Справа № 804/5234/17
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2018-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 червня 2018 рокусправа № 804/5234/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Семененко Я.В.

судді: Бишевська Н.А. Добродняк І.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2017 року (суддя Тулянцева І.В., рішення виготовлено у повному обсязі 27.11.2017р.) у справі №804/5234/17 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

в с т а н о в и В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 29.06.2017 року №8651/04-10-13-02, яким визначено суму податкового зобовязання за платежем: «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами за 2016 рік».

В обґрунтування заявлених вимог посилалась на те, що податкове повідомлення -рішення від 29.06.2017 року № 8651/04-10-13-02 винесено відповідачем протиправно з огляду на те, що нормами Податкового кодексу України передбачено, що зміни до будь яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року. Оскільки, Павлоградська міська рада прийняла рішення про встановлення ставок податку на нерухоме майно лише в січні 2017 року, то 2017 рік це плановий період, а 2018 рік вже бюджетний рік в якому і повинно бути визначено грошове зобовязання позивачці зі сплати податку за 2017 рік.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2017 року у задоволенні позову відмовлено. Постанова суду фактично мотивована правомірністю оскарженого податкового повідомлення-рішення з огляду на те, що позивач є платником податку на нерухоме майно, оскільки має у власності нерухоме майно, яке визначається Податковим кодексом України як обєкт оподаткування податком на нерухоме майно. Відносно доводів позивача щодо неможливості застосування рішення Павлоградської міської ради, яким встановлено ставки податку на нерухоме майно, суд вказав на те, що таке рішення прийнято органом місцевого самоврядування у межах повноважень, які передбачені Податковим кодексом України і підлягає застосуванню при визначені податку на нерухоме майно.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального

права, неповне зясування обставин спарви, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позову. В обґрунтування вимог апеляційної скарги, зокрема, посилалась на те, що суд першої інстанції не звернув уваги, що у 2016 році органом місцевого самоврядування не було визначено ставок податку для обєктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб в м.Павлограді, у звязку з чим у контролюючого органу не існувало правових підстав для нарахування податку на нерухоме майно позивачу, як власнику саме обєкта нежитлової нерухомості. Такі ставки податку були визначені органом місцевого самоврядування лише у 2017 році, але вказане рішення міської ради, з урахуванням положень пп.12.3.4 п.12.3 ст.12 Податкового кодексу України, може застосовуватися не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом, тобто не раніше 2018 року.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін з огляду на його законність та обґрунтованість.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що позивач є власником обєктів нежитлової нерухомості, які розташовані за адресою: вул. Харківська, 122, м. Павлоград, Дніпропетровської області, а саме: будівля А - лікарня (цегла) загальною площею 1832,0 кв.м.; № 1 огорожа; будівля Б - септик (система каналізації), що підтверджується копією рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07.06.2007 року по справі № 2-/07р. (дата набрання законної сили 17.06.2007 р.), витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 07.08.2007 року, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.05.2013 року.

29.06.2017 року Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській прийнято податкове повідомлення рішення №8651/04-10-13-02 про визначення ОСОБА_1 грошового зобовязання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік у розмірі 25244,96 грн.

Правомірність та обґрунтованість вказаного податкового повідомлення-рішення є предметом спору, який передано на вирішення суду.

За наслідками перегляду судового рішення, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

01 січня 2015 року набрав чинності Закон України № 71-VIII від 28 грудня 2014 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким викладено статтю 266 Податкового кодексу України у новій редакції, якою передбачено сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування у відповідності до підпункту 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України визначено, що ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує три відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Отже, вказаними нормами права визначено як платників податку, обєкти оподаткування податком на нерухоме майно так і те, що ставки податку встановлюються за рішенням органів місцевого самоврядування.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що 11 січня 2016 року на 4 сесії 7 скликання Павлоградською міською радою прийнято рішення № 74-4/VII Про затвердження Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, яким у відповідності до положень ст.25, п. 24 ст. 26, ч. 1 ст. 59 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, Закону України від 24.12.2015 року № 909 VIII Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України (щодо збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році) визнано таким, що втратили чинність рішення міської ради від 28.01.2015 року № 1523-50/ VI Про затвердження Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, рішення від 17.02.2015 року № 1555-51/ VI та від 28.07.2015 року № 1702-55/ VI Про внесення змін до рішень Павлоградської міської ради щодо податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Вказаним рішенням було затверджено Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки разом з Додатком, яким встановлені ставки податку на нерухоме майно для обєктів нежитлової нерухомості.

Так, Додатком було встановлено перелік обєктів нежитлової нерухомості та визначено ставки податку на території м.Павлограда відносно обєктів нежитлової нерухомості.

Пунктом 9 вказаного Додатку визначено таку категорію обєктів нежитлової нерухомості як «інші будівлі». Вказана категорія включає у собі: будівлі комерційного призначення ставка податку 1% мінімальної заробітної плати за 1 кв.м. та будівлі не комерційного призначення - ставка податку 0,5% мінімальної заробітної плати за 1 кв.м.

Як свідчать встановлені обставини справи, визначаючи розмір податкового зобовязання, контролюючий орган виходив із ставки податку, встановленої для обєктів нежитлової нерухомості комерційного призначення, тобто із 1% мінімальної заробітної плати за 1 кв.м.

Суд першої інстанції, погоджуючись з такими діями відповідача, виходив з того, що згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осібпідприємців та громадських формувань станом на 20.11.2017 року, до основних видів діяльності ОСОБА_1 (інн НОМЕР_1) як фізичної особи підприємця віднесено надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна за кодом 68.20.

І саме з цих підстав, за відсутності будь-яких доказів використання нерухомого майна в комерційних цілях, суд першої інстанції погодився із ставкою, яка застосована контролюючим органом при визначенні спірного податкового зобовязання.

З такою позицією суду першої інстанції суд апеляційної інстанції не погоджується з огляду на те, що у спірному випадку позивачу визначені податкові зобовязання не як субєкту підприємницької діяльності, а як власнику нерухомого майна, яке є обєктом оподаткування. У звязку з чим, застосовуючи ставки податку, які визначені органом місцевого самоврядування, контролюючий орган був зобовязаний встановити фактичне використання позивачем обєкта нежитлової нерухомості та з урахуванням встановленого визначитися із ставками податку, які підлягали застосуванню.

Оскільки, відповідачем, на якого покладено обовязок доказування правомірності прийнятого рішення, не було надано доказів використання позивачем нерухомого майна у комерційних цілях, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необґрунтованість оскарженого податкового повідомлення-рішення, що є підставою для його скасування.

Доводам позивача про неможливість застосування, при визначенні податкового зобовязання, рішення Павлоградської міської ради №540-18/VІІ від 04.01.2017р. «Про внесення змін до рішення міської ради від 11.01.2016р. № 74-4/VII», судом апеляційної інстанції оцінка не надається, оскільки вказане рішення не було підставою для прийняття оскарженого у цій справі податкового повідомлення-рішення.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушення норм матеріального права, неповному зясуванні обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування постанови суду з прийняттям нової про задоволення позову.

У звязку із задоволенням позову, у відповідності до ст..139 КАС України, на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору, який підлягав сплаті при поданні позову у розмірі 640,0грн. та при поданні апеляційної скарги у розмірі 960,0грн., а всього у розмірі 1600,0грн.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.315, ст.ст. 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2017 року у справі №804/5234/17 скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову.

Податкове повідомлення-рішення від 29.06.2017 року №8651/04-10-13-02, яке прийнято Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області визнати неправомірним та скасувати.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1600,0грн.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строки, визначені ст. 329 КАС України.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 13.06.2018р.

Повне судове рішення складено 14.06.2018р.

Головуючий суддя: Я.В. Семененко

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк