Справа № 9901/624/18
Суддя: Кравчук В.М.
Дата ухвалення: 2018-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі

13 червня 2018 року

м.Київ

справа №9901/624/18

провадження №П/9901/624/18

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Кравчука В.М., перевіривши матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_2 до Президента України, Верховної Ради України про захист честі, гідності та ділової репутації, -

У С Т А Н О В И В:

1. 12.06.2018 до Верховного Суду надійшов позов від ОСОБА_2 (надалі - позивач) до Президента України, Верховної Ради України про захист честі, гідності та ділової репутації (ціна позову 1000 грн.), в якому позивач просить:

- призупинити дію статтей 59 та 131-2 Конституції України, окремих положень Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» в частині запровадження монополії адвокатури;

- надіслати подання до Конституційного Суду України на предмет перевірки відповідності Конвенції про захист прав і основоположних свобод (ратифіковано Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997) та Загальній декларації прав людини положень статтей 59, 131-2 Конституції України, Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»;

- зобов'язати Президента України, Верховну Раду України привести національне законодавство із означеного питання у відповідність до міжнародно-правових актів, згода на які надана Верховною Радою України.

2. В обґрунтування позову покликається на те, що у зв'язку з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», внесенням змін до Конституції України передбачено, що для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. Стверджує, що нове українське законодавство безпідставно звузило обсяг поняття «правнича допомога», обмежуючи його кваліфікуючою ознакою «професійна».

Більше того, професійна правнича допомога некоректно зводиться до узагальненого поняття «адвокатура», оскільки таким судженням утверджується думка, що юристи (правники), які не мають статусу адвоката, не є професіоналами, і не можуть надати професійну правничу допомогу. Це, як стверджує позивач, вкрай негативно вплинуло на його громадянський і соціальний статус, ділову репутацію, оскільки внесеними змінами підірвано його авторитет як правника, який довгий час надавав професійну і якісну правову допомогу.

Вважає, що у зв'язку із запровадженими нововеденнями у всі процесуальні кодекси обмеження представництва в судах особами, які мають статус адвоката, відбулось безпідставне звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод людини. Так, згідно з новою статтею 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу; кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Проте колізія цієї статті, на думку позивача, полягає у тому, що вільний вибір захисника своїх прав обмежується професійною правничою допомогою, воля кожного щодо вибору захисника свої прав обмежується вузьким колом спеціалістів, які включені до поняття професійна правнича допомога, тобто це виключно адвокати.

Позивач такі зміни до законодавства називає «насаджуванням адвокатури як єдиноможливого ефективного інструмента захисту прав і свобод через позиціонування цієї діяльності як професійної правничої допомоги, фактично ділить суспільство на тих, хто має ресурси на такий вид допомоги, і на тих, хто не може собі цього дозволити»; «виведення адвокатури в ранг безапеляційного монополіста».

Такі дії законодавчого органу принижують його як знаючого і досвідченого юриста, що змушує виправдовуватись перед знайомими чи потенційними клієнтами, роз'яснювати їм причини, чому йому, - людині, яка здобула ім'я в юридичній науці, заборонено вести справи в суді.

3. Вирішуючи питання щодо відкриття провадження у справі, Суд приходить до такого висновку.

4. Для реалізації гарантованого у статті 55 Конституції України права кожного на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб у сфері управлінської діяльності цих суб'єктів в Україні утворено систему адміністративних судів.

5. Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

6. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

7. Вичерпний перелік публічно-правових справ, на які не поширюється юрисдикція адміністративних судів, визначено в частині 2 статті 19 КАС України.

8. Пунктом 1 частини другої статті 19 КАС передбачено, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України.

9. Отже, КАС України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб'єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів. Не поширюють свою дію ці положення на правові ситуації, що вимагають інших юрисдикційних форм захисту від стверджувальних порушень прав чи інтересів.

10. Поряд із загальними правилами провадження в адміністративних справах у суді першої інстанції КАС України встановлює певні особливості провадження для окремих категорій справ, як-от справ щодо встановлення Центральною виборчою комісією результатів виборів або всеукраїнського референдуму, справи за позовом про дострокове припинення повноважень народного депутата України, а також справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів (стаття 22 КАС України).

11. Звернення до суду з цим позовом обґрунтовано, з-поміж іншого, тим, що запровадження в Україні представництва інтересів в суді адвокатом є дискримінацією прав позивача, який внаслідок цих змін у законодавстві, не маючи статусу адвоката, позбавлений можливості, як було раніше, здійснювати представництво інтересів особи в суді у будь-якій справі.

При цьому, позивач вважає, що законодавчі положення потребують їх перевірки Конституційним Судом України на предмет їх відповідності міжнародно-правовим актам, згода на які надана Верховною Радою України. Окрім цієї вимоги, належним способом захисту своїх прав та інтересів позивач вбачає призупинення дії статтей 59 та 131-2 Конституції України, окремих положень Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» в частині надання професійної правничої допомоги адвокатами та зобов'язання, у зв'язку з цим, Президента України, Верховної Ради України привести законодавство в цій частині у відповідність до міжнародно-правових актів, згода на які надана Верховною Радою України.

На думку позивача, нормотворча функція є складовою владних управлінських функцій Верховної Ради України, тому запровадження в Україні надання професійної правничої допомоги адвокатами зачіпає права та інтереси громадян, в тому числі і позивача, які після набрання чинності названим вище законодавчими актами будуть зобов'язані їх дотримуватися. Тож такі права та інтереси у відповідності до статті 22 КАС України підлягають захисту в порядку адміністративного судочинства.

12. Підстави позову грунтуються на неконституційності наведених положень законодавства.

13. Відповідно до частини 1 статті 266 КАС України, яка визначає особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ, зокрема щодо:

1) законності (крім конституційності) постанов Верховної Ради України, указів і розпоряджень Президента України;

2) законності дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів.

14. Отже, вирішення питання щодо перевірки законності запровадження в статтях 59, 131-2 Конституції України, процесуальних кодексах України правових норм, згідно з якими в Україні діє адвокатура, не може бути предметом розгляду в адміністративному суді. Об'єктом судового контролю в адміністративному судочинстві можуть бути чітко визначені підзаконні нормативні акти, до яких Конституція України та закони не належать.

15. Крім того, з назви позовної заяви вбачається, що позивач має на меті захист честі, гідності і ділової репутації. Проте спір про захист честі, гідності і ділової репутації не підлягає розгляду за правилами адмінстативного судочинства, а здійснюється за правилами цивільного судочинства.

16. Відповідно до частини 6 статті 21 КАС України не допускається об'єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

17. Згідно пункту 1 частини 1 статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

18. Зважаючи на обставини, у зв'язку з якими позивач звернувся до Верховного Суду як адміністративного суду і наведений вище аналіз правового регулювання відносин за участю Верховної Ради України, Президента України, Суд вважає, що у відкритті провадження у справі за цим позовом слід відмовити.

Керуючись статтями 22, 170, 248, 266, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд, ?

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Президента України, Верховної Ради України про захист честі, гідності та ділової репутації.

2. Роз'яснити ОСОБА_2, що розгляд вимог про перевірку Конституційним Судом України на відповідністі Конвенції про захист прав і основоположних свобод та Загальній декларації прав людини положень статтей 59, 131-2 Конституції України, Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», зупинення дії статтей 59 та 131-2 Конституції України, окремих положень Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» в частині запровадження монополії адвокатури віднесено до юрисдикції Конституційного Суду України, а спір про захист честі, гідності і ділової репутації - до юрисдикції загальних судів.

Ухвала може бути оскаржена до Великої Палати Верховного Суду протягом п'ятнадцяти днів з дня її прийняття та набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження або після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.М. Кравчук