Справа № 161/3439/17
Суддя: Пушкарчук В. П.
Дата ухвалення: 2018-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 161/3439/17
Провадження № 2-а/161/76/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2018 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого - судді Пушкарчук В.П.,

при секретарі Загоровській І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Луцької міської ради, треті особи на стороні позивача без самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Івана Кожедуба, 24» та Об'єднання співвласників багатоквартимрного будинку «Івана Кожедуба, 26 про визнання протиправними дій та скасування рішень, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до виконавчого комітету Луцької міської ради про визнання протиправними дій та скасування рішень виконавчого комітету Луцької міської ради.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради №428-5 від 20.07.2016 року № 428-5 «Про демонтаж дерев'яних конструкцій на АДРЕСА_1» та від 20.07.2016 року №428-5 «Про демонтаж конструкцій по АДРЕСА_2» зобов'язано: безіменних власників знести металевий гараж та дерев'яні конструкції за вищевказаними адресами за власний рахунок протягом 5 днів з дати ухвалення рішення, а Департамент муніципальної поліції Луцької міської ради - довести рішення у триденний термін з дати його ухвалення до відома власників конструкцій шляхом розміщення спеціальних повідомлень на конструкціях, що підлягають демонтажу. Передбачено, що у разі невиконання зазначених вимог Департаменту - демонтувати дерев'яні конструкції у законом встановлений спосіб і метод.

Підставою для ухвалень рішень про демонтаж відповідачем зазначається відсутність у власників споруд дозвільних документів на їх спорудження. Позивач зазначає, що спірні споруди зведені Луцьким авіаремонтним заводом господарським способом в 1958 році разом із будинками по АДРЕСА_1 на спеціально відведеній для будівництва земельній ділянці. Спірні господарські споруди складаються з двох суцільно-спарених сараїв, у яких розміщуються господарські приміщення власників квартир, будинки знаходяться на обслуговуванні Житлово-комунального підприємства №11, яке прийняло будинки на баланс разом з прибудинковою територією і розміщеними на ній об'єктами на підставі розпорядження Виконавчого комітету Луцької міської ради №36 рв від 01.07.2000. Позивач зазначає, що згідно витягу генерального плану забудови району міста спірні господарські споруди нанесені на плані на час його складання.

На підставі наведеного та з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог просила суд визнати протиправними дії Виконавчого комітету Луцької міської ради спрямовані на неправомірне знесення без відповідного рішення суду шляхом демонтажу господарських будівель, що належать до житлових будинків по АДРЕСА_1, що перебувають у власності мешканців даних будинків та розміщені на відведеній прибудинковій території та визнати протиправними та скасувати рішення Виконавчого комітету Луцької міської ради №428-5 від 20.07.2016 року №428-5 «Про демонтаж дерев'яних конструкцій на АДРЕСА_1 « та від 20.07.2016 року № 428-5 «Про демонтаж конструкцій по АДРЕСА_2» в м. Луцьку, як такі, що не відповідають вимогам Конституції та Законам України, заборонивши відповідачеві зносити зазначені господарські будівлі на майбутнє.

В судове засідання позивач та представник позивача подали заяву про розгляд справи у їхній відсутності, позов підтримали та просили його задовольнити з підстав наведених у ньому.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомив.

У разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає вимогам статті 229 КАС України.

Дослідивши представлені письмові докази, перевіривши обставини справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст. 2 КАС України завданнями адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);4) безсторонньо (неупереджено);5) добросовісно;6) розсудливо;7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.ст. 316, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні", виконавчі органи рад - органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами.

Статтею 30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено повноваження виконавчих органів сільських, селищних, міських рад в галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв'язку.

Частиною 7 ст. 319 ЦК України передбачено, що діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Судом встановлено, що Рішеннями Виконавчого комітету Луцької міської ради № 428-5 від 20.07.2016 року № 428-5 „Про демонтаж дерев'яних конструкцій на АДРЕСА_1" та від 20.07.2016 року № 428-5 „Про демонтаж конструкцій по АДРЕСА_2" в місті Луцьку зобов'язано: безіменних власників знести металевий гараж та дерев'яні конструкції за вищевказаними адресами за власний рахунок протягом 5 днів з дати ухвалення рішення, а Департамент муніципальної поліції Луцької міської ради - довести рішення у триденний термін з дати його ухвалення до відома власників конструкцій шляхом розміщення спеціальних повідомлень на конструкціях, що підлягають демонтажу. Передбачено, що у разі невиконання зазначених вимог Департаменту - демонтувати дерев'яні конструкції у законом встановлений спосіб і метод.

За скаргою мешканців питання щодо скасування даних рішень було винесено на засідання міської ради. З відповіді на звернення № ко-55-31/1-140 від 09.12.2016 року вбачається, що:„14 сесією Луцької міської ради „Про скасування рішень виконавчого комітету міської ради „Про скасування рішень Виконавчого комітету міської ради від 20.07.2016 року № 428-5 „Про демонтаж дерев'яних конструкцій на АДРЕСА_3 „Про демонтаж конструкцій на АДРЕСА_2". Однак, даний проект рішення не прийнятий" за браком голосів депутатів (а.с. 11, 12).

Відповідно до закону спірні господарські споруди є спільною сумісною власністю всіх мешканців будинків 24 і 26 так як і сходинкові клітини, горище, підвали, комунікації та прибудинкові території, що підлягають обов'язковій передачі у власність ОСББ, а до цього знаходились у законному користуванні мешканців будинків як земельна ділянка, що була надана під забудову Луцькому авіаремонтному заводу в 1958 році, потім передавалась Луцькій КЕЧ району, потім - до Луцької міської ради, а нині до ОСББ.

Судом встановлено, що спірні рішення про знесення спірних господарських споруд біля будинків АДРЕСА_1, що конкретні особи правопорушників відповідачем не встановлені, зокрема - власники сараїв були виявлені відповідачем тільки під час спроби їх знесення на виконання прийнятих рішень.

Документально встановлено, що спірні споруди зведені Луцьким авіаремонтним заводом господарським способом в 1958 році разом із будинками АДРЕСА_4, сьогодні - АДРЕСА_1, на спеціально відведеній для будівництва земельній ділянці. Спірні господарські споруди складаються з двох суцільно-спарених сараїв, у яких розміщуються господарські приміщення власників квартир, будинки знаходяться на обслуговуванні Житлово-комунального підприємства №11, яке прийняло будинки на баланс разом з прибудинковою територією і розміщеними на ній об'єктами на підставі розпорядження Виконавчого комітету Луцької міської ради №36рв від 01.07.2000 (а.с. 83).

Згідно витягу генерального плану забудови району міста спірні господарські споруди нанесені на плані на час його складення.

Таким чином, господарські споруди є невід'ємною частиною будинків та власників квартир, як такі, що надані першим мешканцям на законних підставах разом з квартирами.

Таким чином мешканці будинку, і ОСОБА_1, зокрема, не є забудовником цих споруд. Споруди не є самочинно збудованими, оскільки не визнані самочинним будівництвом у судовому порядку відповідно до ч. 7 ст. 376 ЦК України і можуть бути знесені лише за рішенням суду.

З 01.08.2017 року створено та зареєстровано ОСББ у двох спірних будинках по АДРЕСА_1, 26.

Квартири у будинках приватизовані. Після створення ОСББ ЖКП-11 передало будинки АДРЕСА_1 у власність ОСББ разом з технічною документацією на нього.

Рішенням Луцької міської ради № 40/3 та № 40/4 від 25.04.2018 року об'єднанням співвласників багатоквартирних будинків по АДРЕСА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок для будівництва і обслуговування багатоквартирних будинків за вказаними адресами.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права (згідно із статтею 17 Закону України „Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини", Конвенція разом з практикою Суду застосовуються при розгляді судами як джерело права).

У рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справах „Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23.09.1982 року, „Новоселецький проти України" від 11.03.2003 року, „Федоренко проти України" від 01.06.2006 року).

Так у п.49 Рішення Європейського суду з прав людини у справі „Іммобільяре Саффі" проти Італії" (Case of Immobiliare Saffi v. Italy) (Заява № 22774/93) від 28.07.1999р. Суд знову наголошує на тому, що втручання, особливо коли воно має розглядатися в контексті частини другої статті 1 Протоколу № 1, має забезпечити „справедливу рівновагу" між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту основних прав людини. Важливість забезпечення цієї рівноваги відбивається в структурі статті 1 загалом, а отже, й у частині другій. Має бути розумне співвідношення між засобами, що використовуються, і поставленою метою. З'ясовуючи, чи дотримано цієї вимоги, Суд визнає, що держава має право користуватися широкими рамками свободи розсуду як у виборі засобів примусового виконання наказів, так і в з'ясуванні виправданості наслідків такого виконання наказів у світлі загальних інтересів - виконання, що спрямоване на досягнення мети, поставленої даним законом.

Відповідно до п. 4, 6 ст. 1 Закону України „ Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", - 4) Прибудинкова територія - територія навколо багатоквартирного будинку, визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації, у межах земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди, що необхідні для обслуговування багатоквартирного будинку та задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників та наймачів (орендарів) квартир, а також нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку… 6) Спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні) несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також - права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 42 ЗК України, - земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, - передаються безоплатно у власність або постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України „ Про приватизацію державного житлового фонду", - власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'явані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї та інше) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду", - користування закріпленою за приватизованим будинком прибудинковою територією здійснюється в порядку і на умовах, передбачених Земельним кодексом України.

Відповідно до положень ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України при переході до особи (юридичної чи фізичної) права власності на будинок, будівлю або споруду, до неї переходить право власності або (в разі неможливості надати у власність) право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. В такому випадку право попереднього власника (Луцької міської ради) на дану земельну ділянку припиняється. Доказом цьому є припинення стягнення податку на землю з моменту створення ОСББ.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України, - усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є: приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами квартири, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також - споруди, будівлі, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія у разі державної реєстрації таких прав.

У підсумку слід врахувати, що в порядку розроблення землевпорядної документації міська рада надала ОСББ генеральний план забудови кварталу з конкретним визначенням прибудинкової території по АДРЕСА_1 з розміщенням на ньому будинків та спірних будівель, як таких, що належать до цих будинків.

За Законом Порядок використання земельних ділянок, на яких розміщені житлові будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками будинків, а не Відповідачем в особі Виконкому міської ради.

Як встановлено Рішенням Луцької міської ради від 30.07.2015 № 76/143 «Про департамент муніципальної поліції Луцької міської ради та внесення змін до рішення міської ради від 30.12.2010 № 3/6 «Про затвердження структури виконавчих органів ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів» здійснення демонтажу незаконно встановлених споруд, ТС чи інших самовільно встановлених об'єктів на території міста віднесено до завдань Департаменту муніципальної поліції Луцької міської ради.

Отже, право користування прибудинковою територією, в тому числі розміщеними на ній будівлями і спорудами виникло у мешканців будинків з моменту їх заселення, а право власності на підставі створення ОСББ відповідно до ст. 120 ЗК України та ст. 377 КПК України з моменту набуття права власності на будинки № 24 і № 26 в порядку приватизації квартир.

Щодо вимог ОСОБА_1 у частині зобов'язання відповідача заборонивши зносити зазначені господарські будівлі на майбутнє, суд зазначає, що у порядку адміністративного судочинства підлягають захисту лише порушені права, суд позбавлений можливості задовольняти вимоги на майбутнє.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №7 від 20 травня 2013 року, резолютивна частина рішення не повинна містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та зобов'язання його до вчинення чи утримання від вчинення дій на майбутнє.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 9, 10, 72, 74, 77, 243, 244, 245, 246, 271, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, ч. 2 ст. 19 Конституції України, ст.ст.316, 319, 321 ЦК України, ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні", суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Виконавчого комітету Луцької міської ради спрямовані на неправомірне знесення без відповідного рішення суду шляхом демонтажу господарських будівель, що належать до житлових будинків по АДРЕСА_1, що перебувають у власності мешканців даних будинків та розміщені на відведеній прибудинковій території. Визнати протиправними та скасувати рішення Виконавчого комітету Луцької міської ради №428-5 від 20.07.2016 року №428-5 «Про демонтаж дерев'яних конструкцій на АДРЕСА_1 « та від 20.07.2016 року № 428-5 «Про демонтаж конструкцій по АДРЕСА_2» в м. Луцьку. Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного адміністративного суду через Луцький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 05.06.2018 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області В.П. Пушкарчук