Справа № 826/16764/17
Суддя: Кузьменко А.І.
Дата ухвалення: 2018-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2018 року 15:40 № 826/16764/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Кузьменко А.І., за участю секретаря судового засідання Прокопенко О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство « 112 Україна»

до Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення

третя особа Державне підприємство «Парламентський телеканал Рада»

про визнання протиправними та скасування рішень №2132 та №2133 від 09 листопада 2017 року

за участю представників сторін:

представника позивача - Лукянова Г.О.

представника відповідача - Ніколаєнко О.С.

представника третьої особи - Козяр Н.В.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство « 112 Україна» (далі по тексту - позивач, ТОВ «Інформаційне агентство « 112 Україна») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення (далі по тексту - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення №2132 від 09 листопада 2017 року «Про визначення переможця конкурсу та видачу ліцензії на мовлення з використанням вільного загальнонаціонального каналу мовлення багатоканальної телемережі МХ-5 (стандарт DVB-T2 (MPEG-4))»;

- визнати протиправним та скасувати рішення Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення №2133 від 09 листопада 2017 року «Про відмову у видачі ліцензії на мовлення з використанням вільного загальнонаціонального каналу мовлення багатоканальної телемережі МХ-5 (стандарт DVB-T2 (MPEG-4)».

В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що позивач подав заяву про видачу (продовження) ліцензії на мовлення з урахуванням вимог чинного законодавства, а також визначених і затверджених відповідачем 27 липня 2017 року конкурсних умов, маючи всі реальні можливості забезпечити в майбутньому виконання конкурсних умов краще від інших телеорганізацій.

На думку позивача, він мав очевидні переваги у фінансово-економічних та професійно-технічних можливостях телерадіомовлення, оскільки у ТОВ «Інформаційне агентство « 112 Україна» існує можливість і ним використовувались би: сучасний новинний комплекс, побудований на базі рішень Avid Technology - світового лідера у виробництві обладнання для новин, сховища з розподіленим доступом ISIS 5000, ньюзрум-система Avid iNEWS, станції виробництва новин на базі Avid NewsCutter, новітня версія системи управління медіаконтентом Interplay Sphere, що забезпечує підключення журналістських місць до виробничого комплексу телекомпанії віддалено через веб-інтерфейс, нове рішення для створення ефірної графіки з 3D ефектами Avid Maestro, монтаж звуку на станціях Avid Pro Tools.

Додатково позивач стверджує, що ним розкрито інформацію про всіх кінцевих бенефіціарних власників (контролерів), про всіх пов'язаних осіб та про структуру власності, а порушення вимог Закону в цій частині не допускались. Також позивач зазначає, що ТОВ «Інформаційне агентство « 112 Україна» є єдиним з учасників конкурсу, який забезпечив повне виконання конкурсних умов щодо програмної концепції мовлення та єдиним хто виконав умову про обов'язкову наявності в загальному обсязі мовлення соціально-політичних програм. Крім того, ТОВ «Інформаційне агентство « 112 Україна» досягло згоди з компаніями ТОВ «НОВИЙ ФОРМАТ ТВ», ТОВ «АРІАДНА ТВ», ТОВ «ПАРТНЕР ТВ», ТОВ «ТВ ВИБІР», ТОВ «ЛІДЕР ТВ» щодо безоплатної відмови останніх від ліцензій, у випадку перемоги на конкурсі, про що підписано відповідний меморандум, який був поданий разом із заявою про видачу ліцензії.

Позивач також вважає, що Державне підприємство «Парламентський телеканал Рада» не мало необхідних ресурсів для належного виконання конкурсних умов, а відтак у відповідача були відсутні підстави визнавати, що запропонована Державним підприємством «Парламентський телеканал Рада» можливість забезпечувати програмну концепцію мовлення та частку соціально важливих програм (інформаційних та соціально-політичних) є кращою від запропонованих іншими заявниками.

На думку позивача, прийнявши оскаржувані рішення, відповідач порушив принципи, на яких ґрунтуватись його діяльність, а саме: законності, незалежності, об'єктивності, врахування загальновизнаних міжнародних норм та стандартів у галузі телерадіомовлення, повноти і всебічного розгляду питань та обґрунтованості прийнятих рішень.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву зазначив, що відповідно до частини 1 статті 30 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» при проведенні конкурсу на видачу ліцензії мовлення підставою для відмови у видачі ліцензії є перемога іншого заявника за результатами конкурсного відбору.

При цьому, представник відповідача стверджує, що прийняття рішення на користь Державного підприємства «Парламентський телеканал Рада» пов'язане, зокрема, з тим, що значна кількість населення використовує звичайні ефірні антени та ТВ-приймачі стандарту DVB-T2. Для широкого охоплення населення необхідні потужності ефірного сигналу, для прийому якого потрібен лише ефірний комплект, який значно дешевший ніж супутниковий комплект (супутниковий приймач, супутникова тарілка, конвертори тощо). Також, відповідач повідомив, що одним із найважливіших аргументів при прийнятті рішення на користь Державного підприємства «Парламентський телеканал Рада» стало те, що тільки цей канал надає українському глядачеві збалансовану інформацію про політичні події, які відбуваються в країні, не надаючи переваги жодній із партій, а засідання Верховної Ради України транслюються без будь-якого редакційного втручання, тобто глядачі, отримавши певну інформацію, можуть самостійно проаналізувати її, та сформувати своє власне уявлення про питання, що розглядаються Парламентом.

Представник позивача надіслав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що останній містить формальні заперечення до позовної заяви, що не підтверджені жодними доказами і посиланнями на норми права.

Представник відповідача подав до суду заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, в яких стверджує, що прийняті Національною радою України з питань телебачення і радіомовлення оскаржувані рішення жодним чином не порушили права позивача, оскільки результат їх прийняття та настання відповідних прав і обов'язків стосується лише переможця конкурсу - ДП «Парламентський телеканал Рада».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 грудня 2017 року відкрито провадження у справі, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Державне підприємство «Парламентський телеканал «Рада» (далі по тексту - третя особа, ДП «Парламентський телеканал «Рада») та призначено підготовче засідання.

В письмових пояснення щодо адміністративного позову представник третьої особи зазначив, що позивач на підтвердження того, що він здатний найкраще всіх заявників забезпечити виконання конкурсних умов, має перевагу у фінансово-економічних та професійно-технічних можливостях телерадіомовлення, не надав жодного письмового, речового чи електронного доказу, висновку експертів чи показання свідків. Крім того, наявність сумнівів позивача стосовно того, що третя особа не має необхідних ресурсів для належного виконання конкурсних умов (в тому числі фінансово-економічних та професійно-технічних) також не підтверджена жодним доказом.

Додатково представник третьої особи повідомив, що жодними доказами не підтверджені також й твердження ТОВ «Інформаційне агентство « 112 Україна» щодо упередженості та необ'єктивності з боку відповідача.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 березня 2018 року закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні 12 червня 2018 року представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити в повному обсязі. Представники відповідача та третьої особи заперечували проти задоволення адміністративного позову, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

27 липня 2017 року Національна рада України з питань телебачення і радіомовлення прийняла рішення №1370 «Про затвердження конкурсних умов», яким затверджено конкурсні умови на отримання ліцензії на вільному каналі мовлення багатоканальної телемережі МХ-5 у стандарті DVB-T2 (MPEG-4) (територіальна категорія мовлення - загальнонаціональне мовлення).

Вказаними конкурсними умовами затверджено ліцензійні умови для мовлення, вимоги до програмної концепції, вимоги до організаційно-технічних зобов'язань учасників конкурсу, вимоги до фінансових та інвестиційних зобов'язань учасників конкурсу.

Також, 27 липня 2017 року Національною радою України з питань телебачення і радіомовлення прийнято рішення №1371, яким оголошено конкурс на отримання ліцензії на вільному каналі мовлення багатоканальної телемережі МХ-5 у стандарті DVB-T2 (MPEG-4).

Оголошення про конкурс опубліковано 02 серпня 2017 року у газеті «Голос України» №141 (6646) та у мережі Інтернет на офіційному веб-сайті відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що 28 вересня 2017 року позивачем Національній раді України з питань телебачення і радіомовлення подано заяву про видачу (продовження) ліцензії на мовлення, в додаток до якої надано: довіреність представника ТОВ «ІА « 112-Україна»; нотаріально засвідчено копію статуту ТОВ «ІА « 112-Україна»; витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стосовно ТОВ «ІА « 112-Україна» від 18 вересня 2017 року; засвідчену копію свідоцтва про державну реєстрацію ТОВ «ІА « 112-Україна»; орієнтовний штатний розклад ТОВ «ІА « 112-Україна»; програмну концепцію мовлення ТОВ «ІА « 112-Україна»; схематичне зображення структури власності ТОВ «ІА « 112-Україна»; відомості про власників істотної участі ТОВ «ІА « 112-Україна»; відомості про кінцевих бенефіціарних власників ТОВ «ІА « 112-Україна»; відомості про пов'язаних осіб ТОВ «ІА « 112-Україна»; відомості про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру кінцевого бенефіціарного власника ТОВ «ІА « 112-Україна» Бенкендорфа Є.А. за 2016 рік; відомості про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру кінцевого бенефіціарного власника ТОВ «ІА « 112-Україна» Сметани В.В. за 2016 рік; відомості про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру кінцевого бенефіціарного власника ТОВ «ІА « 112-Україна» Будяка Ю.М. за 2016 рік; засвідчену копію ліцензійного договору №б/н від 17 вересня 2017 року; засвідчену копію довідки про реєстрацію знаку для товарів і послуг №б/н від 17 вересня 2017 року; засвідчену копію розписки про одержання заявки на знак для товарів і послуг ДП «Український інститут інтелектуальної власності»; засвідчену копію заяви про реєстрацію знака для товарів в послуг в Україні ТОВ «ІА « 112-Україна»; засвідчену копію листа ТОВ «Зеонбуд»; засвідчену копію договору, укладеного 18 вересня 2017 року між ТОВ «ІА « 112-Україна» та ТОВ «Зеонбуд»; організаційно-технічні зобов'язання ТОВ «ІА « 112-Україна»; меморандум про анулювання ліцензій на мовлення №б/н від 26 вересня 2017 року; фінансові та інвестиційні зобов'язання ТОВ «ІА « 112-Україна»; додаток №1 до фінансово-інвестиційних зобов'язань ТОВ «ІА « 112-Україна» «Розрахунок планової діяльності ТОВ «ІА « 112-Україна» на період 2017-2024»; засвідчену копію листа ПАТ «Укрсоцбанк»; засвідчену копію редакційного статуту ТОВ «ІА «112-Україна»; засвідчену копію платіжного доручення №313 ПАТ «Укрсоцбанк» від 26 вересня 2017 року про сплату грошового внеску під конкурсну гарантію у розмірі 131 570,92 грн.; конкурсні переваги ТОВ «ІА « 112-Україна».

У конкурсних перевагах позивач, зокрема, зазначив, що може найкраще виконати вимоги конкурсних умов щодо програмної концепції мовлення - у загальному обсязі мовлення позивача 80 % становить частка соціально важливих програм (інформаційних та соціально-політичних) для забезпечення інформаційних потреб громадян.

Як зазначив позивач, за результатом розгляду заяви Національною радою України з питань телебачення і радіомовлення встановлено, що статутні документи ТОВ «ІА « 112-Україна» відповідали статті 12 Закону України «Про телебачення і радіомовлення», конкурсну гарантію, як обов'язкову умову участі у конкурсі, сплачено у повному обсязі і у встановлений конкурсними умовами строк.

З матеріалів справи також вбачається, що до Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення для участі у конкурсі на отримання ліцензії на мовлення з використанням вільного загальнонаціонального каналу мовлення багатоканальної телемережі МХ-5 (стандарт DVB-T2 (MPEG-4)) було подано п'ять заяв від ДП «Парламентський телеканал «РАДА»; ТОВ «Уніан ТБ»; ТОВ «Гравіс»; ТОВ «Новини 24 години»; ТОВ «ІА « 112-Україна».

За результатами розгляду заяв вказаних вище учасників конкурсу Національною радою України з питань телебачення і радіомовлення прийнято рішення №2132 від 09 листопада 2017 року, яким визнано ДП «Парламентський телеканал «РАДА» переможцем конкурсу на отримання ліцензії на мовлення з використанням вільного загальнонаціонального каналу мовлення багатоканальної телемережі МХ-5 (стандарт DVB-T2 (MPEG-4), ресурс багатоканальної телемережі - 1 канал (програма), територія розповсюдження програм - Україна, місцезнаходження головної станції - м. Київ, вул. Дорогожицька, 10, обсяг мовлення - 24 години на добу.

Також, даним рішенням вирішено видати ДП «Парламентський телеканал «РАДА» ліцензію на мовлення з використанням вільного загальнонаціонального каналу мовлення багатоканальної телемережі МХ-5 (стандарт DVB-T2 (MPEG-4), ресурс багатоканальної телемережі - 1 канал (програма), територія розповсюдження програм - Україна, місцезнаходження головної станції - м. Київ, вул. Дорогожицька, 10, обсяг мовлення - 24 години на добу, відповідно до поданої заяви про видачу ліцензії на мовлення, затвердженої програмної концепції мовлення, згідно з додатком до рішення, конкурсних умов, строк дії ліцензії - 7 років.

Крім того, 09 листопада 2017 року Національною радою України з питань телебачення і радіомовлення прийнято рішення №2133, на підставі якого позивачу відповідно до вимог частини 1 статті 30 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» відмовлено у видачі ліцензії на мовлення з використанням вільного загальнонаціонального каналу мовлення багатоканальної телемережі МХ-5 (стандарт DVB-T2 (MPEG-4).

Незгода позивача із вказаними рішеннями від 09 листопада 2017 року №2132 та №2133 зумовила його звернення до суду з відповідним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Правові засади діяльності Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення (далі по тексту - Національна рада) як конституційного, постійно діючого, колегіального, наглядового та регулюючого державного органу в галузі телерадіомовлення визначає Закон України «Про Національну раду України з питань телебачення і радіомовлення» від 23 вересня 1997 року №538/97-ВР (далі по тексту - Закон України від 23 вересня 1997 року №538/97-ВР, в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 1 Закону України від 23 вересня 1997 року №538/97-ВР Національна рада є конституційним, постійно діючим колегіальним органом, метою діяльності якого є нагляд за дотриманням законів України у сфері телерадіомовлення, а також здійснення регуляторних повноважень, передбачених цими законами.

Статтею 3 Закону України від 23 вересня 1997 року №538/97-ВР передбачено, що діяльність Національної ради ґрунтується на принципах законності, незалежності, об'єктивності, прозорості, доступності для громадськості, врахування культурної, ідеологічної та політичної багатоманітності в суспільстві, врахування загальновизнаних міжнародних норм та стандартів у галузі телерадіомовлення, повноти і всебічного розгляду питань та обґрунтованості прийнятих рішень.

Закон України «Про телебачення і радіомовлення» від 21 грудня 1993 року № 3759-XII (далі по тексту - Закон України № від 21 грудня 1993 року 3759-XII, в редакції станом на момент прийняття оскаржуваних рішень) відповідно до Конституції України та Закону України «Про інформацію» регулює відносини, що виникають у сфері телевізійного та радіомовлення на території України, визначає правові, економічні, соціальні, організаційні умови їх функціонування, спрямовані на реалізацію свободи слова, прав громадян на отримання повної, достовірної та оперативної інформації, на відкрите і вільне обговорення суспільних питань.

Частиною 4 статті 7 Закону України № від 21 грудня 1993 року № 3759-XII встановлено, що єдиним органом державного регулювання діяльності у сфері телебачення і радіомовлення незалежно від способу розповсюдження телерадіопрограм і передач є Національна рада України з питань телебачення і радіомовлення.

Відповідно до вимог статей 13 та 14 Закону України від 23 вересня 1997 року №538/97-ВР Національна рада наділена наглядовими та регуляторними повноваженнями щодо дотримання телерадіоорганізаціями вимог законодавства у галузі телерадіомовлення, а також нагляд за дотриманням ліцензіатами умов ліцензій.

Статтею 18 Закону України від 23 вересня 1997 року №538/97-ВР визначено, що ліцензування телерадіомовлення здійснює Національна рада. Ліцензія Національної ради на телерадіомовлення є єдиним і достатнім документом дозвільного характеру, що надає право ліцензіату вести телерадіомовлення. Порядок ліцензування телерадіомовлення визначається Законом України «Про телебачення і радіомовлення».

Частиною 1 статті 23 Закону України № від 21 грудня 1993 року № 3759-XII визначено, що ліцензування мовлення здійснюється виключно Національною радою відповідно до порядку та вимог, встановлених цим Законом та Законом України «Про Національну раду України з питань телебачення і радіомовлення».

Згідно з частиною 7 статті 9 Закону України № від 21 грудня 1993 року № 3759-XII, при проведенні конкурсів на видачу ліцензії на мовлення Національна рада керується необхідністю: забезпечення інформаційних потреб громадян, у тому числі забезпечення громадян місцевими новинами; захисту інтересів держави, протидії інформаційній агресії; захисту інтересів виробників національного аудіовізуального продукту; розвитку державної мови; захисту прав та інтересів національних меншин; захисту осіб, які опинилися на тимчасово окупованих територіях; захисту інтересів національних мовників; розвитку регіональних, місцевих і некомерційних мовників; реалізації державної політики з вивчення іноземних мов, спрямованої на забезпечення інтеграції України до європейського політичного, економічного і науково-освітнього простору.

Виходячи з цих пріоритетів Національна рада визначає на конкурсних умовах відповідні вимоги до програмної концепції мовлення.

Частинами 6, 7 статті 23 Закону України № від 21 грудня 1993 року №3759-XII передбачено, що видача ліцензій на мовлення здійснюється на конкурсних засадах (за результатами відкритих конкурсів) або без конкурсів (за заявковим принципом) у випадках, передбачених цим Законом. На конкурсних засадах здійснюється видача ліцензій на: ефірне мовлення; багатоканальне мовлення з використанням радіочастотного ресурсу.

Відповідно до частини 9 статті 23 Закону України № від 21 грудня 1993 року №3759-XII крім випадку, передбаченого абзацом другим цієї частини, ліцензія на мовлення, видана Національною радою, є єдиним і достатнім документом, що надає ліцензіату право відповідно до умов ліцензії здійснювати мовлення, користуватися каналами мовлення за умови наявності у володільців радіоелектронних засобів передбачених законом дозволів на їх експлуатацію.

Згідно з частиною 4 статті 25 Закону України № від 21 грудня 1993 року №3759-XII конкурс на отримання ліцензії оголошується рішенням Національної ради. Повідомлення про проведення конкурсу публікується в засобах масової інформації, перелік яких визначається Національною радою, не пізніше ніж за 60 днів до закінчення терміну подачі заяв на видачу ліцензії.

Пунктами 11, 12 статті 25 Закону України № від 21 грудня 1993 року №3759-XII встановлено, що конкурсні умови визначаються Національною радою до оголошення конкурсу і затверджуються окремим рішенням Національної ради.

Конкурсні умови включають: а) ліцензійні умови для відповідного виду мовлення; б) вимоги до програмної концепції мовлення; в) вимоги щодо організаційно-технічних, фінансових та інвестиційних зобов'язань майбутнього ліцензіата.

Пунктом 13 статті 25 Закону України № від 21 грудня 1993 року №3759-XII передбачено, що рішення про переможця конкурсу та про видачу ліцензії приймається Національною радою в місячний термін після завершення прийому заяв на отримання ліцензії.

Відповідно до пункту 14 статті 25 Закону України № від 21 грудня 1993 року №3759-XII при розгляді заяв Національна рада надає перевагу телерадіоорганізації, яка:

а) здатна найкраще забезпечити виконання конкурсних умов;

б) надає перевагу соціально важливим програмам (інформаційним, соціально-політичним, дитячим тощо), задовольняє інформаційні потреби національних меншин та забезпечує свободу слова;

в) має перевагу у фінансово-економічних та професійно-технічних можливостях телерадіомовлення;

г) є організацією суспільного телебачення і радіомовлення;

ґ) протягом одного року до дня подання заяви не допускала порушень вимог цього Закону щодо розкриття інформації про всіх кінцевих бенефіціарних власників (контролерів), про всіх пов'язаних осіб та про структуру власності;

д) зобов'язується збільшити частку пісень державною мовою, передбачену частиною другою статті 9 цього Закону, на 5 і більше відсотків;

е) здатна найкраще забезпечити інтереси виробників національного аудіовізуального продукту.

Як вбачається з оскаржуваного рішення №2132 від 09 листопада 2017 року, Національною радою України з питань телебачення і радіомовлення на підставі пунктів а, б частини 14 статті 25 Закону України № від 21 грудня 1993 року №3759-XII ДП «Парламентський телеканал «Рада» визнано таким, що здатне найкраще забезпечити виконання конкурсних умов, зокрема, в загальному обсязі мовлення не менше 50 % становить частка соціально важливих програм (інформаційних та соціально-політичних) для забезпечення інформаційних потреб громадян; має суспільно важливе значення і можливість подавати об'єктивну інформацію про діяльність Верховної Ради України.

При цьому, як повідомив представник відповідача, прийняття рішення на користь третьої особи пов'язане також й з тим, що значна кількість населення використовує звичайні ефірні антени та ТВ-приймачі стандарту DVB-T2. Для широкого охоплення населення необхідні потужності ефірного сигналу, для прийому якого потрібен лише ефірний комплект, який значно дешевший ніж супутниковий комплект (супутниковий приймач, супутникова тарілка, конвектори тощо). В умовах сьогодення купівля такого супутникового комплекту для переважної більшості населення, особливо для людей з сільської місцевості, є фінансово недоступним.

Також, як зазначив представник Національної ради, одним із важливих аргументів при прийнятті рішення на користь ДП «Парламентський телеканал «Рада» стало те, що тільки даний канал надає українському глядачеві збалансовану інформацію про політичні події, які відбуваються в країні, не надаючи переваги жодній із партій, а засідання Верховної Ради України транслюються без будь-якого редакційного втручання. Тобто глядачі, отримавши певну інформацію, можуть самостійно проаналізувати її, та сформувати своє власне уявлення про питання, що розглядаються Парламентом.

Отже, доводи позивача стосовно того, що ним дотримано всіх вимог конкурсних умов на отримання ліцензії не може вважатись безумовним аргументом для задоволення його заяви про отримання ліцензії на мовлення, адже здатність забезпечити виконання конкурсних умов є лише однією із підстав для надання Національною радою України з питань телебачення і радіомовлення переваги при розгляді заяв на отримання ліцензії.

Водночас, вказані доводи не підтверджені жодними доказами, а висвітлення всієї необхідної інформації, яка зокрема, є підставою для допуску до участі у конкурсі, не може, на думку суду, свідчити про наявність у позивача переваг.

Крім того, можливість забезпечення виконання вимог конкурсних умов позивачем не виключає наявності такої можливості у інших учасників конкурсу, зокрема у ДП «Парламентський телеканал «Рада».

При цьому, доводи позивача щодо відсутності у ДП «Парламентський телеканал «Рада» необхідних ресурсів для належного виконання конкурсних умов не підтверджені жодними належними та допустимими доказами та ґрунтуються на припущеннях.

Так, відповідно до вимог частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з частинами 1-2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

З урахуванням вказаних норм Кодексу адміністративного судочинства України, судом приймаються до уваги надані представником третьої особи відомості, що на дату прийняття рішення про оголошення конкурсу ТОВ «Інформаційне агентство « 112 Україна» фактично здійснювало діяльність як юридична особа та суб'єкт інформаційної діяльності менше року, а відтак, надані позивачем копії сертифікату Національного реєстру рекордів «Найбільша інсталяція мікрофону» від 06 червня 2016 року, подяки Національної пластунської організації України від 22 листопада 2015 року, копії диплому Премії «НR-бренд, Україна 2015» 2015 року, Грамоти Спортивного комітету України з нагоди міжнародного дня спортивного журналіста 02 липня 2014 року, почесної грамоти 24 окремого штурмового батальйону Збройних сил України «Айдар» 03 травня 2015 року, подяки Асоціації «Новомедія» за участь та партнерство у «Новомедіа Форум 2015» 2015 року, які видані до моменту реєстрації позивача як суб'єкта інформаційної діяльності, не є безумовним свідченням переваги позивача під час участі у конкурсі.

При цьому суд враховує, що ДП «Парламентський телеканал «Рада» заснований 24 листопада 1998 року та більше 19 років створює соціально-важливі програми (інформаційні та соціально-політичні), маючи для цього необхідні технічні та професійні ресурси. Крім того, постійно оновлюється технічна база до високих сучасних стандартів, журналістський колектив щоденно забезпечує сучасний медійний контент, впроваджує нові форми комунікації та інші новації. Приклади діяльності таких аудіовізуальних засобів (парламентських телеканалів та радіоканалів) у розвинутих демократичних країнах Європи та Америки засвідчують реальну свободу слова та є дієвим гарантом демократії, відкритості суспільства, прозорості процесів, які в ньому відбуваються.

Також, судом приймаються доводи представника третьої особи, що протягом 19 років діяльності телеканал не перебував у стані банкрутства, відсутня заборгованість з податків та зборів, із виплати заробітної плати та фінансово-господарських зобов'язань. Протягом останнього 2017 року закуплені нові сучасні технологічні камери, студійна техніка та інше обладнання, а відтак матеріально-фінансова база телеканалу дозволяє забезпечувати ефір на високому технічному рівні.

Крім того, відповідно до «Організаційно-технічних, фінансових, інвестиційних зобов'язань ДП «Парламентський телеканал «Рада» від 25 вересня 2017 року №23-24/97 у останнього наявне високоякісне сертифіковане обладнання та збудована інфраструктура телевізійного виробництва з дотриманням прийнятих стандартів у сфері телекомунікацій, стандарт мовлення DBV-T2 (MPEG-4), від студії до апаратури мультиплексування та передавального обладнання сигнал доставляється по оптоволоконній лінії зв'язку «КАНКОМ», м. Київ, а тому доводи позивача щодо відсутності у ДП «Парламентський телеканал «Рада» необхідних ресурсів для належного виконання конкурсних умов спростовуються наданими третьою особою доказами.

Стосовно доводів позивача, що відповідач надіслав лист-попередження на адресу Верховної Ради України щодо проведення конкурсу, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, листом №13/109 від 01 липня 2016 року Голові Верховної Ради України Парубію А.В. повідомлено про запланований повний перехід з аналогового на цифрове мовлення до 30 червня 2017 року та про доцільність отримання ліцензії на цифрове мовлення.

Також, листом №16/3125 від 24 жовтня 2016 року директору ДП «Парламентський телеканал «Рада» у відповідь на лист №23-24/166 від 07 жовтня 2016 року повідомлено, що у разі оголошення Національною радою конкурсу на отримання ліцензії на мовлення з використанням вільних каналів у багатоканальних телемережах, ДП «Парламентський телеканал «Рада» може взяти у ньому участь.

При цьому, безпосередньо про оголошення конкурсу відповідачем прийнято відповідне рішення №1371 лише 27 липня 2017 року, а відтак доводи позивача щодо надання відповідачем третій особі привілеїв ґрунтуються на домислах та припущеннях, оскільки аналіз змісту листа №13/109 від 01 липня 2016 року свідчить виключно про інформування щодо переходу на цифрове мовлення.

Також, суд звертає увагу, що відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України №815 від 09 червня 2006 року «Про затвердження Плану використання радіочастотного ресурсу України» (в редакції станом на дату надіслання листа №13/109 від 01 липня 2016 року) остаточний перехід від аналогового телевізійного мовлення до цифрового телебачення мав відбутись до 30 червня 2017 року. При цьому, дана постанова Кабінету Міністрів України оприлюднена на сайті Верховної Ради України для загального доступу у встановленому порядку та є обов'язковою до виконання учасниками відповідних правовідносин.

Кожен телеканал був повідомлений про планову дату переходу на цифрове мовлення та мав можливості, за необхідності, здійснити підготовку та провести організаційно-технічні заходи з метою переходу з аналогового на цифрове мовлення до 30 червня 2017 року.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що лист Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення від 01 липня 2016 року №13/109 носить інформативний характер та не створював жодних переваг для ДП «Парламентський телеканал «Рада».

З урахуванням вищенаведеного в сукупності, суд приходить до висновку про правомірність прийнятого відповідачем рішення №2132 від 09 листопада 2017 року «Про визначення переможця конкурсу та видачу ліцензії на мовлення з використанням вільного загальнонаціонального каналу мовлення багатоканальної телемережі МХ-5 (стандарт DVB-T2 (MPEG-4)» та, як наслідок, відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

Частиною 1 статті 30 Закону України № від 21 грудня 1993 року №3759-XII визначено, що при проведенні конкурсу на видачу ліцензії на мовлення підставою для відмови у видачі ліцензії є перемога іншого заявника за результатами конкурсного відбору.

Оскільки в ході розгляду даної справи судом встановлено правомірність визначення переможця за результатами конкурсу на мовлення з використанням вільного загальнонаціонального каналу мовлення багатоканальної телемережі МХ-5 (стандарт DVB-T2 (MPEG-4)», суд приходить до висновку про правомірність та обґрунтованість прийняття відповідачем рішення №2133 від 09 листопада 2017 року, яким позивачу відмовлено у видачі ліцензії на мовлення з використанням вільного загальнонаціонального каналу мовлення багатоканальної телемережі МХ-5 (стандарт DVB-T2 (MPEG-4)».

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, доведено правомірність прийняття оскаржуваних рішень, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення на користь позивача судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, у зв'язку з відмовою у задоволенні позовних вимог у повному обсязі

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 79, 90, 139, 143, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство « 112-Україна» відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.І. Кузьменко

Повний текст рішення суду виготовлений 18 червня 2018 року.