Справа № 810/81/18
Суддя: Головенко О.Д.
Дата ухвалення: 2018-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2018 року м.Київ № 810/81/18

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Головенко О.Д., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання протиправною відмову у призначенні та виплаті одноразової допомоги та зобов"язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання протиправною відмову у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв"язку з встановленням ІІ групи інвалідності та зобов"язання призначити, нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу у зв"язку із встановленням ІІ групи інвалідності у відповідності до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової домоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, в розмірі 200 - кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, а саме на 04.07.2017.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що отримав інвалідність у зв'язку з захворюванням, пов'язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ, а тому має право на виплату одноразової грошової допомоги, з урахуванням положень п. 15 Розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" та ст. 23 Закону України "Про міліцію".

Відповідач позов не визнав та подав відзив на позовну заяву, в яких зазначив, що правові підстави для виплати позивачеві одноразової грошової допомоги відсутні. Зокрема, відповідач посилається на п. 4 ч. 1 ст. 97 Закону України "Про Національну поліцію" та зазначає, що Законом передбачено право на отримання одноразової грошової допомоги лише у разі встановлення інвалідності у певний період протягом шести місяців після звільнення з поліції. Оскільки позивачу встановлена інвалідність не в межах періоду, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 97 Закону України "Про Національну поліцію", то і право на отримання одноразової грошової допомоги у позивача відсутнє.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04.01.2018 провадження було відкрито за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13.03.2018 підготовче провадження було закрито та призначено справу до судового розгляду.

Під час судового засідання, що відбулось 24.04.2018 учасниками справи було заявлено клопотання про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 194 КАС України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оглянувши письмові докази, які були надані сторонами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, у період з 07.08.1999 по 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ МВС України.

З 07.11.2015 на підставі наказу № 1 о/с від 07.11.2015 позивача зараховано на службу в Головне управління Національної поліції в Київській області, а з 08.02.2016 наказом № 52 о/с звільнено зі служби.

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0214809 від 04.07.2017 за результатами первинного огляду ОСОБА_1 встановлено з 04.07.2017 ІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, що пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

04.10.2017 позивач звернувся до Головного управління Національної поліції в Київській області із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням інвалідності внаслідок захворювання, що пов'язане з проходженням служби.

Листом від 13.10.2017 Головне управління Національної поліції в Київській області повідомило позивача про відсутність підстав для виплати йому одноразової грошової допомоги у порядку, визначеному ст. 97 Закону України "Про Національну поліцію".

Відмовляючи у виплаті одноразової грошової допомоги, відповідач виходив з того, що одноразова грошова допомога видається, зокрема, у випадку визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням ним служби в поліції, протягом шести місяців після його звільнення з поліції. Натомість, дата звільнення позивача - 08.02.2016, а дата огляду - 04.07.2017.

Позивач вважає, що вказана вимога не ґрунтується на вимогах закону, а тому звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між учасниками справи, суд виходив з такого.

07.11.2015 набрав чинності Закон України від 02.07.2015 № 580-VIII "Про Національну поліцію".

До набрання чинності вказаним Законом порядок виплати одноразової грошової допомоги було врегульовано нормами ст. 23 Закону України від 20.12.1990 № 565-XII "Про міліцію" та Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850 (надалі - Порядок № 850).

Відповідно до ч. 6 ст. 23 Закону України "Про міліцію", у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Відповідно до п. 3 Порядку № 850, грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.

Згідно з п. 5 Розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" (набрав чинності 07.11.2015) визнано таким, що втратив чинність Закон України "Про міліцію".

Разом з тим, за змістом абзацу 3 п. 15 Розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" вказаного Закону, право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Згідно з ч. 2 ст. 97 Закону України "Про Національну поліцію" порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 97 Закону України "Про Національну поліцію" (в редакції Закону на момент звернення позивача із заявою) визначено, що одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням ним служби в поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

Відповідно до п.п. "б" п. 4 ч. 1 ст. 99 Закону України "Про Національну поліцію" розміри одноразової грошової допомоги поліцейським, а в разі їх загибелі (смерті) - особам, які за цим Законом мають право на її отримання, визначаються виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату, у разі визначення поліцейському внаслідок причин, зазначених у п. 4, інвалідності II групи - 90 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.

З метою врегулювання питання щодо порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, відповідно до ст.cт. 97 - 101 Закону України "Про Національну поліцію", наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 № 4 затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (надалі - Порядок №4, у редакції чинній на момент винекнення спірних правовідносин), який визначає механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12.09.2016 № 916, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України за №1277/29409 від 22.09.2016, п. 5 Розділу 1 Порядку № 4 доповнено п.п. 4, яким передбачено призначення поліцейському одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності, чи втрати працездатності, яка виникла внаслідок отриманого поліцейським захворювання або поранення (контузії, травми, каліцтва) під час проходження служби в органах внутрішніх справ.

Згідно з п. 1 Розділу ІІ Порядку № 4 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення поліцейському інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Заява (рапорт) про виплату ОГД у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (додаток 1) подається Голові Національної поліції (керівнику міжрегіонального, територіального органу поліції) за останнім місцем служби поліцейського. У разі коли такий орган ліквідовано, заява подається до органу за місцем зберігання особової справи (п. 3 Розділу ІІІ Порядку №4).

Із матеріалів справи встановлено, що право позивача на отримання одноразової грошової допомоги виникло 04.07.2017 в результаті захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Так, наказом начальника Головного управління Національної поліції у Київській області від 08.02.2016 № 52 о/с позивача звільнено зі служби Національної поліції України.

Як встановлено судом, фактичною підставою для відмови в призначенні одноразової грошової допомоги позивачу слугувало перевищення шестимісячного строку встановлення інвалідності з дати звільнення зі служби.

Так, датою звільнення позивача зі служби в поліції є 08.02.2016. Натомість, інвалідність позивачеві визначена лише 04.07.2017, тобто поза межами шестимісячного строку, який сплинув 08.07.2017.

Вказане свідчить про відсутність умов та підстав для виплати позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 97 Закону України "Про Національну поліцію".

Щодо посилання позивача на Закон України «Про міліцію» про право на одноразову грошовоу допомогу у працівника виникає і у тому разі, коли інвалідність настала навіть після перебігу тримісячного строку з дня його звільненняна, суд зазначає наступне.

12.07.2017 набрав чинності Закон України від 08.06.2017 № 2097-VIII "Про внесення змін до ст. 97 Закону України "Про Національну поліцію" щодо виплати одноразової грошової допомоги поліцейському" (надалі - Закон №2097-VIII). Отже з 12.07.2017 п. 4 ч. 1 ст. 97 Закону України "Про Національну поліцію" прямо закріплено право поліцейських на отримання одноразової грошової допомоги при визначенні поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов'язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих положень Закону № 2097-VIII право на отримання одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності мають поліцейські з числа осіб, зазначених у п.п. 3-6 ч. 1 ст. 97 Закону України "Про Національну поліцію", які визнані інвалідами або отримали поранення до набрання чинності цим Законом. Отже зміни, внесені цим законом мають зворотну дію, а відтак на теперішній час відсутня прогалина щодо правового врегулювання правовідносин.

Суд зазначає, що на момент прийняття оскаржуваного позивачем рішення про відмову у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги цей закон був прийнятий, а тому він підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Відтак, Головне управління Національної поліції у Київській області при розгляді матеріалів щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги позивачу, діяло виключно в межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а ч. 1 ст. 77 КАС України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Крім того, ч. 3 ст. 2 КАС України встановлено, що основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є: верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з'ясування всіх обставин у справі; обов'язковість судового рішення; забезпечення права на апеляційний перегляд справи; забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; розумність строків розгляду справи судом; неприпустимість зловживання процесуальними правами; відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.

Оцінюючи правомірність дій відповідача суд керується критеріями, закріпленими у ч. 3 ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, яких повинні дотримуватися суб'єкти владних повноважень при реалізації дискреційних повноважень.

З огляду на викладене, суд не вбачає у діях відповідача порушення вимог чинного законодавства України та вважає, що як суб'єкт владних повноважень довів суду правомірність своїх дій.

Ураховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 9, 14, 73 - 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 КАС України, суд -

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Головенко О.Д.