від 29.12.2011 року було зареєстровано право власності на нерухоме майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1, про що 14.11.2014 року було зроблено запис про право власності за номером 7699946 та видано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з індексним номером 29528368.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер.

Вважаючи, що стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на нього відбулось із порушенням визначених договором про задоволення вимог іпотеко держателя від 29.12.2011 року умов та положень Закону України «Про іпотеку» і Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868, - ОСОБА_1 звернувся з даним адміністративним позовом про скасування рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції в Одеській області Єрмілова Анатолія Григоровича від 14.11.2014 р., індексний номер 17226582 про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_6.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст. 37 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, змін до них та їх скасування передбачено ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Пунктом 46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.10.2013 р. № 868 (із змінами та доповненнями), який діяв на час здійснення реєстрації права власності за ОСОБА_6, визначено, що для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає: завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов'язання, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги; документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги; заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

За результатами розгляду заяви про державну реєстрацію та документів, необхідних для її проведення, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у випадку відсутності підстав для відмови в такій реєстрації. Державний реєстратор на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень вносить записи до Державного реєстру прав.

Згідно до вимог ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться зокрема на підставі: договорів, укладених у порядку, встановленому законом, інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Відповідно до положень ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає та враховує наступне.

ОБҐРУНТУВАННЯ ДОВОДІВ СТОРІН

Апелянт посилається на те, що звернення ОСОБА_6 стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на нього, відбулось із численними порушеннями визначених договором про задоволення вимог іпотекодержателя від 29.12.2011 року умов та положень Закону України «Про іпотеку» та порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Так, апелянт вказує, що 07.04.2014 року була складена заява про усунення порушень взятих на себе зобов'язань, яка була підписана за дорученням ОСОБА_6 - ОСОБА_12, у зв'язку із хворобою рук ОСОБА_6 Дана заява була також нотаріально посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гурською О.В.

Відповідно до п. 11 договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 29.11.2011 року, а також згідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 р. №868, іпотекодержатель повинен подати для державної реєстрації права власності на предмет іпотеки саме письмову вимогу про усунення порушень.

Як вбачається з даних, зазначених у поштовій декларації кур'єрської компанії «Welt Express Worldwide Ltd» №00271510-ААWН у приватного нотаріуса Гурської О.В. було отримано 05.05.2014 року заяву про виконання вимог стягнення предмета іпотеки, для відправлення ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1, який 08.05.2014 року відмовився від прийняття відправлення.

При цьому апелянт вказує на те, що вищевказана поштова накладна №00271510-ААWН не містить всіх необхідних складових, які необхідно зазначати під час отримання поштових відправлень кур'єрською компанією. Крім того, вважає, що наявні в матеріалах реєстраційної справи на квартиру поштове повідомлення із штрих кодовим ідентифікатором 659 та означена поштова накладна кур'єрської компанії не є документами, що підтверджують завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя, з якими законодавець пов'язує настання права на звернення іпотекодержателя за перереєстрацією права власності на предмет іпотеки.

Проте, колегія суддів критично ставиться до вищенаведених доводів апелянта, виходячи з наступного.

Протягом розгляду судових справ за позовом ОСОБА_1, зокрема, даної адміністративної справи, позивач намагається довести відсутність документу, який підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушень боргових зобов'язань, з чого, на думку апелянта, вбачається порушення процедури позасудового врегулювання питання щодо звернення стягнення на предмет іпотеки.

Проте, вказане питання розглядалось Приморським районним судом м. Одеси, апеляційним судом Одеської області та Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ. Всі вказані судові інстанції відмовити апелянту у задоволенні його позову із зазначенням у своїх рішеннях стосовно доводу, на підставі якого апелянт звернувся з адміністративним позовом, що він є спростованим.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, в матеріалах справи наявна ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.11.2017 року. З даної ухвали вбачається, що документи, на підставі яких реєстратором приймалося рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_6, відповідали Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.10.2013 р. №868. Зокрема, ОСОБА_1 було повідомлено про наявність боргу з наданням строку для його погашення та про перехід права на предмет іпотеки до ОСОБА_6 У зв'язку з чим колегія суддів дійшла обґрунтованого висновку про необхідність відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання незаконної та скасування проведеної реєстрації права власності на спірну квартиру за ОСОБА_6

Факт укладення вищевказаних договорів між ОСОБА_1 та ОСОБА_6, а також факт невиконання відповідного зобов'язання - не заперечувались сторонами під час судового розгляду справи.

Пунктом 8 Договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 29.12.2011 року передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено у позасудовому порядку одним із визначених Договором способів задоволення своїх вимог, про що іпотекодержатель сповіщає іпотекодавця шляхом надіслання останньому повідомлення про перехід до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язань за договором позики.

З матеріалів реєстраційної справи на об'єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_1 вбачається, що у зв'язку з невиконанням ОСОБА_1 умов договору позики, ОСОБА_6 07.04.2014 р. склав заяву про порушення зобов'язання та попередження про те, що у разі невиконання вимоги про повернення позики у сумі 1 158 506,50 гривень, право власності на предмет іпотеки перейде до нього відповідно до договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Вказана заява була посвідчена нотаріально, зареєстрована за №523 та направлена на адресу ОСОБА_1, про що свідчить рекомендоване повідомлення кур'єрської служби «Weltex» від 05 травня 2014 року.

Колегія суддів бере до уваги той факт, що вищеозначеною ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.11.2017 року встановлено, що ОСОБА_1 відмовився від отримання кореспонденції.

При цьому доводи ОСОБА_1 щодо невиконання умов договору та вимог законодавства в частині не направлення відповідної заяви-попередження спростовуються матеріалами справи.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні справи прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 про скасування рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції в Одеській області Єрмілова Анатолія Григоровича від 14.11.2014 р., індексний номер 17226582 про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_6.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що рішення підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, свою позицію суду доказав та обґрунтував її.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 березня 2018 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя Джабурія О.В.
Судді Вербицька Н. В. Кравченко К.В.