Справа № 335/14761/17
Суддя: Калюжна В. В.
Дата ухвалення: 2018-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2018 року м. Запоріжжя

Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Калюжна В.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що з квітня 2010 здобув право на отримання пенсії за віком. До певного часу перебував на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України Калінінського району міста Донецьку.

У зв'язку з набранням чинності Постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 595, у населеному пункті, де мешкав позивач, було припинено здійснення повноважень відповідним органом Пенсійного фонду України, а також зупинені до моменту повернення окупованої території під контроль державної влади видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування. Внаслідок цього звернувся із заявою про взяття облік та виплату пенсії до іншого територіального органу Пенсійного фонду України.

Позивач перебуває на обліку в Центральному об'єднаному управлінні пенсійного фонду України міста Запоріжжя, як внутрішньо переміщена особа. Йому призначена пенсія за віком відповідно до Закону України № 1058-УІ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Відповідно до довідки від 09.07.2013 року № НОМЕР_1, місцем його проживання є АДРЕСА_1. І саме з цього часу Відповідач нараховував пенсійне забезпечення та перераховував належні до оплати суми на картковий рахунок № 9965, що був відкритий на його ім'я в філії АТ «Ощадбанк».

До лютого 2017 позивач отримував пенсію шляхом зарахування коштів на банківський рахунок, але відповідач припинив з вказаного місяця виплачувати пенсію з невідомих підстав.

Позивач вважає вказані дії Відповідача протиправними та такими, що порушують конституційні права, а тому просив суд визнати протиправною бездіяльність Центрального об'єднаного управління пенсійного фонду України м. Запоріжжя щодо невиплати пенсії ОСОБА_2, з лютого 2017 року, визнати неправомірним та скасувати рішення Центрального об'єднаного управління пенсійного фонду України м. Запоріжжя про призупинення нарахування та виплати пенсії, зобов'язати Центральне об'єднане управління пенсійного фонду України міста Запоріжжя поновити нарахування та виплату пенсії за віком та виплатити заборгованість за період, починаючи з лютого 2017 року, на рахунок ОСОБА_2, відкритий раніше у акціонерному товаристві «Ощадбанк», негайно після оголошення судового рішення, а також утриматись від подальшого призупинення її виплати.

Ухвалою суду від 28 лютого 2017 року прийнято до розгляду позов ОСОБА_2 та відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено у порядку спрощеного провадження.

12.04.2018 року до суду надійшов відзив відповідача, в яких управління Пенсійного фонду зазначає, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не можуть бути задоволені. Зазначено, що виплата пенсії була зупинена на підставі пп.2 п.12 Постанови №365 у звязку із встановленням факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сімї. З наведених підстав просить суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі..

Відповідно до ст.3,21,24 Конституції України, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Громадяни мають рівні права і свободи. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначає Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Частиною 3 статті 4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Згідно з ч.1 ст.49 Закону № 1058 виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Гарантії для внутрішньо переміщених осіб закріплені Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 року № 1706-VII .

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у ст. 1 цього Закону, засвідчує довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення, здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.

Рішення про скасування дії довідки приймається керівником структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання особи та надається внутрішньо переміщеній особі протягом трьох днів з дня прийняття такого рішення.

П.1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014р. № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014р. № 509. Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати), що призначені зазначеним особам, здійснюється виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України. Такі виплати можуть здійснюватися за бажанням особи з доставкою додому, з компенсацією витрат за надання таких послуг, передбачених укладеним відповідно до пункту 3 цієї постанови тристороннім договором.

За приписами п. 1, п. 6 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014р. № 509 (в редакції, яка діє на час виникнення спірних правовідносин), довідка є документом, який підтверджує факт внутрішнього переміщення і взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Довідка діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» та абзацом шостим цього пункту..

Згідно з п. 7-1 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014р. № 509, у разі наявності підстав, передбачених статтею 12 Закону, МВС, Національна поліція, ДМС, СБУ, Адміністрація Держприкордонслужби, Мінфін подають уповноваженому органу відповідну інформацію для прийняття рішення щодо зняття з обліку внутрішньо переміщених осіб.

Рішення про скасування дії довідки відповідно до статті 12 Закону приймається керівником уповноваженого органу за місцем проживання особи та надається їй протягом трьох днів з дати прийняття такого рішення або надсилається на адресу місця проживання, зазначену в довідці.

Механізм призначення (відновлення) внутрішньо переміщеним особам виплат пенсій, а також здійснення контролю за проведенням таких виплат за місцем їх фактичного проживання/перебування незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування, визначає Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016р. №365.

Згідно з п. 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, соціальні виплати припиняються у разі: 1) наявності підстав, передбачених законодавством щодо умов призначення відповідного виду соціальної виплати; 2) встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сімї; 3) отримання рекомендацій Мінфіну щодо фактів, виявлених під час здійснення верифікації соціальних виплат; 4) скасування довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав, визначених статтею 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб»; 5) отримання інформації від Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування.

Як встановлено судом та вбачається з довідки № від 10.08.2015 року про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, ОСОБА_2 перемістився до АДРЕСА_2 з постійного місця проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_2 з квітня 2010 року здобув право на отримання пенсії за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням № від 21.04.2010 року виданим Пенсійним фондом України. До певного часу ОСОБА_2 перебував на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України Калінінського району міста Донецьку.

У зв'язку з набранням чинності Постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 595, якою затверджений Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, у населеному пункті, де мешкав позивач, було припинено здійснення повноважень відповідним органом Пенсійного фонду України, а також зупинені до моменту повернення окупованої території під контроль державної влади видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших цокав загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Внаслідок цього ОСОБА_2 звернувся із заявою про взяття на облік та виплату пенсії до іншого територіального органу Пенсійного фонду України.

ОСОБА_2 перебуває на обліку в Центральному об'єднаному управлінні пенсійного фонду України міста Запоріжжя, як внутрішньо переміщена особа. Йому призначена пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Відповідно до довідки від 10.08.2015 року № НОМЕР_1, місцем його проживання є АДРЕСА_1.

З цього часу Відповідач нараховував ОСОБА_2 пенсійне забезпечення та перераховував належні до виплати суми на картковий рахунок № 9965, що був відкритий на його ім'я в ОПЧ ОПРВ Філії ЗОУ АТ «Ощадбанк».

До лютого 2017 року ОСОБА_2 отримував пенсію шляхом зарахування коштів на банківський рахунок, але відповідач припинив з лютого 2017 нарахування та виплату пенсії.

З'ясувавши повно, всебічно та об'єктивно обставини справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, проаналізувавши вищевикладені норми діючого законодавства, суд вважає, що відповідач, припинивши позивачу виплату пенсії за віком, діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, які передбачені Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», чим порушив вимоги ст. 19 Конституції України, тому такі його дії є протиправними.

Так, спірним у даній справі є правомірність припинення відповідачем виплати позивачу ОСОБА_2 пенсії за віком з 01.02.2017 року на підставі пп. 2 п. 12 Постанови №365 у звязку із встановленням факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сімї.

При цьому, суд виходить з того, що припинення виплати позивачу пенсії з цих причин суперечить принципам, які закріплені в Конституції України та підставам, наведеним в Законі України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на отримання щомісячних пенсійних виплат, яких набуває особа в разі досягнення нею передбаченого Законом пенсійного віку. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення ст.24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Держава, відповідно до конституційних принципів, зобов'язана гарантувати право громадянина на одержання призначеної йому пенсії незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія.

При цьому, Верховний Суд України в постанові Пленуму «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01.11.1996р. зазначив, що оскільки Конституція має вищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії, судові рішення мають ґрунтуватися на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Також суд виходить з приписів ч.2 ст.8 КАС України, яка зобов'язує суд застосовувати принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07.02.2014 року, у цій справі право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (п.51 рішення).

У п. 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, зміна пенсіонером місця проживання, як і неперереєстрація довідки та скасування довідки не може бути підставою для позбавлення його конституційного права на отримання соціального захисту, у тому числі отримання пенсії.

Відповідач прийняв рішення про припинення виплати пенсії позивачеві на підставі постанови КМУ від 08.06.2016 року № 365 та рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Підстави припинення виплати пенсії передбачені ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Пенсійний орган, припиняючи виплату пенсії, не вказав та не обґрунтував, на якій саме з підстав, наведених в ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» припинено виплату пенсії. Навіть, якщо припустити, що відповідач застосував п. 5 ч. 1 цієї статті, необхідно було визначити конкретний випадок, який передбачений саме законом, а не підзаконним нормативно-правовим актом. Отже, пенсійний орган діяв протиправно внаслідок необґрунтованості, невизначеності та незрозумілості таких дій, а тому суддя приходить до висновку, що дії відповідача щодо припинення позивачеві виплати пенсії є протиправними.

Крім того, з аналізу норм спеціального Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» можна дійти висновку, що припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав, визначених ст.49 Закону . Перелік таких підстав є виключним. Можливість припинення виплати пенсії у випадку не підтвердження або зміни місяця проживання/перебування та/або скасування дії довідки про взяття особи на облік як внутрішньо переміщеної особи, вказаним Законом не передбачено.

Доказів про прийняття такого рішення матеріали справи не містять, а тому вимога позивача про скасування рішення Центрального об'єднаного управління пенсійного фонду України м. Запоріжжя про призупинення нарахування та виплати пенсії задоволенню не підлягає, оскільки факт прийняття такого рішення судом не встановлений і матеріалами справи не підтверджений.

Отже, встановивши обставини справи, застосовуючи такий фундаментальний принцип адміністративного судочинства, як принцип верховенства права, відповідно до якого, зокрема, права людини визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, суд приходить до висновку про наявність підстав стверджувати про порушення відповідачем конституційного права позивача на соціальний захист у спірних відносинах, а саме отримання пенсії, суд задовольняє позовні вимоги частково.

Вимога позивача про зобов'язання відповідача утриматись в подальшому від незаконного призупинення виплати йому пенсії не підлягає задоволенню з огляду на те, що рішення суду не може прийматись як застереження від будь-яких порушень та не може бути умовним, а розглядати справу та приймати рішення на майбутнє, приймаючи за наявні неіснуючі порушення, суперечить чинному законодавству.

У відповідності до ст. 139 КАС України з відповідача у дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640 гривень.

Керуючись ст. ст. 2, 77, 139, 241-246, 257 КАС України, суддя, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Центрального об'єднаного управління пенсійного фонду України м. Запоріжжя щодо невиплати пенсії ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІПН НОМЕР_2), з лютого 2017 року.

Зобов'язати Центральне об'єднане управління пенсійного фонду України міста Запоріжжя поновити нарахування та виплату пенсії за віком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІПН НОМЕР_2) та виплатити заборгованість за період, починаючи з часу припинення її виплати з 01.03. 2017 року,

В іншій частині позивних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних коштів з Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя на користь держави судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Калюжна