Справа № 822/1666/16
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2018-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

13 червня 2018 року

м. Київ

справа №822/1666/16

адміністративне провадження №К/9901/12591/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Головуючої судді - Желтобрюх І.Л.,

суддів: Стрелець Т.Г., Шарапи В.М.

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 вересня 2016 року (судді: Шевчук О.П., Касапа В.М., Салюк П.І.) та постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 9 листопада 2016 року (судді: Білоус О.В., Совгира Д.І., Курко О.П.) у справі № 822/1666/16 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної поліції у Хмельницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі - МВС України), Головного управління Національної поліції у Хмельницькій області (далі - ГУНП у Хмельницькій області), в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність ГУНП у Хмельницькій області щодо відмови в прийнятті документів та неподання до МВС України у 15-ти денний термін з дня реєстрації заяви (рапорту) висновку щодо виплати їй грошової допомоги;

- зобов'язати ГУНП у Хмельницькій області прийняти заяву (рапорт) на виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням III групи інвалідності відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ (в редакції від 12 березня 2015 року, далі - Закон № 565-ХІІ), а також Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21.10.2015 року (далі - Порядок № 850);

- зобов'язати ГУНП у Хмельницькій області надіслати до МВС України висновок щодо виплати йому грошової допомоги, у зв'язку із встановленням III групи інвалідності, відповідно до статті 23 Закону № 565-ХІІ та Порядку № 850;

- зобов'язати МВС України розглянути в визначений законом термін подані ГУНП у Хмельницькій області документи стосовно одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням III групи інвалідності, відповідно до статті 23 Закону № 565-ХІІ, а також Порядку № 850 та здійснити нарахування (розрахунок) та виплату такої одноразової грошової допомоги.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що під час проходження служби в органах внутрішніх справ позивач отримав захворювання, пов'язане з виконанням службових обов'язків. У березні 2016 року позивачу визначено ІІІ групу інвалідності, у зв'язку з чим позивач звернувся про виплату одноразової грошової допомоги. Проте, ГУНП у Хмельницькій області відмовило позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги з посиланням на те, що позивач був звільнений із служби в національній поліції, а захворювання фактично отримав під час проходження служби в органах внутрішніх справ.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 вересня 2016 року у задоволенні адміністративних вимог відмовлено.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 9 листопада 2016 року скасовано рішення суду першої інстанції з підстав невірно визначених мотивів для прийняття постанови про необґрунтованість позовних вимог та прийнято нову постанову, якою у задоволенні адміністративних вимог відмовлено з інших підстав.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального права, просить скасувати постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 вересня 2016 року та постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 9 листопада 2016 року (судді: Білоус О.В., Совгира Д.І., Курко О.П. і ухвалити нову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Касаційна скарга обґрунтована доводами, аналогічними викладеним у позовній заяві.

Відзиву на касаційну скаргу не надходило.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до наказу ГУНП в Хмельницькій області № 15 о/с від 12.02.2016 року позивача звільнено зі служби в поліції за власним бажанням.

Після звільнення позивач пройшов обстеження військово-лікарської комісії ДУ "ТМО МВС України по Хмельницькій області" та, за результатами якого, 4 березня 2016 року комісією встановлено причинний зв'язок між його захворюваннями та проходженням служби в ОВС. 4 березня 2016 року Хмельницькою обласною МСЕК року позивачу встановлено III групу інвалідності, причиною якої також визнано захворювання, пов'язане з проходженням служби в ОВС.

7 червня 2016 року на адресу ГУНП в Хмельницькій області позивачем надіслано заяву, в якій він просив надати письмову відповідь щодо виплати одноразової грошової допомоги у зв'язку з інвалідністю.

Листом № 29/д-51 від 22.06.2016 року ГУНП у Хмельницькій області, за результатами розгляду вказаної заяви позивача, надано роз'яснення, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 97 Закону України "Про Національну поліцію" від 2 липня 2015 року № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII) передбачено, що одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, зокрема, визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням ним служби в поліції, - протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок зазначених причин.

Також відповідачем у вказаному листі зазначено, що оскільки Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затверджений наказом МВС України № 4 від 11 січня 2016 року, визначає механізм та умови виплати одноразової грошової допомоги поліцейському, право на яку встановлено спеціальним законом, що регулює відповідну сферу діяльності (тобто Законом України "Про Національну поліцію"), в МВС України не врегульовано питання щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги поліцейським, які отримали захворювання, травму, поранення в період проходження службі в органах внутрішніх справ відповідно до довідки медико-соціальної експертної комісії. Разом з тим, позивачу повідомлено, що у разі прийняття відповідного нормативного документа його буде проінформовано про вказане.

Позивач, вважаючи дії відповідача протиправними, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку про безпідставність позовних вимог. Обґрунтовуючи висновки, виходив з того, о оскільки захворювання позивача пов'язане із проходженням служби саме в органах внутрішніх справ (міліції), він позбавляється можливості на отримання одноразової грошової допомоги згідно Закону № 580-VIII і Порядку та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом МВС України № 4 від 11.01.2016 року (далі - Порядок № 4), а ГУНП в Хмельницькій області, не будучи органом в якому позивач проходив службу, не є уповноваженим органом для направлення до МВС України висновку щодо виплати позивачеві одноразової грошової допомоги згідно п.8 Порядку № 850.

Апеляційний адміністративний суд погодився з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову, разом з тим, не погодився з мотивами, на підставі яких, таке рішення прийняте Хмельницьким окружним адміністративним судом. Скасовуючи вказував, що відповідач, з огляду на факт подання позивачем заяви саме про надання йому роз'яснення щодо виплати одноразової грошової допопомоги в зв'язку з встановленням йому ІІІ групи інвалідності, діяв правомірно та в межах наданих йому повноважень. Зазначив, що на заяву позивача надано обґрунтовану та змістовну відповідь щодо неврегульованості МВС України питання призначення та виплати одноразової грошової допомоги поліцейським, які отримали захворювання, травму та поранення в період проходження служби в органах внутрішніх справ відповідно до довідки медико-соціальної експертної комісії, та додали, що в разі прийняття відповідного нормативного документа позивача буде повідомлено додатково.

Колегія суддів Верховного Суду не погоджується із такими висновками судів попередніх інстанцій, на підставі наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

7 листопада 2015 року набрав чинності Закон № 580-VIII.

До набрання чинності вказаним Законом порядок виплати одноразової грошової допомоги було врегульовано нормами статті 23 Закону № 565-XII та Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850 (далі - Порядок № 850, Постанова № 850 відповідно).

Відповідно до статті 23 Закону № 565-XII у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

На виконання вимог статті 23 Закону № 565-XII Постановою № 850 затверджено Порядок № 850.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 850 грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.

Днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії (пункт 2 Порядку № 850).

Згідно пунктом 5 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII (набрав чинності 07 листопада 2015 року) визнано таким, що втратив чинність Закон № 565-XII.

Разом з тим, за змістом пункту 15 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом № 565-XII, зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 580-VIII.

Згідно із частиною другою статті 97 Закону № 580-VIII порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України (далі - МВС).

Як зазначено вище, з метою врегулювання питання щодо порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, відповідно до статей 97 - 101 Закону № 580-VIII, наказом МВС від 11 січня 2016 року № 4 затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, який визначає механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського.

Наказом МВС від 12 вересня 2016 року № 916, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України за № 1277/29409 від 22 вересня 2016 року, пункт 5 Розділу 1 Порядку № 4 доповнено підпунктом 4, яким передбачено призначення поліцейському одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності, чи втрати працездатності, яка виникла внаслідок отриманого поліцейським захворювання або поранення (контузії, травми, каліцтва) під час проходження служби в органах внутрішніх справ.

Згідно із пунктом 1 Розділу ІІ Порядку № 4 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення поліцейському інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Заява (рапорт) поліцейського про виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності подається Голові Національної поліції (керівнику міжрегіонального, територіального органу поліції) за останнім місцем служби поліцейського (пункт 3 Розділу ІІІ Порядку №4).

Згідно з пунктом 4 частиною 1 статті 97 Закону № 580-VII Одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, зокрема, визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням ним служби в поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

Відповідно до частини першої статті 99 Закону № 580-VII розміри одноразової грошової допомоги поліцейським, а в разі їх загибелі (смерті) - особам, які за цим Законом мають право на її отримання, визначаються виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.

За змістом підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 99 Закону № 580-VIII розмір одноразової грошової допомоги поліцейським, інвалідність якого настала внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням ним служби в поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції для інвалідів III групи, становить 70 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.

Отже, з урахуванням встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності, пов'язаного з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ, та з урахуванням внесених доповнень до пункту 5 Розділу 1 Порядку № 4, колегія суддів вважає порушеним право позивача на отримання ним одноразової грошової допомоги за приписами частини першої статті 97 Закону № 580-VIII у розмірі встановленому підпунктом «в» пункту 4 частини першої статті 99 Закону № 580-VIII.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії вже був висловлений Верховним Судом раніше, зокрема, у постанові Верховного Суду від 7 березня 2018 року у справі № 554/155/17.

Відповідно до частини другої статті 9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід врахувати положень статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Зважаючи на природу та підстави даного спору та, оскільки спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення, - колегія суддів вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково з огляду на мотиви, викладені у цій постанові.

Відповідно до частини першої та третьої статті 351 КАС України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Зважаючи на те, що по справі не потрібно збирати або додатково перевіряти докази, обставини справи з'ясовані повно, але вирішуючи спір допущені помилки в застосуванні положення пункту 4 частини першої статті 97, пункту 5 Розділу 1 Порядку № 4 та підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 99 Закону № 580-VIII, які підлягали застосуванню до вказаних правовідносин, суд касаційної інстанції вважає можливим ухвалити нове рішення про часткове задоволення адміністративного позову.

Керуючись статтями 345, 349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 9 листопада 2016 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної поліції у Хмельницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними та незаконними дії Головного управління Національної поліції у Хмельницькій області щодо непризначення та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 70 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату, як інваліду ІІІ групи відповідно до вимог Порядку та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 січня 2016 року № 4.

Зобов'язати Головне управління Національної поліції у Хмельницькій області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв'язку з встановленням IIі групи інвалідності в розмірі, визначеному статтею 99 Закону України від 2 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (70 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 01 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату) в порядку, передбаченому Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 січня 2016 року № 4.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя: І.Л. Желтобрюх

Судді: Т.Г. Стрелець

В.М. Шарапа