Справа № 825/1704/17
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2018-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 825/1704/17 Суддя (судді) першої інстанції: Житняк Л.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - доповідача Глущенко Я.Б.,

суддів Кузьмишиної О.М., Пилипенко О.Є.,

секретаря Андрієнко Н.А.,

за участю:

представника позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача: Паншиної І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій та вимоги про сплату боргу (недоїмки), за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2018 року, -

У с т а н о в и в:

ФОП ОСОБА_4 звернувся у суд із позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області, у якому просив визнати протиправними та скасувати: податкові повідомлення-рішення від 26.05.2017 №№, , , , , вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 25.09.2017 № Ф-, рішення від 25.09.2017 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що висновки посадових осіб контролюючого органу щодо неправильного визначення суми оподатковуваного доходу (чистий дохід) у 2015 та 2016 роках єдиного соціального внеску, податку на доходи фізичних осіб, завищення податкового кредиту за лютий та березень 2016 року, заниження суми військового збору, що підлягає сплаті до бюджету, є помилковими та спростовуються матеріалами справи.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2018 року позов задоволено частково: визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 26.05.2017 №№ , , , вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 25.09.2017 №Ф-, рішення від 25.09.2017 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску. В решті позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позов, місцевий суд виходив із того, що понесені позивачем витрати на придбання банера у 2015 році підтверджені належними документами, у зв'язку із чим їх правомірно віднесено до складу витрат. Також, суд першої інстанції дійшов до висновку, що витрати підприємця, пов'язані з придбанням нерухомого майна для подальшої передачі його в оренду й експлуатації, відносяться до складу витрат, пов'язаних з отриманням доходу, та факт використання позивачем нежитлового приміщення у межах господарської діяльності документально підтверджено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове, яким повністю відмовити позивачу в задоволенні позову.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що позивач в порушення вимог п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу, до складу витрат в 2015 році відніс суму витрачених коштів на придбання послуг банера в розмірі 625000, що не підтверджено документально, а також безпідставно відніс до складу витрат, понесених протягом 2016 року, суму коштів, витрачених на придбання нежитлового приміщення в розмірі 1416666,67 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін, з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що контролюючим органом проведена виїзна планова документальна перевірка ФОП ОСОБА_4 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2015 по 31.12.2016, за результатами якої складений акт перевірки від 26.04.2017 №204/13/НОМЕР_6.

Згідно висновків акту перевірки встановлено порушення позивачем:

- ст.44, п.177.10 ст.177 Податкового кодексу, абз.6 п.6 ст.128 Господарського кодексу та п.1 Порядку ведення Книги обліку доходів та витрат, що ведуть суб'єкти підприємницької діяльності, крім осіб, які обрали спрощену систему і які ведуть незалежну професійну діяльність, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів від 16.09.2013 №481, а саме: ФОП ОСОБА_4 на перевірку не надана книга обліку доходів і витрат;

- п.177.2, п.177.4 ст.177 Податкового кодексу, а саме: ФОП ОСОБА_4 безпідставно віднесено до складу витрат, понесених протягом 2015 року суму коштів в розмірі 625 000,00 грн. та протягом 2016 року, суму коштів, витрачених на придбання нежитлового приміщення в розмірі 1 416 666,67 грн.;

- п.177.2 ст.177 Податкового кодексу, а саме: ФОП ОСОБА_4 занижено оподатковуваний дохід за 2015 рік на 625 000,00 грн. та за 2016 рік на 1 416 666,67 грн., внаслідок віднесення до складу витрат непідтверджених документально витрат та коштів, витрачених на придбання нежитлового приміщення;

- пп.177.5.3 п.177.5 ст.177 Податкового кодексу, занижено податок на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету за результатами 2016 року через неправильне заповнення податкової декларації про майновий стан і доходи.

На підставі висновків акту перевірки податковим органом сформовані та вручені позивачу:

- податкове повідомлення-рішення № про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у загальній сумі 562 092,54 грн., з яких 374 730,36 грн. - сума за податковим зобов'язанням, 187 365,18 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями;

- податкове повідомлення-рішення № про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у загальній сумі 354 166,25 грн., з яких 283 333,00 грн. - сума за податковим зобов'язанням, 70 833,25 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями;

- податкове повідомлення-рішення № про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем військовий збір у загальній сумі 38 281,25 грн., з яких 30 625,00 грн. - сума за податковим зобов'язанням, 7 656,25 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями;

- податкове повідомлення-рішення № про застосування на підставі пп.54.3.5 п. 4.3 ст.54, п.119.2 ст.119 Податкового кодексу штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у сумі 510,00 грн.;

- податкове повідомлення-рішення № про застосування на підставі пп.54.3.5 п.54.3 ст.54, п.121.1 ст.121 Податкового кодексу штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у сумі 510,00 грн.;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- про сплату суми недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 169 904,41 грн, з яких 81 914,53 грн. - за 2015 рік, 87 989,88 грн. - за 2016 рік;

- рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску щодо застосування штрафних санкцій у розмірі 25 181,90 грн.

Уважаючи вказані рішення протиправними, позивач звернувся у суд із даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.177.2 ст.172 Податкового кодексу об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

До складу доходів підприємця, зокрема включається: виручка, що надійшла підприємцю на рахунок у вигляді безготівкових коштів; готівкова виручка, отримана безпосередньо підприємцем чи його працівниками; виручка в натуральній (негрошовій) формі; суми штрафів і пені, отримані від інших суб'єктів підприємництва за договорами цивільно-правового характеру за порушення умов договорів, та інші доходи, які пов'язані із здійсненням підприємницької діяльності.

Датою формування загального оподатковуваного доходу є дата фактичного надходження коштів на банківський рахунок (у касу) або отримання інших видів компенсацій вартості поставлених (або тих, що підлягають постачанню) ним товарів, тобто застосовується касовий метод.

Пунктом 177.4 ст.177 Податкового кодексу визначено, що не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов'язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою-підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення; документально не підтверджені витрати.

Витрати приватного підприємця повинні бути підтверджені первинними документами (чеками, платіжними дорученнями, актами виконаних робіт (наданих послуг) тощо), повинні бути пов'язані з господарською діяльністю підприємця та бути пов'язаними з отриманням доходів.

За п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу фізичні особи-підприємці на загальній системі оподаткування зобов'язані вести книгу обліку доходів і витрат, у якій за підсумком робочого дня, протягом якого отримано дохід, на підставі первинних документів здійснюються записи про отримані доходи та документально підтверджені витрати.

Перелік витрат, на які підприємці зменшують оподатковуваний дохід, прямо встановлено Податковим кодексом.

При цьому, з 01.01.2015 внесені зміни до п.177.4 ст.177 Податкового кодексу відповідно до яких до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, зокрема, належать: витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат; інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Підприємці мають право (за власним бажанням) включати до складу витрат пов'язаних з провадженням їх господарської діяльності, амортизаційні відрахування з відповідним веденням окремого обліку таких витрат.

З матеріалів справи убачається, що з метою продуктивного здійснення господарської діяльності та залучення потенційних клієнтів, між ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5 укладено договір про виготовлення рекламної продукції (банерів) від 29.09.2015, за яким були проведені розрахунки на суму 750 000,00 грн., в тому числі ПДВ 125 000,00 грн., сума без ПДВ складала 625 000,00 грн., які були віднесені в подальшому до складу витрат, понесених протягом 2015 року.

Однак, посадові особи контролюючого органу, які проводили перевірку, дійшли до висновку, що кошти, витрачені на придбання банера, не можуть бути віднесені до складу валових витрат у 2015 році, оскільки не підтвердженні документально.

Колегія суддів уважає такий висновок податкового органу необґрунтованим, з огляду на наступне.

Згідно ст.1 Закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію, а господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Так, на підтвердження факту здійснення господарської операції з ФОП ОСОБА_5 позивачем надано копії таких документів: договору про виготовлення рекламної продукції (банерів) від 29.09.2015 (а.с.56-57); акту здачі-прийняття робіт (наданих послуг) від 27.11.2015 №ОУ-0000299 (а.с.58); квитанції до прибуткового касового ордера №45 від 15.12.2015 (а.с.59); звіт (деталізація) виконаних робіт/наданих послуг з додатками (фотокопії банерів).

Окрім того, у серпні 2017 року відповідачем проведено перевірку контрагента позивача ФОП ОСОБА_5 згідно вказаної господарської операції, за результатом якої складений акт від 23.08.2017 № 479/13/НОМЕР_7 та у якому зазначено, що ФОП ОСОБА_6 не зареєстрував податкову накладну з податку на додану вартість на суму ПДВ 125 000,00 грн., обов'язок реєстрації якої виник внаслідок надання послуг ФОП ОСОБА_4 за листопад 2015 року, та донарахував податок на додану вартість з урахуванням штрафних санкцій у сумі 187 500,00 грн.

Тобто, висновки відповідача за результатом перевірки позивача протирічать висновкам перевірки його контрагента ФОП ОСОБА_5 - в одному випадку контролюючий орган стверджує про відсутність господарської операції, а в іншому - про її здійснення та допущені порушення після цього (донараховує ПДВ та накладає штрафи), що спростовує доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно п.177.2 ст.177 Податкового кодексу об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця. Для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг) (п.177.3 ст.177 Податкового кодексу).

Тобто, зареєстрована або незареєстрована податкова накладна не може бути кваліфікуючою ознакою документального підтвердження понесених витрат для визначення чистого оподаткованого доходу. Чинне законодавство не зобов'язує платника податків при визначені об'єкта оподаткування перевіряти безпосереднього контрагента на предмет виконання ним вимог податкового законодавства. У разі порушення контрагентом податкової дисципліни відповідальність та негативні наслідки мають настати саме для цієї особи.

Також, як вірно зауважено судом першої інстанції, зазначаючи в акті № ОУ-0000299 " 1 грн. 625 000,00 грн. (сума без ПДВ)" сторони мали на увазі про фактичне та повне постачання замовленої продукції згідно одного договору в цілому, про що свідчить сума договору без ПДВ 625 000,00 грн.. Сума з ПДВ (750 000,00 грн.) також однакова в обох документах, а використане в акті скорочення «грн.» є помилкою, що не спростовує фактичний рух активів, оскільки недоліки у первинних документах не спростовують факту здійснення господарської операції.

Покликання відповідача в апеляційній скарзі на те, що відповідно до квитанції №45 від 15.12.2015 року оплата банера відбувалася на ім'я ОСОБА_6, у той час як послуги надавалися ОСОБА_5, не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

Позивачем пояснено та не спростовується відповідачем, що він у своїй підприємницькій діяльності співпрацює з ФОП ОСОБА_6 та ФОП ОСОБА_5, бухгалтерські послуги яким надає одна і таж особа. Видаючи квитанцію до прибуткового касового ордеру за виготовлення рекламної продукції, бухгалтером була допущена помилка в особі отримувача грошових коштів, яка в подальшому була виправлена.

При цьому, відповідачем не заперечувалось, що на перевірку контролюючому органу помилково надані як невірна квитанція від ФОП ОСОБА_6, так і правильна від ФОП ОСОБА_5, оригінал надавався суду першої інстанції.

Таким чином, надані документи підтверджують фактичне виконання сторонами умов договору. Відтак, понесені позивачем витрати на придбання банера у 2015 році підтверджені належними документами, у зв'язку з чим їх правомірно віднесено до складу витрат.

Також, судом установлено, що 17.02.2016 між ПАТ «УКРСИББАНК» (сторона-1) та ФОП ОСОБА_4 (сторона-2) укладений попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Гостар Л.А. та зареєстрований в реєстрі за №76.

За умовами договору сторони зобов'язались укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна у майбутньому, але не пізніше 30.03.2016, за яким сторона-1 зобов'язується продати стороні-2 нежитлові приміщення з літ. 3-101 по літ. 3-105, з літ. 4-101 по літ. 4-103, що знаходиться за адресою: м. Чернігів, проспект Перемоги, буд. 20, загальна площа яких становить 203,4 кв.м., що складається з 11/25 частин об'єкту (п. 1.1 Договору). У п.1.2 попереднього договору сторони погодили, що умови основного договору (договору купівлі-продажу), зокрема і ціну Нерухомого майна, яка склала 1 700 000,00 грн., в т.ч. ПДВ - 283 333,33 грн.

На виконання п.4.1 попереднього договору позивач сплатив на рахунок ПАТ «УКРСИББАНК» гарантійну суму в розмірі 170 000,00 грн., в т.ч. ПДВ - 28 333,33 грн., що ставить 10 % від ціни нерухомого майна.

29.03.2016 між ПАТ «УКРСИББАНК» (продавець) та ФОП ОСОБА_4 (покупець) укладений договір купівлі-продажу частини нежитлового приміщення, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Гостар Л.А. та зареєстрований в реєстрі за № 154, за яким до покупця перейшло право власності на нерухоме майно.

На виконання п.2.2 договору позивач сплатив на рахунок ПАТ «УКРСИББАНК» ціну продажу нерухомого майна в розмірі 1 530 000,00 грн., в т.ч. ПДВ - 255 000,00 грн.

У подальшому, між тим самими сторонами укладений договір про поділ нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Гостар Л.А. та зареєстрований в реєстрі за №157, за яким у власність позивача перейшли приміщення, що складають нерухоме майно, а право спільної часткової власності на весь об'єкт нерухомості, що розташований за адресою: м. Чернігів, проспект Перемоги, буд. 20, - припинено.

Отже, на придбання нерухомого майна позивач витратив кошти у загальній сумі 1 700 000,00 грн., в т.ч. ПДВ - 283 333,33 грн. (сума без ПДВ 1 416 666,67 грн.), які в подальшому, у розмірі 1 416 666,67 грн. були віднесені до складу витрат, понесених протягом 2016 року, а 283 333,00 грн. - до складу податкового кредиту.

Позивачем надано документи, що підтверджують здійснення операції з купівлі-продажу нерухомого майна, серед яких інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомості майна від 29.03.2016 №56226811 та від 19.10.2016 №70887677.

Однак, на переконання контролюючого органу, кошти, витрачені на придбання нерухомого майна, не можуть бути віднесені до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, та до податкового кредиту, оскільки в переліку витрат (ст.177 Податкового кодексу), безпосередньо пов'язаних з отримання доходів, не визначено можливості віднесення фізичною особою-підприємцем до складу витрат коштів, витрачених на придбання рухомого чи нерухомого майна. Окрім того, відповідно до інформаційної довідки від 29.03.2016 №56226811 в графі «ВЛАСНИК» зазначено ОСОБА_4, тобто право приватної власності на майно належить фізичній особі, а не фізичній особі - підприємцю, що в свою чергу не дає можливості вважати майно (основні фонди), яке перебуває у приватній власності фізичної особи, основними фондами фізичної особи - підприємця.

Судова колегія уважає такі висновки необґрунтованими, з огляду на наступне.

Судом установлено, що одним із видів господарської діяльності позивача згідно КВЕД є: надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

Тобто, як вірно зазначено місцевим судом, необхідною передумовою утворення основи для вказаного виду господарської діяльності (надання послуг з оренди нерухомого майна) є наявність у розпорядженні підприємця власного чи орендованого нерухомого майна. Тому, витрати підприємця, пов'язані з придбанням нерухомого майна для подальшої передачі його в оренду й експлуатацію відносяться до складу витрат, пов'язаних з отриманням доходів.

При цьому, стороною за обома договорами є ФОП ОСОБА_4, а згідно інформаційної довідки від 19.10.2016 та від 06.07.2017 власником нерухомого майна значиться саме ФОП.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що редакція ст.177 Податкового кодексу станом на 2016 рік не містила переліку витрат, які не в включаються до складу витрат підприємця (на відміну від редакції у 2017 році). Тому, висновки податкового органу, що в переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отримання доходів, не визначено можливості віднесення ФОП до складу витрат коштів, витрачених на придбання рухомого чи нерухомого майна, є безпідставними.

До того ж, відповідачем не заперечується, що придбане нерухоме майно частково почало використовуватись у межах господарської діяльності позивача (шляхом укладення договору №07/16 оренди нежитлового приміщення від 01.07.2016), а інша частина використовується у власній господарській діяльності та в майбутньому, при наявності потенційного орендаря, буде також передано в оренду.

Для підтвердження використання нежитлових приміщень у господарській діяльності (здача майна в оренду) позивачем надано копію договору №07/16 оренди нежитлового приміщення від 01.07.2016 з актом прийому-передачі від 01.08.2016 а також копії платіжних доручень № 18, 19 про перерахування орендної плати у сумі 48 000 грн. та пені у сумі 1 933,81 грн.

При цьому, посилання контролюючого органу на те, що позивач не отримував орендних платежів за договором не заслуговують на увагу, оскільки згідно п.4.4. договору орендар здійснює орендні платежі раз в 12 місяців.

Таким чином, місцевий суд дійшов до обґрунтованого висновку, що про часткове задоволення позову.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини 1 статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 34, 243, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя - доповідачЯ.Б. Глущенко
суддя О.М. Кузьмишина
суддяО.Є. Пилипенко

(Повний текст постанови складений 18 червня 2018 року.)