Справа № 825/2269/18
Суддя: Житняк Л.О.
Дата ухвалення: 2018-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

15 червня 2018 року Чернігів Справа № 825/2269/18

Суддя Чернігівського окружного адміністративного суду Житняк Л.О., розглянувши матеріали позовної заяви Державної служби України з безпеки на транспорті до ОСОБА_1 про стягнення плати за проїзд,

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, в якому просить стягнути з відповідача на користь Державної служби України з безпеки на транспорті плату за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні у розмірі 7 203,76 грн, що еквівалентно 216,8 євро, відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день проведення розрахунку.

Так, відповідно до ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (КАСУ) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. Відповідно до поняття "справа адміністративної юрисдикції", наведеного у ч.1 ст.4 КАСУ, під нею розуміється переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій. В свою чергу, поняття "суб'єкт владних повноважень" це органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи, інший суб'єкт при здійсненні ним владний управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг. Необхідною та єдиною ознакою суб'єкта владних повноважень є здійсненням цим суб'єктом владних управлінських функцій щодо іншого суб'єкта, який є учасником спору. Таким чином, справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, який виник між двома (кількома) конкретними суб'єктами стосовно їхніх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єктів, а ці суб'єкти, відповідно, зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб'єкта.

У відповідності до положень ст.19 КАСУ, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, в тому числі на спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб'єкту законом. Частиною 4 ст.5 КАСУ визначено, що суб'єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України. Тобто, юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій. А отже, із аналізу наведених процесуальних норм випливає, що для віднесення спору до юрисдикції адміністративного суду визначальними є його публічно-правових характер та суб'єктний склад спірних правовідносин зі встановленям в порядку ч.1 ст.43 КАСУ адміністративної процесуальної правосуб'єктності.

Також суд звертає увагу, що згідно ч.4 ст.46 КАСУ громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, громадські об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності громадського об'єднання; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) громадського об'єднання; 3) про затримання іноземця або особи без громадянства чи примусове видворення за межі території України; 4) про встановлення обмежень щодо реалізації права на свободу мирних зібрань (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, коли право звернення до суду надано суб'єкту владних повноважень законом.

Як встановлено судом, позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь Державної служби України з безпеки на транспорті плату за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні у розмірі 7 203,76 грн, що еквівалентно 216,8 євро, відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день проведення розрахунку.

Однак, суд звертає увагу на те, що ані Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 №879, ані будь-якими іншими законами України чи нормативно-правовими актами, а також Конституцією України, не передбачено право Державної служби України з безпеки на транспорті звертатися із позовом до фізичної особи про стягнення плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування.

Тобто, за суб'єктивним складом сторін та за сутністю спору справа про стягнення із фізичної особи плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування є адміністративною в розумінні КАСУ. При цьому, позивач, хоча і є суб'єктом владних повноважень, але у даних правовідносинах, в силу ч.1 ст.43 КАСУ не має адміністративної процесуальної правосуб'єктності.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12.10.1978 вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у ч.1 ст.6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що хоча за суб'єктним складом сторін даний позов є публічно-правовим спором в розумінні КАСУ, однак в даному випадку, в силу п.3 ч.4 ст.169 КАСУ, позивач не має адміністративної процесуальної дієздатності, оскільки у нього відсутнє надане законом право звернення до суду і тому позовна заява має бути повернута позивачеві.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 19, 169, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

У Х В А Л И Л А:

Адміністративний позов Державній службі України з безпеки на транспорті до ОСОБА_1 про стягнення плати за проїзд - повернути.

Копію ухвали суду надіслати позивачу.

Роз'яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.2 ст.256 КАС України ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання, набирає законної сили з моменту її підписання суддею та згідно ст.294 КАС України може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду

Суддя Л.О. Житняк