Справа № 813/2223/18
Суддя: Сподарик Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2018-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №813/2223/18
У Х В А Л А

про відмову у забезпеченні позову

18 червня 2018 року

Суддя Львівського окружного адміністративного суду Сподарик Наталія Іванівна, розглянувши заяву позивача про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом Приватного підприємства «Новелті» до Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправними та скасування постанов,-

В С Т А Н О В И В :

На розгляд до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Приватного підприємства «Новелті» (місцезнаходження: 80700, Львівська обл., Золочівський район, м.Золочів, вул.Кармелюка, 12; адреса для листування: 79007, м.Львів, вул. Листопадового Чину, 14/1) до Головного управління Держпраці у Львівській області (79007, м.Львів, вул.Листопадового Чину, 14/1) про визнання протиправними та скасування постанов про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 25.04.2018 року №ЛВ256/461/АВ/ФС1, №ЛВ256/461/АВ/ФС2.

Ухвалою суду від 04.06.2018 року вказану позовну заяву було залишено без руху.

Ухвалою суду від 13.06.2018 року в адміністративній справі відкрито спрощене позовне провадження.

15.06.2018 року від позивача до суду надійшла заява про забезпечення позову, шляхом зупинення стягнення на користь Управління Держпраці у Львівській області з Приватного підприємства «Новелті» штрафу в сумі 111690,00 грн. у виконавчому провадженні №56537437 з виконання постанови Управління Держпраці у Черкаській області №ЛВ256/461/АВ/ФС2 від 25.04.2018 року. Заява обгрунтована тим, що оскільки постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами є виконавчими документами і їх виконання здійснюється органами державної виконавчої служби, згідно положень Закону України «Про виконавче провадження», а тому несплата заявником штрафу, визначеного спірними постановами про накладення штрафу є підставою для арешту коштів, які знаходяться на рахунках позивача і арешту майна. Тож, за наведених підстав позивач просить суд вжити заходи забезпечення позову.

Заява про забезпечення позову розглядається судом в порядку ст.154 Кодексу адміністративного судочинства України без повідомлення учасників справи.

Перевіривши матеріали позовної заяви й заяву, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини першої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред’явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.151 КАС України, позов може бути забезпечено забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору.

Частина 2 ст.151 КАС України передбачає, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Із системного аналізу вимог наведених статей слідує, що заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим позовним вимогам, безпосередньо пов’язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Як передбачено ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

Виходячи із наведеного, у випадку звернення сторони із заявою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення із такою заявою.

Таким чином, із цією метою обов’язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов’язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Проте, із поданої заяви про забезпечення позову не вбачається підставності вжиття таких, а лише міститься посилання на те, що несплата ПП «Новелті» штрафу, визначеного спірними постановами про накладення штрафу є підставою для арешту коштів, які знаходяться на рахунках і арешту майна юридичної особи. Також, позивачем, окрім того, що у позовній заяві лише вказано на протиправність постанов про накладення штрафу, не наведено суду істотних обставин та не надано жодних доказів, які б вказували, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист та поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, або ж вказували на наявність очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень, та порушення у зв’язку із цим прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду.

Судом такі підстави також не встановлені.

Більш того, суд до доводів позивача у заяві про забезпечення позову ставиться критично, позаяк оцінку вказаним діям відповідача буде надано за наслідками розгляду справи по суті заявлених позовних вимог, а не на стадії розгляду заяви про забезпечення позову.

Окрім цього, слід зазначити, що сам факт подання до суду позову не може бути підставою для забезпечення позову. Водночас, важливим є зауважити, що при розгляді заяви про забезпечення позову не вирішується питання про законність або обґрунтованість позовних вимог по суті.

Водночас, суд вбачає за необхідне наголосити на тому, що порушене право позивача буде відновлене з моменту його порушення, якщо таке буде судом встановлено при розгляді справи по суті.

Таким чином, подана заява про забезпечення позову є необґрунтованою та непідтвердженою жодними доказами, а вжиттям такого заходу забезпечення позову фактично ухвалюється рішення без розгляду справи по суті, без встановлення будь-яких обставин, дослідження доказів у судовому засіданні, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову, тому у її задоволенні слід відмовити.

Окрім того, суд відзначає, що позивач просить забезпечити позов з підстав виконання постанови Управління Держпраці у Черкаській області від 25.04.2018 року, однак жодних постанов Управління Держпраці у Черкаській області від 25.04.2018 року до матеріалів позову та заяви про забезпечення позову позивачем не долучено і такі у даній справі не є предметом позову.

Більш того, суд звертає увагу позивача на те, що він не позбавлений можливості оскаржити постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження та арешт коштів боржника в окремому порядку.

Керуючись ст.ст.150, 154, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви позивача про забезпечення позову - відмовити повністю.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду в порядку, передбаченому ст.297 Кодексу адміністративного судочинства України, та у строки визначені ст.295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки визначені ст.256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя Сподарик Н.І.