Справа № 826/8634/17
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2018-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 червня 2018 року № 826/8634/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді-доповідача Келеберди В.І., суддів Качура І.А., Федорчука А.Б, розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Національного банку України, третя особа - Публічне акціонерне товариство «Платинум Банк», про визнання протиправною бездіяльності,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_2 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Національного банку України (далі - НБУ) та просить визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у невжитті належних заходів забезпечення законних інтересів вкладників і кредиторів щодо безпеки збереження коштів на банківських рахунках Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк», невжитті адекватних, негайних та рішучих дій, своєчасного неприйняття рішень про застосування адекватного засобу впливу до Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк».

В обґрунтування позову позивач зазначає, що 29 листопада 2016 року між нею та ПАТ «Платинум Банк» укладено договори про розміщення вкладів на загальну суму 250 тисяч доларів США. Рішенням НБУ від 10 січня 2017 року зазначений банк віднесено до категорії неплатоспроможних з призначенням усіх передбачених законодавством процедур, та 16 березня 2017 року позивачем отримано гарантовану суму відшкодування розміром 20 000,00 грн., що на той час дорівнювала еквіваленту у сумі 7 358,35 доларів США. Іншу частину вкладів позивач отримати не може, на її думку, через протиправну бездіяльність НБУ, який не вжив своєчасних заходів відповідно до вимог статті 55 Закону України «Про Національний банк України», що призвело до негативних фінансово-економічних наслідків в ПАТ «Платинум Банк» та унеможливлює повернення депозитних вкладів.

Посилаючись на те, що НБУ не виконав покладених на нього обов'язків щодо контролю за діяльністю Банку з метою захисту прав та інтересів вкладників, у зв'язку з чим ПАТ «Платинум Банк» продовжував функціонувати в умовах збитковості та неплатоспроможності та залучав кошти кредиторів, позивач звертається до суду з даним адміністративним позовом.

В судовому засіданні представник позивача заявив клопотання про розгляд справи у закритому судовому засіданні, яке судом задоволено, при цьому підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити. Крім того, протокольною ухвалою суд задовольнив клопотання про витребування додаткових документів від відповідача, направивши на його адресу відповідний судовий запит від 26 лютого 2018 року. У цьому ж судовому засіданні 23 лютого 2018 року суд протокольною ухвалою перейшов у письмове провадження на підставі положень частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вчинення процесуальної дії).

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України та викладено його у новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України у новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

20 лютого 2018 року представником відповідача надано суду відзив на позовну заяву, з якого вбачаються заперечення проти позовних вимог з підстав безпідставності тверджень позивача, не зазначення ним у чому саме полягає бездіяльність НБУ, при цьому відповідач вважає, що вживав заходів впливу, передбачених законодавством щодо проведення інспектування Банку, виявлення порушень у його діяльності, приймаючи відповідні рішення.

Відповідачем також надано витребувані на запит суду документи, які долучено до матеріалів справи.

Третьою особою - Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» надано письмові пояснення по суті позову, у яких зокрема зазначено, що механізм повернення вкладникам Банку сум вкладів, які перевищують гарантовану суму відшкодування, визначений законодавством, і Банком вжито передбачених заходів щодо віднесення позивача до відповідної черги кредиторів.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Оцінивши у порядку письмового провадження належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

- визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

- визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій ;

- визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії;

- встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень;

- прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його проти правними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Отже, виходячи із змісту позову та його вимог, позивач звернулася до суду та визначила спосіб захисту порушеного права шляхом визнання судом протиправною бездіяльності Національного банку України.

Разом з тим, вирішуючи спір, суд зобов'язаний надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про Національний банк України» НБУ є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України.

Згідно статті 99 Конституції України та статті 6 Закону України «Про Національний банк України» забезпечення стабільності грошової одиниці є основною функцією Національного банку України.

У статтях 7, 55 Закону України «Про Національний банк України» визначені функції, до яких належить здійснення банківського регулювання та нагляду. Національний банк України здійснює банківський нагляд за діяльністю банків, головною метою якого є безпека та фінансова стабільність банківської системи , захист інтересів вкладників і кредиторів щодо безпеки зберігання коштів клієнтів на банківських рахунках.

Національний банк України здійснює функції банківського регулювання і нагляду на індивідуальній та консолідованій основі за діяльністю банків та банківських груп у межах та порядку, передбачених законодавством України. Національний банк України здійснює постійний нагляд за дотриманням банками банківського законодавства, нормативно-правових актів Національного банку і економічних нормативів.

Національний банк України здійснює державне регулювання діяльності банків у формах адміністративного або індикативного регулювання. Адміністративне регулювання здійснюється, зокрема, шляхом застосування до банків санкцій адміністративного чи фінансового характеру, встановлення вимог та обмежень щодо діяльності банків, нагляду за діяльністю банків, надання рекомендацій щодо діяльності банків.

Відповідно до статті 67 Закону України «Про банки і банківську діяльність» Національний банк країни здійснює банківський нагляд у формі інспекційних перевірок та безвиїзного нагляду.

Згідно статті 73 цього ж Закону у разі порушення банками або іншими особами, які можуть бути об'єктом перевірки Національного банку, банківського законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, нормативно-правових актів Національного банку, його вимог, встановлених відповідно до статті 66 цього Закону, або здійснення ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, застосування іноземними державами або міждержавними об'єднаннями або міжнародними організаціями санкцій до банків чи власників істотної участі у банках, що становлять загрозу інтересам вкладників чи інших кредиторів банку та/або стабільності банківської системи, Національний банк адекватно вчиненому порушенню або рівню такої загрози має право застосувати заходи впливу.

Отже, виходячи із наведеної норми Закону, застосування заходів впливу є саме правом, а не обов'язком Національного банку України, окрім випадків, передбачених статтями 75,76 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Виходячи з положень статті 74 Закону України «Про банки і банківську діяльність», порядок застосування заходів впливу (санкцій), передбачених законом, а також розмір фінансових санкцій, що застосовуються до банків а інших юридичних осіб, які охоплюються наглядовою діяльністю НБУ, встановлюються законами України та нормативно-правовими актами НБУ.

Таким нормативно-правовим актом є Положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства, затверджене постановою Правління Національного банку України від 17 серпня 2014 року № 346 (далі-Положення № 346).

Відповідно до пункту 3.3 глави 3 розділу І Положення № 346 рішення про застосування заходу впливу до банку приймає Правління НБУ, Комісія НБУ з питань нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду (оверсайта) платіжних систем (далі-Комісія НБУ) або уповноважена особа НБУ відповідно до цього Положення.

Кожен банк є об'єктом інспекційної перевірки уповноваженими НБУ особами (статті 71 Закону України «Про банки і банківську діяльність»). При цьому інспекційна перевірка банків здійснюється відповідно до плану, затвердженого НБУ, а планова - не частіше одного разу на рік.

Постійність здійснення банківського нагляду забезпечується також шляхом здійснення безвиїзного банківського нагляду, під час якого НБУ отримує звітність та іншу інформацію про діяльність банків.

За інформацією відповідача, а також виходячи з наданих до матеріалів справи доказів, упродовж 2012-2017 років у ПАТ «Платинум Банк» здійснено дві планові інспекційні перевірки з питань банківського нагляду за станом на 01 квітня 2012 року та на 01 січня 2015 року. Результати останньої перевірки викладені у доповідній записці від 03 червня 2015 року № В/21-00004/35393, яка також міститься у матеріалах справи.

09 червня 2015 року НБУ направлено на адресу Голови Спостережної ради НБУ та Голови Правління лист № 21-00008/39341/БТ щодо результатів проведеної перевірки.

Постановою Правління НБУ від 30 квітня 2015 року № 297/БТ до ПАТ «Платинум Банк» застосовано один з найжорсткіших заходів впливу у вигляді віднесення банку до категорії проблемних.

Інших заходів впливу застосовано не було.

Крім того, упродовж зазначеного періоду часу в ПАТ «Платинум Банк» проведено три позапланові перевірки з питань виконання банком зобов'язань за кредитними договорами з НБУ за станом на 27 листопада 2014 року, на 09 лютого 2015 року та на 29 січня 2016 року, проте результати таких перевірок є банківською таємницею і не підлягають публічному розголошенню.

Отже, враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що відповідачем упродовж періоду часу 2012 - 2017 роки виконувалися положення чинного законодавства щодо нагляду та інспектування ПАТ «Платинум Банк» та застосовувалися адекватні виявленим порушенням заходи впливу.

На користь такого висновку свідчить також наданий до матеріалів справи Звіт про застосування Національним банком України заходів впливу. Адміністративних штрафів та санкцій за період з 01 січня 2015 року по 23 лютого 2017 року за формою 682, з якого, зокрема вбачається, що за зазначений період до ПАТ «Платинум Банк» застосовувалися такі заходи впливу:

1. 3 штрафи на загальну суму 5 100 грн. згідно рішення Комітету НБУ за несвоєчасне подання, приховування або перекручування встановленої НБУ звітності про валютні операції (штраф сплачено);

2. письмове застереження від 03 березня 2015 року № 28-210/13787 за порушення валютного законодавства;

3. письмове застереження за порушення порядку формування обов'язкових резервів, установлених НБУ, та згідно рішення Комітету НБУ від 29 квітня 2016 року № 224;

4. штраф у сумі 1 700 грн. за порушення порядку формування резервів, установлених НБУ (штраф сплачено);

5. 2 штрафи на суму 3 400,00 грн. за порушення нормативно-правових актів НБУ, що призвели до подання до НБУ статистичної звітності (крім звітності про валютні операції), у якій виявлено випадки перекручування даних (штрафи сплачено);

6. віднесення банку до категорії проблемного відповідно до постанови НБУ від 30 квітня 2015 року № 297/БТ за порушення нормативів миттєвої ліквідності, максимального розміру кредитного ризику на одного контрагента, великих кредитних ризиків, порушення порядку формування обов'язкових резервів, установлених НБУ, недотримання лімітів відкритої валютної позиції;

7. обмеження щодо діяльності банку шляхом призначення куратора відповідно до постанови Правління НБУ від 12 лютого 2015 року № 103/БТ у зв'язку з ризиковою діяльністю банку;

8. письмове застереження згідно рішення Комітету НБУ від 22 липня 2016 року № 358 за порушення порядку подання або оприлюднення звітності, надання недостовірної інформації і звітності, неподання або несвоєчасне подання;

9. штраф у сумі 170 тис. грн.. згідно рішення Комітету НБУ від 18 листопада 2016 року № 519 за невиконання вимог щодо розкриття інформації про структуру власності (штраф сплачено);

10. віднесення банку до категорії проблемного згідно рішення НБУ від 02 червня 2016 року № 48-рш/БТ за порушення нормативів короткострокової ліквідності, максимального розміру кредитного ризику на одного контрагента, великих кредитних ризиків, порушення порядку формування обов'язкових резервів, установлених НБУ, недотримання лімітів відкритої валютної позиції, порушення порядку подання або оприлюднення звітності, надання недостовірної інформації і звітності, неподання або несвоєчасне подання; невиконання в установлений строк вимог НБУ щодо усунення порушень у діяльності банку, невиконання зобов'язань перед вкладниками та іншими кредиторами;

11. відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку згідно рішення Правління НБУ від 23 лютого 2017 року № 95-рш/БТ згідно з пропозиціями Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Повний перелік вжитих заходів впливу, санкцій міститься у формі № 682, як вже зазначав суд.

Як встановлено судом, після віднесення ПАТ «Платинум Банк» до категорії проблемних подальший нагляд за його діяльністю здійснювався НБУ у межах Заходів/Плану фінансового оздоровлення щодо приведення діяльності банку у відповідність до вимог чинного законодавства на період з 01 травня 2015 року по 27 жовтня 2015 року, затвердженого Спостережною радою НБУ від 06 травня 2015 року № 11.

При цьому на спростування тверджень позивача про поступове з 2014 року погіршення фінансового стану ПАТ «Платинум Банк» відповідачем надано суду дійсні показники прибутку банку у період з 2013 по 2016 роки, які підтверджуються відповідними балансами, а також показники регулятивного капіталу, які підтверджуються формами № 611, згідно яких: станом на 01 січня 2015 року регулятивний капітал банку становив 804 млн., тобто збільшився протягом 2014 року на 925 млн.; упродовж 2015 року регулятивний капітал зменшився на 525 млн. та станом на 01 січня 2016 року становив 278 млн.; станом на 2016 рік - 190 млн.; станом на 01 жовтня 2016 року -157 млн.

Виходячи з того що відповідно до пункту 2.2 Постанови № 368 мінімальний показник регулятивного капіталу має становити 120 млн., а у банку був 278 млн. станом на 01 січня 2016 року, твердження позивача що з 2015 року ПАТ «Платинум Банк» не дотримувався показників регулятивного капіталу не відповідають дійсним обставинам.

Крім того, відповідно до рішення Правління НБУ від 02 червня 2016 року №48-рш/БТ до ПАТ «Платинум Банк» застосовані обмеження в діяльності щодо кредитування, розміщення коштів в інших банках, операцій з цінними паперами, виплати дивідендів та розподілу капіталу тощо.

Також у 2016 році НБУ застосовано захід впливу у вигляді віднесення ПАТ «Платинум Банк» до категорії проблемних та здійснювалося діагностичне обстеження банку шляхом проведення інспекційної перевірки, що також свідчить про здійснення нагляду з боку відповідача. За результатами діагностичного обстеження банку складено звіт та за рішенням НБУ від 21 червня 2016 року № 83-рш/БТ затверджено необхідний обсяг докапіталізації банку у сумі 4 573 млн. грн.., у тому числі у строк до 01 січня 2017 року на суму 1 077 млн. грн.

У подальшому Правлінням НБУ було встановлено, що здійснені керівництвом банку та його власниками заходи щодо його до капіталізації є недостатніми, а ПАТ «Платинум Банк» не забезпечив виконання Плану реструктуризації у визначений у ньому строк, внаслідок чого відбулося відкликання банківської ліцензії та ліквідація ПАТ «Платинум Банк».

Враховуючи те, що бездіяльність суб'єкта владних повноважень визначена чинним законодавством як пасивна поведінка, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи, то застосування НБУ таких заходів як віднесення ПАТ «Платинум Банк» до категорії проблемного, неплатоспроможного, відкликання банківської ліцензії та ліквідація банку, а також запровадження особливого режиму контролю та призначення куратора, обмеження операцій, які були направлені на забезпечення збереження активів банку, не свідчать про його протиправну бездіяльність, а навпаки, доводять суду вчинення відповідачем реальних дій для запобігання втрати майна, захист прав і законних інтересів вкладників та інших кредиторів банку.

При цьому, виключно Національний банк України наділений повноваженнями самостійно визначати вид та адекватність застосованого заходу впливу виявленим порушенням, оскільки саме НБУ як суб'єкт владних повноважень наділений таким правом та має об'єктивні можливості безпосередньо оцінювати показники діяльності банку.

Судом встановлено також, що між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_2 29 листопада 2016 року укладено Договори № 00514876 та № 00514883 про розміщення вкладу «Готівка щомісяця» (з місячною виплатою процентів, без права дострокового повернення вкладу та з продовженням строку зберігання).

За інформацією ПАТ «Платинум Банк» станом на 11 січня 2017 року загальний розмір вкладів позивача, включно з відсотками, станом на день початку процедури виведення Фондом гарантування вкладів фізичних осіб банку з ринку становив 250 712, 38 доларів США, що становило на той час 6 816 075, 61 грн. в еквіваленті за офіційним курсом гривні до іноземних валют. Загальна сума залишків на рахунках у гривневому еквіваленті станом на 11 січня 2017 року складала 6 816 092, 36 грн.

Сума у розмірі 200 000,00 грн. була виплачена позивачу 16 березня 2017 року як гарантована сума вкладу, що підлягає відшкодуванню за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

20 березня 2017 року позивач звернулася до ПАТ «Платинум Банк» із завою про визнання її кредитором за заборгованістю, що виникла за всіма договорами, укладеними між ПАТ «Платинум Банк» та іншими видами заборгованості в сумі належних позивачу коштів.

На підставі зазначеної заяви вимогу позивача було включено до переліку (реєстру) акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Платинум Банк» а саме: суму у розмірі 6 564 023, 19 грн. включено до четвертої черги відповідно до статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Отже, механізм повернення коштів, що перевищують суму гарантованого відшкодування за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, визначено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», про що обізнана позивач та скористалася своїм правом на подачу відповідної заяви.

За таких обставин, з урахуванням всього викладеного твердження позивача щодо протиправної бездіяльності Національного банку України є безпідставними та не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи. Упродовж розгляду справи судом не встановлено наявності порушених прав позивача саме з боку відповідача - Національного банку України, внаслідок чого суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 9, статей 73, 74, 77 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 255 КАС України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя-доповідач В.І. Келеберда

Судді І.А. Качур

А.Б. Федорчук