Справа № 2а-1484/12/1370
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2018-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

12 червня 2018 року

Київ

справа №2а-1484/12/1370

адміністративне провадження №К/9901/3254/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Олендера І.Я.,

суддів: Гончарової І.А., Ханової Р.Ф.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Жовківському районі Головного управління Міндоходів у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 29 травня 2012 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2014 року у справі № 2а-1484/12/1370 за позовом Приватного підприємства "Виробничо-комерційна фірма "Чотар" до Державної податкової інспекції у Жовківському районі Львівської області про скасування податкових повідомлень-рішень,

У С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. Приватне підприємство "Виробничо-комерційна фірма "Чотар" (далі - позивач, Підприємство) звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Жовківському районі Львівської області (далі - відповідач, контролюючий орган) про скасування податкових повідомлень-рішень від 30вересня 2011 року № 000668/23-0/12903 та від 5 грудня 2011 року № .

2. Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю висновків контролюючого органу про заниження податку на додану вартість внаслідок господарських взаємовідносин з ПП "Львів-Металбуд", ПП "ЛьвівПроектбудРеставрація", ПП "Загата", ТзОВ "Цайпер Україна", ПП "Воллі", ПП "Сервіс доріг", ПП "Західбудсервіс", ПП «Промкомфортстиль", ПП "Західпромінвестбуд", ПП "Констракшн Груп", ПП "Екоенергобуд", ПП "Картельбудпостач", ТзОВ "Керера" з огляду на нікчемність та фіктивність проведених господарських операцій. Проте реальність взаємовідносин між позивачем та вказаними контрагентами спростовується належними первинними документами. В основу висновків про допущені позивачем порушення покладено лише твердження про те, що підприємства-постачальники мають ознаки сумнівності, зокрема такі як відсутність за місцезнаходженням, не декларування податків. Вважає, що такі висновки є абсолютно безпідставними та нічим не підтверджені, не можуть бути покладені в основу порушення позивачем податкового законодавства та нікчемності правочинів.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

3. Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 29 травня 2012 року позов задоволено, оскаржувані податкові повідомлення - рішення визнано протиправними та скасовано.

4. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 30 вересня 2011 року № 000668/23-0/12903 та в цій частині у задоволенні позову відмовлено, в решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

5. Суд першої інстанції, з рішенням якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що позивач мав право на формування податкового кредиту з огляду на реальність здійснення господарських операцій, натомість висновки контролюючого органу ґрунтуються виключно на припущеннях та не підтверджені належними доказами.

В частині скасування рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції виходив з того, що податкове повідомлення-рішення від 30 вересня 2011 року № 000668/23-0/12903 на час звернення позивача до суду та на час вирішення цієї справи є відкликаним, а відповідно не породжує жодних обов'язків позивача, що свідчить про відсутність підстав для його скасування.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

6. Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Державна податкова інспекція у Жовківському районі Головного управління Міндоходів у Львівській області подала касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм права, просить скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 29 травня 2012 року, постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2014 року та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Підприємства в повному обсязі.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

7. Судами попередніх інстанцій встановлено, що фактичною підставою для збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість (ПДВ), згідно оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, з приводу правомірності яких виник спір у цій справі, стали висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки від 15.09.2011 № 1273/23-0/13820331, оформленого за результатом проведеної виїзної позапланової перевірки ПП «ВКФ «Чотар» з питань дотримання вимог податкового, валютного на іншого законодавства за період з 01.01.2008 по 30.06.2011, під час якої було виявлено порушення позивачем вимог пп. 7.4.1, пп. 7.4.4, пп. 7.4.5 п. 7.4, пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. Закону України «Про податок на додану вартість», п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість.

Висновки фахівців контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства вмотивовано тим, що господарські операції в межах договорів, укладених з контрагентами ПП «Львів-Металбуд», ПП «ЛьвівПроектбудРеставрація», ПП «Загата», ТзОВ «Цайпер Україна», ПП «Воллі», ПП «Сервіс доріг», ПП «Західбудсервіс», ПП «Промкомфортстиль», ПП «Західпромінвестбуд», ПП «Констракшн Груп», ПП «Екоенергобуд», ПП «Картельбудпостач», ТОВ «Керера» не спричинили настання реальних правових наслідків, оскільки вказані контрагенти мають ознаки сумнівності та нікчемності, а саме відсутні за юридичною адресою, не мають достатніх матеріальних та трудових ресурсів, не звітують до контролюючих органів, наявність вироку відносно керівника контрагента ПП «Волі» за ст. 205 Кримінального кодексу України (фіктивне підприємництво).

На підставі акту та вказаних висновків контролюючим органом прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 30 вересня 2011 року №000668/23-0/12903, яке за результатами адміністративного оскарження було скасовано в частині 1 грн штрафу. У зв'язку чим, контролюючим органом прийнято нове податкове повідомлення-рішення від 5 грудня 2011 року № , яким визначено грошове зобов'язання з ПДВ в сумі 283 947,00 грн, у т.ч.: 233 066,00 грн - основний платіж, 50 881,00 грн - штрафні (фінансові) санкції.

Судами також встановлено, що господарські правовідносини між позивачем та контрагентами ПП «Львів-Металбуд», ПП «ЛьвівПроектбудРеставрація», ПП «Загата», ТзОВ «Цайпер Україна», ПП «Воллі», ПП «Сервіс доріг», ПП «Західбудсервіс», ПП «Промкомфортстиль», ПП «Західпромінвестбуд», ПП «Констракшн Груп», ПП «Екоенергобуд», ПП «Картельбудпостач», ТОВ «Керера» відбувались у межах укладених договорів про партнерство і надання послуг, про створення науково - технічної продукції (ремонтні роботи, монтування обладнання), купівлі - продажу.

Судами також встановлено, що позивачем в підтвердження реальності здійснення господарських операцій було надано належно оформлені первинні документи, зокрема договори, податкові накладні, платіжні доручення, акти виконаних робіт, акти здачі робіт, кошториси, рахунок-фактура.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

8. В доводах касаційної скарги відповідач цитує норми матеріального та процесуального права, перелічує порушення, які на його думку допущено позивачем, та висновки, що зазначені в акті перевірки, вказує на неврахування судами доводів контролюючого органу щодо відсутності реального здійснення господарських операцій позивача з контрагентами, що було встановлено під час проведення перевірки, зокрема щодо вказані контрагенти позивача не мають власних виробничих потужностей та трудових ресурсів, а відносно директора контрагента ПП «Воллі» є вирок за ст. 205 Кримінального кодексу України.

9. Підприємство надало заперечення на касаційну скаргу, в якому вказує на правильність висновків судів попередніх інстанцій про реальність здійснення господарських операцій з контрагентами та просить залишити касаційну скаргу контролюючого органу без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 29 травня 2012 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2014 року залишити без змін.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

10. Податковий кодекс України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин):

10.1. Пункт 44.1 статті 44.

Для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

10.2. п. 198.3 ст. 198

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

10.3. Пункт 198.6 статті 198.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

11. Закон України від 03.04.1997 року № 168/97-ВР «Про податок на додану вартість» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин):

11.1. Пункт 1.7. статті 1.

Податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

11.2. Підпункт 7.4.1. пункту 7.4. статті 7.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше, ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1. статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

11.3 Підпункт 7.4.4 пункту 7.4 статті 7.

Якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту.

11.4. Підпункт 7.4.5 пункту 7.4 статті 7.

Не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

12. Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»:

12.1. Стаття 1.

12.1.1. Господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

12.1.2. Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

12.2. Частина 1 статті 9.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

13. Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

14. Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

15. Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

16. Звітування контрагентів до контролюючих органів, а також перебування господарюючих суб'єктів за юридичною адресою не є критерієм правового статусу платника податків (позивача) щодо отримання податкової преференції у формі податкового кредиту.

17. При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні враховувати, що відповідно до вимог ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції чинній на час вирішення спору), обов'язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб'єктом владних повноважень покладається на суб'єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податкового кредиту, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

18. Вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Оцінка доводів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанції

19. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша ст. 341 Кодексу адміністративного судочинства України).

20. Доводи касаційної скарги не містять інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені в акті перевірки, в апеляційній скарзі та з урахуванням яких суди попередніх інстанцій вже надавали оцінку встановленим обставинам справи.

У ході розгляду справи судами першої та апеляційної інстанції було надано належну оцінку доказам, наданих позивачем та зібраних судами на підставі ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції на час прийняття рішень) та іншим обставинами, що спростовують позицію контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства щодо формування витрат та податкового кредиту. Зокрема, судами досліджено первинні документи, які згідно з п.44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, є підставою для податкового обліку та які містять відомості які у повній мірі відображають суть господарських операцій та підтверджують їх фактичне здійснення.

21. Контролюючим органом всупереч вимог ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили, що наявні у контрагентів позивача трудові ресурси та матеріально - технічне забезпечення були недостатніми для виконання умов договорів, укладених позивачем з контрагентами.

22. Посилання контролюючого органу на податкову інформацію, що наявна в інформаційно - аналітичних базах відносно контрагентів позивача по ланцюгах постачання, як критерій оцінки реальності господарських операцій, є безпідставним оскільки така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.

23. Судами попередніх інстанцій в повній мірі встановлено фактичні обставини справи по господарським операціям з ПП «Львів-Металбуд», ПП «ЛьвівПроектбудРеставрація», ПП «Загата», ТзОВ «Цайпер Україна», ПП «Сервіс доріг», ПП «Західбудсервіс», ПП «Промкомфортстиль», ПП «Західпромінвестбуд», ПП «Констракшн Груп», ПП «Екоенергобуд», ПП «Картельбудпостач», ТОВ «Керера», детально досліджено кожну господарську операцію позивача з вищезазначеними контрагентами, за якими Підприємством було сформовано податковий кредит, та надано об'єктивний та обґрунтований їх аналіз з урахуванням доводів наведених контролюючим органом як в акті перевірки так і апеляційній скарзі, у зв'язку з чим, відсутні підстави вважати, що обставини справи що господарських правовідносин з вказаними вище контрагентами встановлено не повно чи неправильно, а отже і наведені скаржником доводи в касаційній скарзі (аналогічні тим, що були зазначені в апеляційній скарзі) щодо цього не спростовують правильних по суті висновків судів попередніх інстанцій.

24. Проте колегія суддів не погоджується з висновками судів попередніх інстанцій в частині правомірності формування податкового кредиту по взаємовідносинам з ПП «Воллі» та вважає їх передчасними з огляду на правову позицію, що була висловлена Верховним Судом України відносно формування податкового кредиту за первинними документами, які були виписані контрагентом, фіктивність господарської діяльності якого встановлена вироком суду.

25. Як вбачається з матеріалів справи контролюючий орган в апеляційній та касаційній скаргах як на підставу відсутності реальних правових наслідків господарських операцій позивача з контрагентом ПП «Волі» вказує на наявність вироку Сихівського районного суду м. Львова, згідно якого керівника ПП «Волі» засуджено за ч. 2 ст. 27 ч. 2 ст. 205, ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 358, ст. 70 Кримінального кодексу України.

26. Проте суд апеляційної інстанції не врахував правову позицію Верховного Суду України з цього питання.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

27. Згідно зі ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

28. Враховуючи встановлені обставини справи, а також враховуючи умови укладених договорів, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що позивач має та надав суду відповідні належно оформлені первинні документи, які в сукупності беззаперечно свідчать про факт вчинення господарських операцій з контрагентами ПП «Львів-Металбуд», ПП «ЛьвівПроектбудРеставрація», ПП «Загата», ТОВ «Цайпер Україна», ПП «Сервіс доріг», ПП «Західбудсервіс», ПП «Промкомфортстиль», ПП «Західпромінвестбуд», ПП «Констракшн Груп», ПП «Екоенергобуд», ПП «Картельбудпостач», ТОВ «Керера», натомість доводи контролюючого органу не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

29. У ході розгляду справи платником податків з огляду на приписи процесуального закону, що діяв на момент прийняття оскаржуваних рішень (частина перша ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України) підтверджено належними та допустимими доказами правомірність формування податкового кредиту за реально вчиненими господарськими операціями на загальну суму 229 440,50 грн.

30. Колегія суддів вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій передчасно дійшли висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог Підприємства щодо скасування податкового повідомлення - рішення від 5 грудня 2011 року № в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на добавлену вартість у розмірі 3 624,50 грн за господарськими правовідносинами з ПП «Волі»

31. За змістом частини 4 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд повинен: визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі позовних вимог та заперечень; з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів, і вжити заходів для виявлення та витребування доказів.

32. Принцип всебічного, повного та об'єктивного дослідження доказів судом при розгляді адміністративної справи закріплений частиною першою ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України. Зазначений принцип передбачає, зокрема, всебічну перевірку доводів сторін, на які вони посилаються в підтвердження своїх позовних вимог чи заперечень на позов.

33. Згідно ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, тобто таким, що ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

34. Відповідно до п. 2 частини першої ст. 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

35. За правилами ст. 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359, пунктом 4 частини першої Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Жовківському районі Головного управління Міндоходів у Львівській області задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 29 травня 2012 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2014 року у справі № 2а-1484/12/1370 про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Жовківському районі від 2 грудня 2011 року № в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на добавлену вартість у розмірі 3 624,50 грн скасувати та в цій частині справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

В решті постанову Львівського окружного адміністративного суду від 29 травня 2012 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2014 року у справі № 2а-1484/12/1370 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

І.Я.Олендер

І.А. Гончарова

Р.Ф. Ханова ,

Судді Верховного Суду