Справа № 813/2151/17
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2018-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2018 рокуЛьвів№ 876/1362/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Коваля Р.Й., Макарика В.Я.,

з участю секретаря судового засідання Копанишин Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (в/ч 2144) третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору перший заступник начальника Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України начальник штабу ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування дисциплінарного стягнення, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2017 року (суддя першої інстанції Гулик А.Г., м. Львів, повний текст складено 09.01.2018),

В С Т А Н О В И В :

15 червня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (далі - Львівський прикордонний загін) (в/ч 2144) про визнання протиправним і скасування дисциплінарного стягнення від 12.05.2017 «сувора догана», що накладене начальником штабу, майором ОСОБА_2 на підполковника ОСОБА_1

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Із таким судовим рішенням не погодився позивач та подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати його та прийняти нове про задоволення позовних вимог. В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що судом не взято до уваги те, що твердження відповідача про те, що позивачем не виконано свої службові обовязки та не підготовлено у встановлений строк проект наказу за результатами проведення службового розслідування, не відповідає дійсності, адже у матеріалах справи наявна копія наказу, із відмоткою про його підготовку та погодження 10 травня 2017 року. Таким чином, є безпідставним висновок суду першої інстанції про те, що проект наказу не було підготовлено до 15 години 30 хвилин 11 травня 2017 року.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 і позивач дали пояснення аналогічні доводам, викладеним в апеляційній скарзі.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу та просив залишити оскаржувану постанову суду в силі.

Представники відповідача ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечили щодо задоволення апеляційної скарги. Зауважили, що підстав для скасування рішення суду немає, адже спір по суті вирішено правильно, так як стягнення на позивача було накладено у відповідності до норм чинного законодавства і факт вчинення ОСОБА_1 проступку, а саме невиконання наказу командира у встановлений строк є доведеним.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що підполковник ОСОБА_1 проходить військову службу в Державній прикордонній службі України з 1994 року. Відповідно до посвідчення серії УБД №019419, виданого 19.10.2015 Західним регіональним управлінням ДПС України, є учасником бойових дій, у 2015 році перебував у службовому відрядженні у зоні проведення антитерористичної операції на сході України. З січня 2016 року проходить службу в Львівському прикордонному загоні Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України на посаді заступника начальника штабу - начальника відділу управління служби штабу Львівського прикордонного загону.

Згідно службової картки позивача командиром ОСОБА_2 на нього було накладено стягнення у вигляді суворої догани 12 травня 2017 року усно (т. 1 а.с. 47). Підставою для його застосування стало невиконання розпорядження командира, неопрацювання наказу про підсумки службового розслідування та ненадання варіанту доповідної записки за підсумки контролю системи відеоспостережнення, що мало місце 11 травня 2017 року.

Суд апеляційної інстанції вважає висновок суду першої інстанції про законність такого стягнення неправомірним з таких підстав.

Правовідносини щодо походження військової служби регулюються статутами Збройних Сил України, Законом України «Про військовий обовязок і військову службу», Законом України «Про Державну прикордонну службу України» та відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про військовий обовязок і військову службу» порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обовязки визначаються вказаним Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Стаття 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначає, що стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов'язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до дисциплінарної відповідальності.

Функціонування військових формувань держави, дотримання норм військового законодавства, які регулюють права та обовязки військовослужбовців, точне виконання ними своїх обовязків за різними видами юридичної відповідальності.

Виконання обовязків військової служби забезпечується такими видами юридичної відповідальності, як кримінальна, адміністративна, дисциплінарна, матеріальна.

Перебуваючи на публічній службі, військовослужбовці представляють державу, виконують її завдання й функції щодо забезпечення суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності. І незважаючи на те, як сприймається відповідальність зазначених субєктів під час вирішення питання про її характер та обсяг, повинен обовязково враховуватися факт перебування вказаних осіб на військовій (державній) службі та особливості наданих їм повноважень.

Згідно з ст. 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обовязків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обовязки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Відповідно до ст. 68 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на молодших та старших офіцерів можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) попередження про неповну службову відповідність; д) пониження в посаді; е) пониження військового звання на один ступінь; є) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю; ж) позбавлення військового звання.

Статтями 83, 84 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України передбачено, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені зазначеним Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення. Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

В ст. 86 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зазначено, що якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Статтею 88 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України встановлено, що військовослужбовець, який вважає, що не вчинив правопорушення, має право протягом місяця з часу накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командирові або звернутися до суду у визначений законом строк.

У свою чергу, статтею 91 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено, що заборонено за одне правопорушення накладати кілька дисциплінарних стягнень або поєднувати одне стягнення з іншим, накладати стягнення на весь особовий склад підрозділу замість покарання безпосередньо винних осіб.

Згідно з ст.ст. 97, 98 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення. Оголошувати про дисциплінарні стягнення командирам у присутності підлеглих заборонено. Під час оголошення дисциплінарного стягнення до відома військовослужбовця доводять, в чому полягає порушення ним військової дисципліни чи громадського порядку.

Відповідно до п. 40 постанови Кабінету Міністрів України №1242 від 30.11.2011 «Про затвердження Типової інструкції з діловодства у центральних органах виконавчої влади, ОСОБА_6 міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади», якщо доручення надано кільком посадовим особам, головним виконавцем документа є зазначена першою особа, якій надається право скликати інших виконавців та координувати їх роботу.

Згідно з п.п 3.5.6, 3.5.7 наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України № 400 від 17.05.2004 «Про введення в дію інструкції з діловодства в Державній прикордонній службі України» вся кореспонденція, одержана управліннями (відділами), повинна бути розглянута начальниками в день її надходження. Начальник управління (відділу) визначає виконавця документа та в належних випадках дає додаткові вказівки.

Статтею 68 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі - Статут) визначено: начальник штабу полку в мирний і воєнний час відповідає за організацію та підтримання керування підрозділами; за підготовку штабу і підрозділів, що забезпечують керування полком, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу штабу та безпосередньо підпорядкованих йому підрозділів.

Начальник штабу полку підпорядковується командирові полку, є його першим заступником і прямим начальником усього особового складу полку.

Статтею 69 зазначеного Статуту визначено, що начальник штабу полку зобовязаний: узгоджувати роботу заступників командира полку, начальників родів військ і служб; знати про справжній стан справ у підрозділах полку, а також про хід виконання поставлених перед ними завдань.

Статтею 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначено, щоначальник має право віддавати підлеглому накази і зобов'язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобовязаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

Згідно з ст. 35 Статуту наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів звязку (на що також посилається позивач).

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, 10.05.2017 майор ОСОБА_2 на підставі резолюції начальника прикордонного загону, накладеної на висновку службового розслідування, визначив завдання підпорядкованому йому підполковнику ОСОБА_1 про опрацювання проекту наказу за результатами проведення службового розслідування, а також додатково визначив завдання щодо опрацювання варіанту доповідної записки за підсумками контролю системи відеоспостереження ОЧС з метою недопущення порушень законодавства військовослужбовцями прикордонного загону.

Згідно пояснень представників відповідача у судовому засіданні, таке завдання позивач мав виконати до 15 години 30 хвилин того ж дня.

У матеріалах справи наявна копія наказу начальника Львівського прикордонного загону №542 аг від 12 травня 2017 року про підсумки службового розслідування, проведеного на виконання наказу начальника Львівського прикордонного загону №490 аг від 28 квітня 2016 року.

На звороті цього наказу зазначено про здійснення розсилки проекту наказу 10 травня 2017 року ОСОБА_1

Також цей проект наказу було погоджено відповідними посадовими особами, зокрема і першим заступником начальника Львівського прикордонного загону начальником штабу майором ОСОБА_2 10 травня 2017 року, що підтверджено підписами цих осіб (т. 1 а.с.97-98).

Отже, документально підтверджено факт підготовки проекту наказу позивачем у день отримання ним усного наказу від майора ОСОБА_2 10 травня 2017 року.

Таким чином, висновки суду першої інстанції про невиконання ОСОБА_1 наказу командира про підготовку проекту наказу щодо наслідків службового розслідування до 15 години 30 хвилин 11 травня 2017 року, що було підставою для притягнення позивача до відповідальності, є безпідставними і спростовані матеріалами справи.

Доводи представників відповідача про те, що позивач не виконав вказівку про підготовку проекту наказу саме до 15 години 30 хвилин 10 травня 2017 року є непідтвердженими, адже в матеріалах справи відсутні будь-які докази, якими встановлено саме час підготовки ОСОБА_1 проекту наказу.

Посилання на пояснення службової особи ОСОБА_2 як на доказ суд відхиляє, адже предметом оскарження у даній справі є саме його рішення про застосування дисциплінарного стягнення, отже ця посадова особа не є безсторонньою.

При цьому з особової картки позивача, яка є єдиним документом, в якому зафіксовано порушення і застосування дисциплінарного стягнення, зазначено, що ОСОБА_1 вчинив проступок 11 травня 2017 року, а не 10 травня 2017 року. Тому, оскільки проект наказу було підготовлено 10 травня 2017 року, відповідно, 11 травня 2017 року позивач порушення не вчиняв.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що факт вчинення позивачем інкримінованого йому порушення є недоведеним, а доводи відповідача, що покладені в основу судового рішення, спростовані матеріалами справи.

Отже, відсутні підстави для висновку про порушення ОСОБА_1 вимог ст. 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.

Щодо доводів відповідача про неналежну підготовку позивачем варіанту доповідної записки за підсумками контролю системи відеоспостереження ОЧС, суд зазначає таке.

Як вбачається з пояснень позивача, 11.05.2017 приблизно о 10:00 год оператор підготував, а він передав майору ОСОБА_2 варіант доповідної записки за підсумками контролю системи відеоспостереження ОЧС.

Ці пояснення позивача не спростовані відповідачем.

Вимоги щодо змісту та форми вказаної доповідної записки не встановлені нормативно, а також не були визначені додатково керівництвом позивача.

Будь-яких належних доказів щодо виконання позивачем поставленого завдання суду надано не було.

Згідно з вимогами ст. 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, суд першої інстанції в цій частині дійшов вірного висновку про безпідставність доводів відповідача та третьої особи щодо неналежної підготовки позивачем варіанту доповідної записки за підсумками контролю системи відеоспостереження ОЧС.

Враховуючи відсутність встановленого факту вчинення позивачем правопорушення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність законних підстав для притягнення його до відповідальності і застосування дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани.

Враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення порушено норми матеріального права, а також враховано не всі встановлені у справі обставини, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позову.

Судові витрати стягненню не підлягають.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст.ст. 250, 308, 310, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст.ст. 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,

П О СТ А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2017 року у справі № 813/2151/17 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою задовольнити позов ОСОБА_1.

Визнати протиправним та скасувати дисциплінарне стягнення від 12 травня 2017 року «сувора догана», що накладене начальником штабу майором ОСОБА_2 на підполковника ОСОБА_1.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_7
судді ОСОБА_6
ОСОБА_8
Повний текст складено та підписано 12 червня 2018 року.