Справа № 823/1479/18
Суддя: В.А. Гайдаш
Дата ухвалення: 2018-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2018 року справа № 823/1479/18

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Гайдаш В.А.,

за участю:

секретаря судового засідання - Баклаженко Н.В.,

представника позивача - ОСОБА_1 (за довіреністю),

представника відповідача - Каландирця А.В. (за довіреністю),

розглянувши по суті в порядку загального позовного провадження в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Черкаській області про визнання протиправним та касування рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, далі - позивач) з позовом до Головного управління ДФС у Черкаській області (вул. Хрещатик, 195, м. Черкаси, 18001, далі - відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 08.06.2017 №77641-23.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що відповідач оскаржуваним рішенням застосував до позивача пряму дискримінацію, оскільки нерухоме майно, яке належить йому на праві власності, не є об'єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки через його використання позивачем безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, як сільськогосподарським товаровиробником.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити з підстав, зазначених вище.

Відповідач позов не визнав, надав до суду письмовий відзив, в якому зазначив, що контролюючим органом не було застосовано до позивача прямої дискримінації залежно від його правового статусу та форми власності, у зв'язку з тим, що позивач не є сільськогосподарським товаровиробником, оскільки відповідно до ст.14 Податкового кодексу України сільськогосподарський товаровиробник - це лише юридична особа, а позивач фізична особа-підприємець тому пільга визначена пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України на позивача не розповсюджується, а тому він не звільнений від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що підтверджується постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.03.2018 по справі №823/1751/17, у зв'язку з чим позивач зловживає своїми процесуальними правами через безпідставне подання декількох однакових позовів, що має наслідком притягнення позивача до відповідальності.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

ОСОБА_3 зареєстрований як фізична особа - підприємець 01.08.2003, перебуває на обліку в Христинівському відділенні Уманської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Черкаській області та є платником єдиного податку 3 групи, який, зокрема, здійснює такі види господарської діяльності за КВЕД ДК: 01.11 - вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур, 01.19 - вирощування інших однорічних і дворічних культур, 01.61 - допоміжна діяльність у рослинництві та 01.64 - оброблення насіння для відтворення.

Позивач є власником нежитлової будівлі - виробничо-побутового корпусу, за адресою вул. Гоголя, 19, м. Христинівка, Христинівський район, Черкаська область, яке використовується в його господарській діяльності для зберігання вирощеної сільськогосподарської продукції та відповідної техніки по обробці і збиранню сільськогосподарської продукції, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме - довідкою Христинівської міської ради від 01.12.2017 №429 та фотокартками вказаного приміщення.

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта № 104746310 від 22.11.2017 позивач орендує земельні ділянки, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані в адміністративних межах Вербуватської, Пеніжківської, Розсішківської та Верхняцької сільських рад Христинівського району, Черкаської області, на яких позивач вирощує зернові, бобові, однорічні та дворічні культури, насіння олійних культур для подальшої реалізації.

Рішенням Христинівської міської ради від 02.07.2015 № 46-2/3-VI «Про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2016 рік» встановлено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2016 рік.

Головним управлінням ДФС у Черкаській області Відповідачем проведено нарахування позивачеві податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік у сумі 42778 грн. 63 коп., сформовано та направлено податкове повідомлення-рішення від 08.06.2017 № 77641-23.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд враховує, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні», дискримінація - ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними (далі - певні ознаки), зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об'єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» пряма дискримінація - ситуація, за якої з особою та/або групою осіб за їх певними ознаками поводяться менш прихильно, ніж з іншою особою та/або групою осіб в аналогічній ситуації, крім випадків, коли таке поводження має правомірну, об'єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні», законодавство України ґрунтується на принципі недискримінації, що передбачає незалежно від певних ознак: 1) забезпечення рівності прав і свобод осіб та/або груп осіб; 2) забезпечення рівності перед законом осіб та/або груп осіб; 3) повагу до гідності кожної людини; 4) забезпечення рівних можливостей осіб та/або груп осіб.

Частинами 1, 2 статті 6 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» визначено, що відповідно до Конституції України, загальновизнаних принципів і норм міжнародного права та міжнародних договорів України всі особи незалежно від їх певних ознак мають рівні права і свободи, а також рівні можливості для їх реалізації. Форми дискримінації з боку державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, юридичних осіб публічного та приватного права, а також фізичних осіб, визначені статтею 5 цього Закону, забороняються.

Як встановлено судом із матеріалів справи, ОСОБА_3 вважає, що Головне управління ДФС у Черкаській області оскаржуваним рішенням застосовано до позивача пряму дискримінацію залежно від його правового статусу та форми власності щодо не визнання його сільськогосподарським товаровиробником, оскільки нерухоме майно, яке належить йому на праві власності, не є об'єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки через його використання позивачем безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, як сільськогосподарським товаровиробником.

У зв'язку із вищенаведеним, суд зазначає, що згідно з п. 21.1 ст. 21 ПК України посадові особи контролюючих органів зобов'язані: дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; забезпечувати сумлінне виконання покладених на контролюючі органи функцій; забезпечувати ефективну роботу та виконання завдань контролюючих органів відповідно до їх повноважень; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.

01.01.2015 набув чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 №71-VIII, яким запроваджено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Порядок оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки визначено статтею 266 Податкового кодексу України (далі - ПК України).

У пп. 266.1.1, 266.2.1, 266.3.1, 266.3.2 ст. 266 ПК України передбачено, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка. Базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України не є об'єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Однак, у пп. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України чітко визначено, що сільськогосподарський товаровиробник - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

У свою чергу, згідно з п. 3.1 ст. 3 ПК України податкове законодавство України складається з Конституції України; цього Кодексу; Митного кодексу України та інших законів з питань митної справи у частині регулювання правовідносин, що виникають у зв'язку з оподаткуванням митом операцій з переміщення товарів через митний кордон України (далі - законами з питань митної справи); чинних міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування; нормативно-правових актів, прийнятих на підставі та на виконання цього Кодексу та законів з питань митної справи; рішень Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з питань місцевих податків та зборів, прийнятих за правилами, встановленими цим Кодексом.

Отже, правовою підставою для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати є одночасна сукупність наступних умов: 1) використання споруди безпосередньо у сільськогосподарській діяльності; 2) особа має бути сільськогосподарським товаровиробником.

При цьому, слід враховувати, що ПК України регламентує правовий статус сільськогосподарського товаровиробника виключно як юридичної особи і жодної альтернативи податковим законодавством не передбачено.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець, а не як юридична особа, що у відповідності до вимог пп. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України, виключає достатні та необхідні правові підстави для застосування пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

Вищевказана правова позиція повністю підтверджена постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.03.2018 по справі №823/1751/17.

Таким чином, проаналізувавши обставини даної справи у їх сукупності та у відповідності до норм чинного законодавства, перевіривши правомірність прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення від 08.06.2017 №77641-23, суд дійшов висновку, що відповідач, приймаючи вказане рішення, діяв на підставі, у спосіб та в межах наданих йому повноважень, що свідчить про відсутність факту застосування відповідачем до позивача прямої дискримінацію щодо не визнання його сільськогосподарським товаровиробником і в даному випадку відсутні підстави для задоволення адміністративного позову.

Щодо посилання представника від відповідача на те, що позивач зловживає своїми процесуальними правами через безпідставне подання декількох однакових позовів, що має наслідком притягнення позивача до відповідальності, то суд зазначає наступне.

Як встановлено судом із матеріалів справи, предметом розгляду даної справи що розглядається №823/1479/18 є визнання протиправним та скасувати податкового повідомлення-рішення від 08.06.2017 №77641-23 з підстав того, що відповідач оскаржуваним рішенням застосував до позивача пряму дискримінацію залежно від його правового статусу та форми власності, разом з цим, предметом іншої адміністративної справи №823/1751/17 також було визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 08.06.2017 №77641-23, однак з підстав того, що на позивача, як на сільськогосподарського товаровиробника розповсюджуються пільги зі сплати податку на нерухоме майно, тобто підстави вказаних справ є різними, тому вищевказане твердження представника відповідача є помилковим.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Керуючись статтями 6, 9, 14, 242-245, 255, 295, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. У разі застосування судом частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.А. Гайдаш

Рішення складено у повному обсязі 18.06.2018.