Справа № 826/6207/17
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2018-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 червня 2018 року № 826/6207/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І. розглянув у спрощеному провадженні справу за позовом Державного агентства з енергоефективності та енергозбереження України до Міністерства юстиції України про визнання протиправними та скасування постанов

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне агентство з енергоефективності та енергозбереження України звернулось до суду з позовом до Міністерства юстиції України про визнання протиправними та скасування постанови від 28.10.2016 та постанови від 13.01.2017 про накладення штрафу за невиконання без поважних причин виконавчого листа №826/20918/15.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що ним не було отримано постанову про відкриття виконавчого провадження та копію судового рішення на виконання якого видано виконавчий лист №826/20918/15. Крім того позивач вказує, що ним оскаржено судове рішення, на виконання якого видано виконавчий лист №826/20918/15.

Відповідач заперечував проти задоволення позову з підстав викладених у письмових запереченнях, з яких вбачається,що оскаржувані постанови прийнято відповідно до норм Закону України «Про виконавче провадження», оскільки позивачем (боржником) не виконано у встановлений строк виконавчий документ.

Ухвалою від 07.09.2017 відкрито провадження та справу №826/6207/17 призначено до вирішення в судовому засіданні.

15.12.2017 року набрала чинності нова редакція Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст 257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

За правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах:

1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;

2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб'єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;

4) щодо оскарження рішення суб'єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки справа №826/6207/17 не підпадає під дію ч. 4 ст. 257 Кодексу адміністративного судочинства в судовому засіданні ухвалено про вирішення справи у спрощеному провадженні.

Судом неодноразово витребовувались від відповідача матеріалі, що слугували підставою для прийняття оскаржуваних рішень, проте відповідачем вимоги суду не виконано та витребувані матеріали не надано.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва

ВСТАНОВИВ:

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України від 15.09.2016 відкрито виконавче провадження №52240810 з примусового виконання виконавчого листа №826/20918/15 виданого 30.08.2016 Окружним адміністративним судом міста Києва про поновлення ОСОБА_1 на посаді, відповідно до якого боржником є Державне агентство з енергоефективності та енергозбереження України.

04.10.2016 відповідачем скеровано на адресу позивача вимогу державного виконавця про негайне виконання виконавчого листа №826/20918/15.

В подальшому, постановою від 28.10.2016 за невиконання судового рішення на позивача накладено штраф в сумі 5 100 грн.

У зв'язку з невиконанням виконавчого документа відповідачем 02.12.2016 повторно скеровано на адресу позивача вимогу державного виконавця про негайне виконання виконавчого листа №826/20918/15.

Також, постановою від 13.01.2017 за невиконання без поважних причин виконавчого документа на позивача накладено штраф в сумі 10 200 грн.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (зі змінами та доповненнями, далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (пункт 1 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII).

Частиною першою статті 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону № 1404-VIII).

За змістом статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Згідно зі статтею 75 Закону 1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Отже, підставою для прийняття державним виконавцем постанови про накладення штрафу є невиконання боржником без поважних причин рішення у строк, встановлений постановою про відкриття виконавчого провадження, за умови обізнаності боржника про таку постанову та про строк, у який він може добровільно виконати таке рішення.

З матеріалів справи вбачається, що постанову про відкриття виконавчого провадження направлено позивачу поштовим відправленням та така постанова повернулась не вручена з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання».

Враховуючи, що постанова про відкриття виконавчого провадження №52240810 не вручена позивачу з незалежних від відповідача підстав, отже вважається, що позивач належним чином повідомлений про відкриття виконавчого провадження.

Судом встановлено, що вимога державного виконавця від 02.12.2016 направлена позивачу електронним відправленням та отримана останнім.

З матеріалів справи вбачається, що виконавчий лист №826/20918/15 позивачем (божником) не виконано, як станом на момент прийняття постанови про накладення штрафу від 28.10.2016, так і станом на час прийняття постанови від 13.01.2016.

Щодо посилання позивача на оскарження в апеляційному порядку постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.12.2015 по справі №826/20918/15 за позовом ОСОБА_1 до Державного агентства з енергоефективності та енергозбереження України про поновлення на роботі, су д зазначає, що апеляційна скарга у названій справі подана позивачем після прийняття оскаржуваних постанов.

Крім того, як зазначено вище, виконавчим листом №826/20918/15 на виконання вказаної постанови зобов'язано позивач поновити ОСОБА_1 на посаді.

Відповідно до ст. 256 КАС України (в редакції чинній станом на 22.12.2015) постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби підлягають негайному виконанню.

Отже оскарження згадуваної постанови в апеляційному порядку не зупиняє виконання такої постанови в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність поважних причин невиконання судового рішення в межах виконавчого провадження №52240810 у встановлений державним виконавцем строк.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що при прийнятті оскаржуваних постанов відповідач діяв відповідно до згадуваних норм Закону 1404-VIII.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Керуючись вимогами статей 77-78, 143, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні позовних вимог.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя В.І. Келеберда