Справа № 809/694/18
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2018-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" червня 2018 р. справа № 809/694/18

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кафарського В.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_2, до виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення №868 від 19.10.2017, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася в суд з адміністративним позовом до виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради (далі - відповідач),третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення №868 від 19.10.2017 про відмову у встановленні над позивачем опіки і призначення опікуном ОСОБА_2 та зобов'язання відповідача вчинити необхідні дії з метою розгляду заяви позивача про встановлення опіки і призначення опікуном ОСОБА_2

Позов мотивовано тим, що позивач є пенсіонером за віком і за станом здоров'я не може самостійно здійснювати свої права та виконувати будь-які обов'язки, а тому звернулась до відповідача із заявою про встановлення над нею опіки і призначення опікуном ОСОБА_2. Однак, відповідач 19.10.2017 рішенням №868 відмовив позивачу у встановленні опіки та у призначенні опікуном ОСОБА_2.

20.04.2018 ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду відкрито провадження у даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву та 02.05.2018 представником подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову, мотивуючи тим, що рішенням №868 від 19.10.2017 прийнято в межах та у порядок, визначений законодавством України. Зазначив, що позивач при зверненні 31.01.2017 до виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради надала неповний пакет документів. Також вказав, що положення Цивільного кодексу України, який є основним актом цивільного законодавства України та визначає загальні положення про фізичну особу, передбачають імперативні норми (вищу юридичну силу), за яких призначення опікуна чи піклувальника над повнолітніми особами віднесено виключно до компетенції суду. Тому посилання позивача ОСОБА_1 щодо призначення опікуна рішенням виконавчого комітету є безпідставними (а.с. 34-38).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_2 07.05.2018 подав пояснення щодо позову, в яких зазначив, що оскаржене рішення приймалось без його участі та порушує права позивача (а.с. 56).

Суд, розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження, дослідивши та оцінивши в сукупності письмові докази, встановив наступне.

30.01.2017 ОСОБА_1 звернулась до виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про встановлення над нею опіки та призначення онука ОСОБА_2 опікуном, з посиланням на ст. 55, 56, 61-63 ЦК України, оскільки за станом здоров'я вона не може самостійно свої права і виконувати обов'язки, а дочка перебуває за кордоном. Крім онука, який проживає разом з заявницею, більше допомоги немає кому надавати. Також в заяві зазначено, що онук ОСОБА_2 надає згоду на встановлення опіки над ОСОБА_1 (а.с. 11)

Звернення заявниці переадресоване до розгляду в Департамент соцполітики виконкому. На дане звернення Департаментом їй та онуку була надана відповідь від 23.02.2017 (а.с. 28), в якій вказано що за вимогами ст. 58, 59 та 60 ЦК України опіка за поданням органу опіки і піклування встановлюється судом над особою, яка визнається судом недієздатною. А у відповідності до Положення про опікунську раду виконкому міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету міської ради від 13.02.2014 за №59, на Департамент покладені обов'язки щодо в ведення справ опіки, підготовки матеріалів опікунській раді, виконання рішень прийнятих опікунською радою щодо нагляду за діяльністю опікунів, обліку недієздатних та призначених судом опікунів.

Вважаючи таку бездіяльність протиправною, позивач звернулась із позовом до Івано-Франківського міського суду, в якому просила визнати бездіяльність виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради протиправною і зобов'язати виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради в місячний термін з дня набрання рішення суду законної сили розглянути заяву.

Постановою Івано-Франківського міського суду від 17.07.2017 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовлено.

ОСОБА_1 оскаржила вказану постанову та постановою Львівського апеляційного адміністративного від 26.09.2017 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, а постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17.07.2017 у справі №344/5303/17 - скасовано та прийнято нову постанову, якою адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради щодо розгляду заяви ОСОБА_1 про встановлення опікуна та зобов'язано виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради в місячний термін розглянути заяву ОСОБА_1 щодо встановлення опіки та призначення опікуном ОСОБА_2 (а.с. 9-10).

На виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного від 26.09.2017 відповідачем розглянуто заяву позивача від 30.01.2017 та 19.10.2017 рішенням №868 відмовлено позивачу у встановленні опіки та у призначенні опікуном ОСОБА_2 (а.с. 8).

У зв'язку із даною відмовою, позивач звернулась із вказаним адміністративним позовом до суду.

При вирішенні даного спору суд виходив з наступного нормативно-правового регулювання спірних правовідносин.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачених Конституцією України та іншими Законами України.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ст. 140 Конституції України, місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування відповідно до Конституції України визначено Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Статтею 11 Закону України «Про місцеве самоврядування» визначено, що виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

Також, статтею 34 Закону України «Про місцеве самоврядування» передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать, зокрема, вирішення у встановленому законодавством порядку питань опіки і піклування.

Відповідно до ст. 55 ЦК України, опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров'я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов'язки.

Судом встановлено, що 30.01.2017 позивач звернулась із заявою до виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про необхідність встановлення над нею опікуна як особі, яка за станом здоров'я не може самостійно захищати свої права і виконувати обов'язки (а.с. 11). До заяви позивач додала копію виписки з протоколу ЛКК №4 від 04.10.2016, в якій вказано, що ОСОБА_1 потребує стороннього догляду постійно та не здатна до самообслуговування (а.с. 14); копія виписки з протоколу ЛКК №5 від 04.10.2016, в якій вказано, що ОСОБА_2 може надавати соціальні послуги (а.с. 15); копія довідки №02-02/75/7 від 24.10.2016 про склад сім'ї (а.с. 16); копія перекладу трудового договору ОСОБА_2 (а.с. 17); копія перекладу рішення про надання дозволу на тимчасове проживання ОСОБА_2 (а.с. 18); копія довідки про отримання допомоги від 21.10.2016 за №10147, видана ОСОБА_2 (а.с. 19) та копія заяви ОСОБА_2 про призначення його опікуном позивача (а.с. 13).

На виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного від 26.09.2017 відповідачем розглянуто заяву позивача від 30.01.2017 та 19.10.2017 рішенням №868 відмовлено позивачу у встановленні опіки та у призначенні опікуном ОСОБА_2 (а.с. 8).

Також суд звертає увагу, що Департамент соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради надавав відповідь ОСОБА_1 від 23.02.2017 за №С/354 за результатами попереднього розгляду заяви позивача, в якій зазначено, що про призначення над позивачем опікуна онука ОСОБА_2, з метою забезпечення особистих немайнових та майнових прав особи похилого віку ОСОБА_2 варто звернутись до Івано-Франківського міського суду з метою встановлення опіки над бабусею.

Так, згідно з положенням ст. 60 ЦК країни, суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Суд встановлює піклування над фізичною особою у разі обмеження її цивільної дієздатності і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування.

Статтею 61 ЦК України передбачено, що орган опіки та піклування встановлює опіку над малолітньою особою та піклування над неповнолітньою особою, крім випадків, встановлених частинами першою та другою статті 60 цього Кодексу.

Таким чином, встановлення опіки та піклування саме органом опіки та піклування, можливе тільки над малолітньою особою та піклування над неповнолітньою особою, крім випадків, встановлених частинами першою та другою етапі 60 цього Кодексу (тобто судом). Інших випадків, законом не передбачено.

Згідно ч. 2 ст. 56 ЦК України, права та обов'язки органів, на які покладено здійснення опіки та піклування, щодо забезпечення прав та інтересів фізичних осіб, які потребують опіки та піклування, встановлюються законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п.п. 2 п. 2 Правил опіки та піклування, затверджених Наказом Державного комітету України у справах сім'ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26.05.1999 за №34/166/131/88 (далі - Правила), піклування також може бути встановлене, серед іншого, над особами, які за станом здоров'я не можуть самостійно захищати свої права.

Згідно із п.п. 3.3 п. 3 Правил, документами, за наявності яких органи опіки і піклування призначають опікуна є:

- повідомлення державних, громадських організацій або заяви громадянина (громадян);

- копії свідоцтва про народження особи, що потребує опіки, або іншого документа, який підтверджує її вік;

- копія свідоцтва про смерть батьків або рішення суду про визнання громадянина безвісно відсутнім або оголошення їх померлими чи інших матеріалів, які підтверджують неможливість виховання дитини. Якщо опіка призначається над повнолітньою особою, - рішення суду про визнання даної особи недієздатною;

- акт обстеження умов життя особи, що потребує опіки, і опис її майна;

- довідки про стан здоров'я особи, що потребує опіки (якщо вона раніше проживала окремо), та майбутнього опікуна (піклувальника);

- довідка про місце проживання майбутнього опікуна і його заява про прийняття на себе обов'язків про опіку;

- акт перевірки умов життя майбутнього опікуна та висновок від органів опіки та піклування за місцем проживання опікуна про можливість виконувати опікунські обов'язки;

- довідка лікувальної установи про відсутність в сім'ї майбутнього опікуна (піклувальника) захворювань, що перешкоджають влаштуванню до нього особи, що потребує опіки;

- документ про закріплення за дитиною житлової площі.

В матеріалах справи окрім копій документів, які додавалися позивачем до заяви від 30.01.2017 про встановлення над нею опіки та призначення опікуном її внука, містяться також довідки Центральної міської клінічної лікарні м. Івано-Франківськ №559 від 04.11.2016 (а.с. 20) та №253 від 15.04.2016 (а.с. 21); витяг з медичної карти хворого та виписка з медичної картки хворого (а.с. 22-24); акт перевірки житлових умов заявника від 29.03.2017 за №02-02/1783 (а.с. 26).

Суд встановив, що при зверненні до відповідача 31.01.2017, позивач надала неповний пакет документів. Так, позивачем додано до заяви копію виписки з протоколу ЛКК №4 від 04.10.2016, в якій вказано, що ОСОБА_1 потребує стороннього догляду постійно та не здатна до самообслуговування та копію виписки з протоколу ЛКК №5 від 04.10.2016, в якій вказано, що ОСОБА_2 може надавати соціальні послуги.

Суд погоджується із доводами відповідача у відзиві, що копія виписки з протоколу ЛКК №4 від 04.10.2016 та копія виписки з протоколу ЛКК №5 від 04.10.2016 не є документами, які засвідчують стан здоров'я особи, і відповідно не стосуються встановлення опіки та призначення опікуна, а стосуються виключно призначення компенсацій фізичним особам, які надають соціальні послуги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №558 від 29.04.2004 року «Про затвердження Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги».

Також, як слідує із матеріалів справи, позивачем не додано відповідачу разом із заявою від 30.01.2017, рішення суду про визнання особи недієздатною та довідки лікувальної установи про відсутність в сім'ї майбутнього опікуна (піклувальника) захворювань, що перешкоджають влаштуванню до нього особи, що потребує опіки.

Щодо рішення суду про визнання особи недієздатною, то суд зазначає, що третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача вказує у своєму поясненні від 05.05.2018, що ОСОБА_1 не є ні обмежено дієздатною, ні недієздатною, а також розумово і психічно є здорова (а.с. 56).

Беручи до уваги вищезазначене та об'єктивно дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, суд дійшов висновку, що відповідач діяв в межах норм, передбачених чинним законодавством, а отже, його рішення від 19.02.2017 про відмову у встановленні опіки та у призначенні опікуном ОСОБА_2 є обґрунтованим та законним.

Таким чином, позовна вимога позивача про визнання протиправним та скасування рішення №868 від 19.10.2017 не підлягає до задоволення.

Щодо вимоги позивача про зобов'язання відповідача вчинити необхідні дії з метою розгляду заяви позивача про встановлення опіки і призначення опікуном ОСОБА_2, суд зазначає наступне.

Приписами ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі задоволення адміністративного позову суд, серед іншого, може прийняти рішення про зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Однак, як встановлено судом, оскаржене рішення відповідача є законним, тобто заява позивача від 30.01.2017 є розглянутою.

Як наслідок, у вимозі позивача про зобов'язання відповідача вчинити необхідні дії з метою розгляду заяви позивача також слід відмовити у зв'язку із тим, що відповідач вже вчинив дії по розгляду даної заяви та виніс правомірне рішення.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином суд дійшов висновку, що суб'єкт владних повноважень довів, що діяв у межах закону та не порушував норм законодавства.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає вимоги позивача необґрунтованими, а позов таким, що не підлягає до задоволення.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, АДРЕСА_1, 76007), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_2, АДРЕСА_1, 76007), до виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради (, вул. Б. Грушевського, буд. 21, м. Івано-Франківськ, 76004) про визнання протиправним та скасування рішення №868 від 19.10.2017 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Кафарський В.В.