Справа № 822/3212/17
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2018-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/3212/17 Головуючий у 1-й інстанції: Михайлов О.О.

Суддя-доповідач: Полотнянко Ю.П.

12 червня 2018 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Драчук Т. О. Загороднюка А.Г.

за участю:

секретаря судового засідання: Охримчук М.Б.,

Представника позивача: Пастуха В.Л.

Представника відповідача: Чубко Л.В.

Представника відповідача: Якобчук Л.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконфренції апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Старокостянтинівський спеціалізований кар'єр" на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 28 листопада 2017 року у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства "Старокостянтинівський спеціалізований кар'єр" до Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області про скасування вимоги та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

21.11.2017 року ПрАТ «Старокостянтинівський спеціалізований кар'єр» звернувся до суду з адміністративним позовом до ГУ ДФС у Хмельницькій області, в якому просив: скасувати податкову вимогу від 26 вересня 2017 №664-17 видану Головним управлінням ДФС у Хмельницькій області та зобов'язати Головне управління ДФС у Хмельницькій області привести у відповідність дані інтегрованої картки платника податків, скасувати пеню в сумі 48919,06 грн.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 28.11.2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення позовних вимог. В апеляційній скарзі апелянт посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з'ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд задовольнити її.

Представники відповідача заперечували проти задоволення апеляційної скарги позивача та просили суд залишити її без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 28 листопада 2017 року - без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, які прибули в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а постанову суду першої інстанції скасувати з огляду на наступне.

Як встановлено з матеріалів справи, податковим органом проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПрАТ «Старокостянтинівський спеціалізований кар'єр», за результатами якої прийнято податкове повідомлення-рішення від 23.01.2017 № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток у сумі 505614,00 грн., у т.ч. за податковими зобов'язаннями 337076,00 грн. та штрафними фінансовими санкціями (штрафами) у розмірі 168538,00 грн., яке вручено позивачу 24.01.2017.

Відповідно до платіжного доручення №2638 від 01.02.2017 ПрАТ «Старокостянтинівський спеціалізований кар'єр» сплатило грошове зобов'язання, визначене податковим повідомленням-рішенням № від 23.01.2017 в сумі 505614,00 грн.

Станом на 03.02.2017, в автоматичному режимі в інтегрованій картці платника ПрАТ "Старокостянтинівський спеціалізований кар'єр" відповідачем нарахована пеня в розмірі 48919,06 грн.

В зв'язку з наявністю у позивача податкового боргу з податку на прибуток в розмірі 48919,06 грн., 26.09.2017 ГУ ДФС у Хмельницькій області сформовано податкову вимогу №664-17 та направлено позивачу.

Не погодившись з таким рішенням відповідача позивач звернувся до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність нарахування відповідачем суми податкового боргу, що відображена у податковій вимозі та в інтегрованій картці особового рахунку позивача, оскільки пеня нарахована на суму узгодженого грошового зобов'язання, не сплаченого платником податків у строк встановлені законом є податковим боргом.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з таких підстав.

Згідно з пунктом 16.1.4 статті 16 ПК України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до підпункту 14.1.175. пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно з пунктом 58.1 статті 58 ПК України контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян) або якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено факт:

- невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації;

- завищення розміру задекларованого від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованої платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу;

- заниження або завищення суми податкових зобов'язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, крім випадків, коли зазначене заниження або завищення враховано при винесенні інших податкових повідомлень-рішень за результатами перевірки.

Відповідно до пункту 58.3 статті 58 ПК України податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Пунктом 57.3 статті 57 ПК України встановлено, що у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Як встановлено з матеріалів справи, податкове повідомлення-рішення від 23.01.2017 року № було вручено позивачу 24.01.2017 року, а тому граничним строком сплати податкових зобов'язань є 03.02.2017 року.

Проте, у зв'язку з сплатою позивачем 01.02.2017 року податкового зобов'язання визначеного податковим повідомленням-рішенням від 23.01.2017 № в розмірі 505614,00 грн., відповідач закінчив нарахування пені в розмірі 48911,06 грн. та відобразив її в інтегрованій картці платника та в подальшому, відповідно до вимог п. 59.1 ст. 59 ПК України направив позивачу податкову вимогу від 26 вересня 2017 №664-17.

Відповідно до підпункту 14.1.153 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкова вимога це письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення податкового боргу, який в свою чергу в розумінні підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 цього кодексу є сумою узгодженого грошового зобов'язання, не сплаченого платників податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Пеня за положеннями підпункту 14.162 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України це сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суму грошових зобов'язань у встановлених цим Кодексом випадках та не сплачена у встановлені законодавством строки.

Системний аналіз положень пункту 14.1.153, 14.1.175 та 14.162 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України свідчить про те, що об'єктом нарахування пені є сума узгодженого грошового зобов'язання, не сплачена платником податків у встановлений строк. Відтак, обов'язковими умовами нарахування пені є їх сукупність, а саме наявність у платника податку обов'язку по сплаті узгодженого грошового зобов'язання та порушення строків його сплати. Самого факту наявності узгодженого грошового зобов'язання, яке сплачене у встановлені Кодексом строки, недостатньо для нарахування пені, оскільки податковий орган впродовж всього розгляду справи доводить, що пеня застосована ним як фінансова санкція, а не як засіб забезпечення податкового зобов'язання.

Нарахування пені здійснено податковим органом за умови відсутності податкового правопорушення. При цьому, суд першої інстанції посилається на положення підпункту 129.1.1 пункту 129.1 статті 129 та підпункту 129.3.1 пункту 129.3 статті 129 Податкового кодексу України, які регулюють початок нарахування та закінчення нарахування пені та застосовуються як додаткові норми при обчисленні пені за умови наявності підстав такого обчислення, не є самостійними нормами, які визначають підстави нарахування пені.

Об'єктом нарахування пені, яка увійшла до складу податкової вимоги є грошове зобов'язання визначене контролюючим органом згідно підпункту 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, яке за умовами пункту 57.3 статті 57 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний сплатити протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення - рішення.

Тобто, з наведеного вбачається, що нарахування платнику податку пені в разі визначення контролюючим органом суми грошового зобов'язання за результатами податкової перевірки починається з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов'язання.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що сплата узгодженої суми грошового зобов'язання у встановлений Кодексом строк виключає одну із умов нарахування пені, доводить відсутність складу податкового правопорушення, що унеможливлює прийняття позиції податкового органу про правомірність нарахування пені, правила обчислення якої встановлені статтею 129 Податкового кодексу України та діють тільки за умов наявності підстав її нарахування.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08 травня 2018 року року у справі №822/2821/17.

Тому, колегія суддів погоджується із доводами апелянта, що статтею 129 ПК України не передбачено нарахування платнику податку пені за весь період заниження суми податкового зобов'язання у разі виявлення контролюючим органом такого заниження.

Оскільки грошове зобов'язання, яке було визначено у податковому повідомленні-рішенні від 23.01.2017 № сплачено позивачем у межах встановленого ст. 57 ПК України 10 денного терміну у повному обсязі, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про правомірність нарахування суми податкового боргу в сумі 48 911, 06 грн., що відображена у податковій вимозі та відображена в інтегрованій картці особового рахунку позивача пені з податку на прибуток приватних підприємств у сумі 49919, 06 грн.

У силу п. 2 ч.1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права шляхом неналежного їх тлумачення, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням постанови про задоволення позову.

Окрім того, відповідно до частини шостої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач при зверненні у листопаді 2017 року до суду першої інстанції з позовною заявою сплатив згідно з платіжним дорученням від 17 листопада 2017 року №6841 судовий збір у сумі 1600,00 гривень, що відповідає розміру, передбаченому Законом України «Про судовий збір» (а.с.3).

При зверненні до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою позивачем сплачено згідно з платіжним дорученням від 19 грудня 2017 року №6859 судовий збір у сумі 2400,00 гривень, що відповідає розміру, передбаченому Законом України «Про судовий збір» (а.с.44).

Як зазначено вище, позовні вимоги ПрАТ «Старокостянтинівський спеціалізований кар'єр» задоволено повністю, тому витрати встановлені у законодавстві України та понесені позивачем на оплату судового збору, мають бути стягнуті на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Старокостянтинівський спеціалізований кар'єр" задовольнити повністю.

Постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 28 листопада 2017 року скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити повністю.

Скасувати податкову вимогу від 26 вересня 2017 №664-17 видану Головним управлінням ДФС у Хмельницькій області.

Зобов'язати Головне управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області привести у відповідність дані інтегрованої картки платника податків, скасувавши пеню в сумі 48 919, 06 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області на користь Приватного акціонерного товариства "Старокостянтинівський спеціалізований кар'єр" понесені витрати на сплату судового збору в розмірі 4 000 грн.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 18 червня 2018 року.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Драчук Т. О. Загороднюк А.Г.