Справа № 520/1841/17
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2018-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

13 червня 2018 року

м. Київ

справа №520/1841/17

адміністративне провадження №К/9901/42193/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Стародуба О.П.,

суддів - Коваленко Н.В., Кравчука В.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі на додаткову постанову Київського районного суду м. Одеси від 13.11.2017р. (суддя - Гниличенко М.В.) та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 20.02.2018р. (судді - Шляхтицький О.І., Потапчук В.О., Семенюк Г.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити дії,

встановив:

У лютому 2017р. ОСОБА_1 звернулась до суду позовом, в якому просила визнати протиправним рішення відповідача №6492 від 14.11.2016р. щодо відмови у поновленні пенсії та зобов'язати відповідача перерахувати та поновити виплату пенсії за віком, як непрацюючому пенсіонеру та дитині війни, з дати припинення її виплати, з урахуванням виплаченої наперед пенсії за 6 місяців.

Постановою Київського районного суду м. Одеси від 25.05.2017р., залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 05.10.2017р., позов задоволено.

Визнано протиправним рішення управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси №6492 від 14.11.2016р. щодо відмови ОСОБА_1 у поновленні пенсії.

Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси перерахувати та поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1, як не працюючому пенсіонеру та дитині війни, з 15 серпня 2016 року.

Додатковою постановою Київського районного суду м. Одеси від 13.11.2017р., залишеною без змін постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 20.02.2018р., заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про винесення додаткової постанови задоволено.

Прийнято додаткову постанову у справі № 520/1841/17.

Стягнуто з Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, адреса проживання Ізраїль, АДРЕСА_1, судовий збір в сумі 640,00 (шістсот сорок гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі.

З додаткою постановою Київського районного суду м. Одеси від 13.11.2017р. та постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 20.02.2018р. не погодився відповідач, подав касаційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просив їх скасувати та ухвалити нове рішення про залишення позову без розгляду.

В обґрунтування касаційної скарги посилався на те, що з 01.01.2017р. Пенсійний фонд України та його органи звільнені від сплати судового збору, у зв?язку з чим бюджетом Пенсійного фонду України на 2017 рік кошти на сплату такого передбачені не були. В свою чергу, відповідно до ч. 2 ст. 73 Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування» забороняється використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим законом, а незаконне витрачання коштів Пенсійного фонду України тягне за собою дефіцит бюджету Пенсійного фонду, що породжує соціальну напругу у суспільсві і може сприяти невиконанню державою функцій по соціальному забезпеченню громадян.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права суд приходить до висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 168 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції до 15.12.2017р.) суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою особи, яка брала участь у справі, чи з власної ініціативи прийняти додаткову постанову чи постановити додаткову ухвалу у випадках, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до частини 1 статті 94 КАС України (у зазначеній редакції) якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судами встановлено, що при зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір в сумі 640 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи дублікатом квитанції №0.0.703708069.1 від 10.02.2017 р.

Постановою Київського районного суду м. Одеси від 25.05.2017р., залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 05.10.2017р., позов ОСОБА_1 задоволено.

Разом з тим, ухвалюючи постанову про задоволення позову, судом першої інстанції не було вирішено питання про розподіл судових витрат, яке, відповідно до змісту позовної заяви, позивач просила вирішити.

Ухвалюючи додаткову постанову та здійснюючи розподіл судових витрат, суд першої інстанції, з доводами якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені в повному обсязі, в силу положень частини 1 статті 94 КАС України понесені нею та документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 640,00 гривень підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі.

З такими висновками судів колегія суддів погоджується і вважає, що вони відповідають нормам матеріального та процесуального права і фактичним обставинам справи.

Мотиви та доводи, наведені у касаційній скарзі, висновки судів не спростовують та є безпідставними, оскільки судом встановлено, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір, позовні вимоги задоволено, питання про розподіл судових витрат не вирішено, а тому суди дійшли обґрунтованого висновку про необхідність ухвалення в цій частині додаткового судового рішення про присудження позивачу всіх здійснених нею документально підтверджених судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі.

Посилання в обґрунтування касаційної скарги на те, що органи Пенсійного фонду України звільнені від сплати судового збору, що на думку відповідача унеможливлює стягнення на користь позивача судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі є безпідставними та висновки судів також не спростовує, оскільки вказана обставина не звільняє суд від вирішення в порядку ст. 168 КАС України (в редакції до 15.12.2017р.) питання про розподіл судових витрат у разі, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Таким чином, оскільки при ухваленні судових рішень суди попередніх інстанцій порушень норм матеріального та процесуального права не допустили, тому суд прийшов до висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 345, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

Касаційну скаргу Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі залишити без задоволення, а додаткову постанову Київського районного суду м. Одеси від 13.11.2017р. та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 20.02.2018р. - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

О.П. Стародуб

Н.В. Коваленко

В.М. Кравчук