Справа № 800/517/17
Суддя: Прокопенко Олександр Борисович
Дата ухвалення: 2018-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 червня 2018 року
м. Київ
Справа № 800/517/17
Провадження № 11-315сап18

Велика Палата Верховного Суду у складі:
головуючого Князєва В.С.,
судді-доповідача Прокопенка О.Б.,
суддів Антонюк Н.О., Бакуліної С.В., Британчука В.В., Гудими Д.А., Золотнікова О.С., Кібенко О.Р., Лобойка Л.М., Лященко Н.П., Рогач Л.І., Саприкіної І.В., Ситнік О.М., Уркевича В.Ю., Яновської О.Г.,
за участю секретаря судового засідання Бондар О.А.,

представник відповідача Белінської О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя (далі ВРП) про визнання протиправними дій, визнання незаконним і скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії
за апеляційною скаргою ВРП на рішення Касаційного адміністративного суду ускладі Верховного Суду від 22 лютого 2018 року (у складі колегії суддів Шарапи В.М., Бевзенка В.М., Білоус О.В., Данилевич Н.А., Желтобрюх І.Л.),

УСТАНОВИЛА:
20 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Вищого адміністративного суду України як суду першої інстанції з позовом, у якому просив: визнати протиправною відмову ВРП у звільненні його з посади судді у відставку, визнати незаконним і скасувати рішення відповідача від 10 жовтня 2017 року № 3232/0/15-17 «Про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про звільнення з посади судді Путивльського районного суду Сумської області у відставку» (далі Рішення), зобов`язати ВРП повторно розглянути його заяву про звільнення з посади судді у відставку.
Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 зазначив, що ВРП, відмовляючи в задоволенні заяви про відставку, залишила поза увагою спеціальний статус позивача, якого він набув у результаті проходження військової служби в певний, визначений у законодавчому порядку період часу, унаслідок чого протиправно не зарахувала до стажу роботи, який дає право на відставку судді та призначення щомісячного довічного грошового утримання, період проходження позивачем строкової військової служби на території колишньої Союзної Республіки Югославія у складі Миротворчих Сил ООН у період бойових дій з 18 квітня по 2 листопада 1994 року у пільговому (кратному) обчисленні один місяць служби за три місяці, що становить 1 рік 7 місяців 18 днів.
Вищий адміністративний суд України ухвалою від 24 листопада 2017 року відкрив провадження у справі.

На підставі підпункту 5 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС) Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 15 січня 2018 року прийняв справу до свого провадження.
Рішенням від 22 лютого 2018 року Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду позов ОСОБА_1 задовольнив частково: визнав протиправним і скасував Рішення відповідача та зобов`язав ВРП повторно розглянути заяву позивача про звільнення з посади судді у відставку. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовив.
У ході розгляду справи суд установив таке.
З 18 квітня по 2 листопада 1994 року позивач у період проходження строкової військової служби брав участь у бойових діях на території колишньої Союзної Республіки Югославія у складі Миротворчих Сил ООН, що підтверджується довідкою з військової частини НОМЕР_1 .
Указом Президента України від 4 листопада 2004 року № 367/2004 ОСОБА_1 призначений на посаду судді Путивльського районного суду Сумської області, а 13 травня 2010 року Верховною Радою України обрано суддею безстроково.
У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до ВРП із заявою про звільнення його з посади судді у відставку.
10 жовтня 2017 року ВРП прийняла Рішення, яким відмовила в задоволенні заяви ОСОБА_1 про звільнення з посади судді у відставку. Це Рішення мотивоване тим, що на час його прийняття у ОСОБА_1 не було достатнього стажу роботи, установленого статтею 116 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» (далі Закон № 1402-VІІІ) та визначеного відповідно до статті 137 з урахуванням пункту 34 розділу ХII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

На час розгляду відповідачем заяви ОСОБА_1 про звільнення у відставку позивач працював на посаді судді 12 років 10 місяців 24 дні.
До стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає право на відставку, ВРП зарахувала стаж роботи позивача на посаді слідчого слідчого відділення Путивльського РВ УМВС України в Сумській області, який становить 1 рік 7 місяців 19 днів, а також період проходження строкової військової служби з травня 1992 року по листопад 1994 року та половину строку навчання в Харківьському університеті внутрішніх справ із серпня 1995 року по липень 1999 року (загалом 6 років 15 днів).
Задовольняючи позов у частині визнання протиправним і скасування Рішення та зобов`язуючи відповідача повторно розглянути заяву про відставку, суд першої інстанції зазначив, що при вірішенні питання про можливість пільгового обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу роботи, який дає право на відставку судді, визначальною підставою в цьому випадку є наявність законодавчого регулювання, що передбачає включення зазначеного періоду (строку) до стажу роботи працівників певних категорій. Основними актами, на підставі яких здійснюється таке регулювання, зокрема, є: Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Указ Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів».
Суд указував на те, що можливість пільгового обчислення періоду проходження військової служби є похідною від визначальної підстави й повинна пов`язуватися не з категорією працівників, а зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті проходження військової служби в певний, визначений у законодавчому порядку період часу. Таку можливість передбачено, зокрема, Законом України «Про пенсійне забезпечення», постановою Кабінету Міністрів України «Про пільги щодо обчислення вислуги років військовослужбовцям Збройних Сил України, які брали участь в операціях Миротворчих Сил ООН», постановою Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» (для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»), Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» тощо.
Відмовляючи в задоволенні позовної вимоги про визнання протиправною відмови ВРП у звільненні з посади судді у відставку, суд першої інстанції керувався тим, що позивач, звернувшися до суду з такою вимогою, обрав не передбачений КАС спосіб захисту своїх інтересів.
22 березня 2018 року ВРП подала апеляційну скаргу на згадане рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, в якій порушує питання про його скасування в частині задоволення позову та ухвалення в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неправильно й неповно дослідив докази та встановив обставини у справі, а також неправильно застосував норми права.
На обґрунтування наведеного ВРП послалася на те, що під час розгляду заяви ОСОБА_1 до стажу, який дає право на відставку судді, було правомірно зараховано виключно ті види стажу, які передбачено частиною четвертою статті 43 Закону України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ «Про статус суддів» та статтею 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» (чинних на момент призначення позивача на посаду судді; далі Закон № 2862-ХІІ, Указ № 584/95 відповідно).
ВРП зазначає, що під час визначення стажу, який дає право на відставку судді, не застосовуються положення Закону України від 9 квітня 1992 року № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей», а також постанови Кабінету Міністрів України від 21 січня 1993 року № 30 «Про пільги щодо обчислення вислуги років військовослужбовцям Збройних Сил України, які брали участь в операціях Миротворчих Сил ООН» (далі Закон № 2262-XII, постанови КМУ № 393 та постанова КМУ № 30 відповідно), якими керувався суд першої інстанції, оскільки ці нормативно-правові акти регулюють питання щодо пенсійного забезпечення осіб.
Тому, на думку відповідача, ОСОБА_1 не набув права на відставку судді в розумінні статей 116 та 137 Закону № 1402-VІІІ з урахуванням пункту 34 розділу ХII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.
Крім того, ВРП вважає безпідставним застосування в цій справі правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 11 грудня 2007 року та 14 жовтня 2008 року (№ 21-115во07, 21-1579во07 відповідно), оскільки вони стосуються правовідносин, не аналогічних спірним у цій справі.
В судовому засіданні представник відповідача підтримала апеляційну скаргу та надала пояснення, аналогічні викладеним у скарзі.
ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце його проведення повідомлений належним чином. У своєму відзиві позивач на апеляційну скаргу вказує на відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції, адже цей суд при визначенні стажу, який дає право на відставку судді, правильно застосував норми права та обґрунтовано послався на висновки Верховного Суду України у згаданих вище постановах.

Надаючи оцінку викладеним у скарзі та відзиві на неї доводам учасників справи, Велика Палата Верховного Суду керується таким.
За правилами частини першої статті 116 Закону № 1402-VIII суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати у відставку.
Рішення про звільнення судді з посади ухвалює ВРП у порядку, установленому Законом України «Про Вищу раду правосуддя» (частина друга статті 112 Закону № 1402-VIII).
Згідно зі статтею 137 Закону № 1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді в судах та арбітра в державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.
За нормами абзацу четвертого пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
Абзацом другим частини четвертої статті 43 Закону № 2862-ХІІ (у редакції, яка діяла на час призначення ОСОБА_1 на посаду судді) передбачено, що до стажу роботи, який дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.
Відповідно до статті 1 Указу № 584/95 (у відповідній редакції) до стажу роботи, що давав судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховувались крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.
У частині першій статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зазначено, що час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Статтею 57 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що військова служба у складі діючої армії у період бойових дій, у тому числі при виконанні інтернаціонального обов`язку, а також перебування в партизанських загонах і з`єднаннях зараховується до стажу роботи на пільгових умовах у порядку, встановленому для обчислення строків цієї служби при призначенні пенсій за вислугу років військовослужбовцям.
Згідно зі статтею 17-1 Закону № 2262-XII порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
За нормами пункту 1 постанови КМУ № 393 для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» до вислуги років зараховується, зокрема, дійсна військова служба у Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР та інші види служби і періоди роботи, які відповідно до законодавства колишнього СРСР зараховувалися до вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.
До вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах один місяць служби за три місяці участі в бойових діях у воєнний час (пункт 3 постанови КМУ № 393).
За закріпленим у постанові КМУ № 30 правилом військовослужбовцям зараховується з 15 липня 1992 року на пільгових умовах до вислуги років для призначення пенсій один місяць служби за три місяці час служби на території колишньої Республіки Югославія у складі Миротворчих Сил ООН, а особам із числа зазначених військовослужбовців, які отримали поранення, контузію, каліцтво або захворювання, також і час безперервного перебування у зв`язку із цим у лікувальних закладах.
Велика Палата вважає правильним застосування при визначенні стажу судді, який дає право на його відставку, наведених вище законодавчих та нормативно-правових актів, якими передбачено включення часу служби, зокрема, на території колишньої Союзної Республіки Югославія у складі Миротворчих Сил ООН до стажу роботи працівників певних категорій для реалізації цими особами права на призначення їм різних видів соціальних виплат, оскільки встановлена ними можливість пільгового обчислення періоду проходження військової служби має пов`язуватися не з категорією працівників чи буквально визначеною в законодавчому акті метою застосування цієї пільги в окремих випадках, а зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті проходження відповідної військової служби у визначений в законодавчому порядку період часу.
Унаслідок участі в період строкової військової служби в бойових діях на території колишньої Союзної Республіки Югославії у складі Миротворчих Сил ООН ОСОБА_1 набув право на пільгове обчислення строку такої служби та не може бути позбавлений цього права при зарахуванні відповідно до Указу № 584/95 цієї строкової служби до стажу роботи на посаді судді.
Тому під час визначення відповідно до статей 116, 137 та абзацу четвертого пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII стажу роботи, який дає право на відставку судді, період строкової служби ОСОБА_1 на території колишньої Союзної Республіки Югославія у складі Миротворчих Сил ООН має обчислюватися на пільгових умовах один місяць служби за три місяці.
Велика Палата Верховного Суду не приймає доводів скаржника про безпідставність посилання судом першої інстанції на згадані вище постанови Верховного Суду України, адже під час їх прийняття цим судом вирішувалося питання про можливість пільгового обчислення періоду проходження військової служби при визначенні відповідно до частини четвертої статті 43 Закону № 2862-ХІІ стажу роботи на посаді судді, який дає право як на отримання щомісячного довічного грошового утримання, так і право на відставку судді (наявність якого і є предметом перевірки у справі, що розглядається).
Не спростовують правильності таких висновків й інші викладені в апеляційній скарзі доводи позивача.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції про протиправність оскаржуваного Рішення ВРП ухвалено внаслідок повного зясування обставин справи, що мають значення для її вирішення, з дотриманням норм процесуального права та грунтується на правильному застосуванні норм матеріального права.
Отже, відповідно до частини першої статті 316 КАС апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 22 лютого 2018 року без змін.
Керуючись статтями 243, 250, 266, 308, 315, 316, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду

ПОСТАНОВИЛА:
1. Апеляційну скаргу Вищої ради правосуддя залишити без задоволення.
2. Рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 22 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття й оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови складено 15 червня 2018 року.

Головуючий В.С. Князєв
Суддя-доповідач О.Б. Прокопенко
Судді: Н.О. Антонюк Н.П. Лященко
В.В. Британчук Л.І. Рогач
С.В. Бакуліна І.В. Саприкіна
Д.А. Гудима О.М. Ситнік
О.С. Золотніков В.Ю. Уркевич
О.Р. Кібенко О.Г. Яновська
Л.М. Лобойко