Справа № 824/289/18-а
Суддя: Дембіцький Павло Дмитрович
Дата ухвалення: 2018-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2018 р. м. Чернівці Справа № 824/289/18-а

Суддя Чернівецького окружного адміністративного суду Дембіцький П.Д., розглянув в порядку письмового провадження справу адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

В поданому до суду адміністративному позові ОСОБА_1 (позивач) просить суд :

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області у призначенні позивачу пенсії за вислугою років у відповідності до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру»;

- зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувати позивачу до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», період роботи на помаді старшого інспектора прокуратури Чернівецької області з кадрових питань з 14.09.1994 року по 30.03.2000 року;

- зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області призначити позивачу пенсію за вислугою років згідно ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» з дня звернення до відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що листом від 02.10.2017 року № 17702/14 відповідачем відмовлено позивачу у призначені пенсії. Вказана відмова мотивована тим, що на день звернення у позивача відсутня необхідна вислуга років (23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років), а також тим, що відповідно до п. 5 прикінцевих положень закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII з 01.06.2015 року скасовані норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким призначаються пенсії, зокрема, відповідно до закону України «Про прокуратуру». Позивач вважає, що відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області у призначені мені пенсії за вислугою років є незаконною і такою, що порушує її гарантовані Конституцією соціальні права на пенсійне забезпечення, у звязку з чим позивач звернулася до суду.

Відповідачем до суду подано відзив на адміністративний позов відповідно до якого зазначив, що 21.09.2017 року позивач звернулася із заявою до Головного управління про призначення пенсії за вислугу років відповідно до закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VI. Розпорядженням № 6406 від 02.10.2017 року органом пенсійного фонду відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років керуючись нормами чинного законодавства України, у звязку з відсутністю підстав. Крім того, зазначив, що позивач працювала в прокуратурі Чернівецької області з 14.09.1994 року по 30.03.2000 року на посаді старшого інспектора з кадрових питань, дана посада не віднесена до посад державного службовця. Оскільки дана посада не віднесена до посад державного службовця, тому період роботи позивача з 14.09.1994 року по 30.03.2000 року не враховано до вислуги років. Права на призначення пенсії за вислугу років згідно поданої до головного управління заяви від 21.09.2017 року у ОСОБА_1 немає, оскільки у позивача відсутній необхідний стаж для призначення пенсії за вислугу років згідно закону України «Про прокуратуру», у звязку з чим вимоги позивача не підлягають задоволенню, а у позові слід відмовити.

У судовому засіданні позивач, представник позивача позов підтримав повністю, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просив суд задовольнити позовні вимоги, а також справу розглядати у порядку письмового провадження.

Представник відповідача заперечував проти позову, надала пояснення суду по суті спору, а також клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Згідно ч. 1 ст. 205 КАС України, у разі неявки відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

У частині 9 статті 205 КАС України зазначено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи приписи ст. 205 КАС України, суд вважає, що немає перешкодою для розгляду і вирішення справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні матеріали, письмові докази, всебічно та повно зясувавши всі обставини справи, обєктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, судом встановлено.

24.06.1994 року позивач закінчила Чернівецький кооперативний технікум за спеціальністю «Правознавство» та отримала диплом молодшого спеціаліста (а. с. 27-28).

14.09.1994 року наказом № 237-к прокуратури Чернівецької області позивача призначено на посаду інспектора з кадрових питань прокуратури з 14.09.1994 року з оплатою згідно штатного розпису (а. с. 21).

06.02.2000 року позивач закінчила національну юридичну академію України імені ОСОБА_2 та отримала диплом спеціаліста (а. с. 29-30).

28.03.2000 року наказом Прокуратури Чернівецької області № 69-к позивача призначено помічником прокурора м. Чернівці з 30.03.2000 року з посадовим окладом згідно штатного розпису, звільнивши її з посади старшого інспектора з кадрових питань прокуратури області (а. с. 22).

03.04.2001 року наказом Прокуратури Чернівецької області № 73-к ОСОБА_3 призначено помічником прокурора області з кадрових питань з 05.04.2001 року з посадовим окладом згідно штатного розпису, звільнивши її з посади помічника прокурора м. Чернівці (а. с. 23).

19.09.2002 року наказом Прокуратури Чернівецької області № 325-к ОСОБА_3 призначено на посаду прокурора відділу роботи з кадрами з 19.09.2002 року з посадовим окладом згідно штатного розпису, звільнивши її з посади помічника прокурора області з кадрових питань. Прізвище ОСОБА_3 змінено на ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про одруження 1-МИ№ 059562 від 21.02.2003 року (а. с. 19, 24)

28.12.2005 року наказом Прокуратури Чернівецької області № 585-к ОСОБА_1 призначено на посаду старшого прокурора відділу роботи з кадрами прокуратури області з 28.12.2005 року з посадовим окладом згідно штатного розпису, звільнивши її з посади прокурора цього відділу (а. с. 25).

Згідно запису трудової книжки від 08.12.2011 року позивач прийняла Присягу працівника прокуратури (а. с. 19-20).

04.04.2014 року наказом Прокуратури Чернівецької області № 173-к ОСОБА_1 призначено на посаду начальника відділу роботи з кадрами прокуратури Чернівецької області з 04.04.2014 року з посадовим окладом згідно штатного розпису, звільнивши її з посади старшого прокурора відділу роботи з кадрами прокуратури області. За високі досягнення у праці та виконання особливо-важливої роботи встановити ОСОБА_1 надбавку до посадового окладу з урахуванням надбавки за класний чин та вислугу років в розмірі 70 відсотків (а. с. 26).

21.09.2017 року позивач звернулася до ГУ Пенсійного фонду України в Чернівецькій області із заявою про призначення пенсії за вислугу років у відповідності ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VI (а. с. 56).

02.10.2017 року розпорядженням № 6406 від 02.10.2017 року органом Пенсійного фонду відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років, у звязку з тим, що до стажу, який дає право на пенсію за вислугу років може бути зараховано час роботи на прокурорських посадах з 30.03.2000 року по 21.09.2017 року. Таким чином, вислуга років складає 17 років 5 місяців 23 дні (а. с. 54-55).

З урахуванням дослідження письмових доказів наданих прокуратурою Чернівецької області, судом встановлено, що 14.09.1994 року наказом № 237-к прокуратури Чернівецької області позивача призначено на посаду старшого інспектора з кадрових питань прокуратури з 14.09.1994 року з оплатою згідно штатного розпису. За вказаний період позивачу не присвоювався ранг державного службовця та не здійснювались виплати надбавки за стаж державної служби. Крім того, прокуратура Чернівецької області не надала доказів про те, що вказана посада відносилась до посад державного службовця, як того вимагали нормативно правові акти та Закони. (а.с. 82-86).

Із матеріалів наданих Державним архівом Чернівецької області видно, що Наказом № 177 від 22 серпня 2005 року прокурора Чернівецької області видно, що вказаним наказом Затверджено положення «Про відділ роботи з кадрами прокуратури Чернівецької області» із змінами та доповненнями від 22.08.2005 року, в штаті якого працює: начальник відділу, прокурор відділу, спеціаліст 1 категорії відділу роботи з кадрами.

Посадовою інструкцією спеціаліста 1 категорії відділу роботи з кадрами Затверджено начальником відділу роботи з кадрами прокуратури Чернівецької області визначено, що спеціаліст 1 категорії відділу роботи з кадрами прокуратури Чернівецької області призначається на посаду прокурором Чернівецької області на конкурсній основі згідно Закону України «Про державну службу».

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини врегульовані наступними нормативно-правовими актами, чинними на час виникнення спірних правовідносин: Законом України «Про прокуратуру», Законом України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16.12.1993 (далі - Закон № 3723-ХІІ), Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим Постановою Кабінету міністрів України від 3 травня 1994 №283, (далі Порядок № 283).

Статтею 1 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.

Згідно частини 2 статті 15 Закону України «Про прокуратуру» зазначено, що прокурори в Україні мають єдиний статус незалежно від місця прокуратури в системі прокуратури України чи адміністративної посади, яку прокурор обіймає у прокуратурі.

Частиною 1 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» визначено пенсійне забезпечення працівників прокуратури: Прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше:

з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року - 23 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років 6 місяців;

Частиною 6 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, зазначених у статті 15 цього Закону, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, суддями; на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою; у науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання; на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Національній академії прокуратури України; на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання; відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.

Частиною 8 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що право на пенсію за вислугу років мають особи, які безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії працюють в органах прокуратури чи в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України, а також особи, звільнені з прокурорських посад органів прокуратури за станом здоровя, у звязку з ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури, в якому особа обіймає посаду, або у звязку із скороченням кількості прокурорів, у звязку з обранням їх на виборні посади в органах державної влади чи органах місцевого самоврядування.

За приписами ст. 1 Закону № 3723-ХІІ державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Постановою Верховної Ради України "Про введення в дію Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3724-XII (чинної на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що дія Закону України "Про державну службу" поширюється на працівників державних органів Республіки Крим, органів місцевого та регіонального самоврядування, які прирівнюються до відповідних категорій посад службовців, якщо інше не передбачено законодавством України.

Відповідно ст. 2 Закону № 3723-ХІІ посада - це визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу та його апарату, на яку покладено встановлене нормативними актами коло службових повноважень.

Посадовими особами відповідно до цього Закону вважаються керівники та заступники керівників державних органів та їх апарату, інші державні службовці, на яких законами або іншими нормативними актами покладено здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій.

Згідно ст. 17 Закону № 3723-ХІІ громадяни України, які вперше зараховуються на державну службу, приймають Присягу такого змісту:

"Повністю усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю, що буду вірно служити народові України, суворо дотримувати Конституції та законів України, сприяти втіленню їх у життя, зміцнювати їх авторитет, охороняти права, свободи і законні інтереси громадян, з гідністю нести високе звання державного службовця, сумлінно виконувати свої обов'язки".

Державний службовець підписує текст Присяги, який зберігається за місцем роботи. Про прийняття Присяги робиться запис у трудовій книжці.

Згідно ст. 24 Закону № 3723-ХІІ прийняття на державну службу, просування по ній службовців, стимулювання їх праці, вирішення інших питань, пов'язаних із службою, проводиться відповідно до категорій посад службовців, а також згідно з рангами, які їм присвоюються.

Відповідно ст. 25 Закону № 3723-ХІІ основними критеріями класифікації посад державних службовців є організаційно-правовий рівень органу, який приймає їх на роботу, обсяг і характер компетенції на конкретній посаді, роль і місце посади в структурі державного органу.

Установлюються такі категорії посад державних службовців:

шоста категорія - посади керівників управлінь, відділів, служб районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, спеціалісти управлінь, відділів, служб обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, інші прирівняні до них посади;

сьома категорія - посади спеціалістів районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, їх управлінь і відділів, інші прирівняні до них посади.

Віднесення існуючих посад державних службовців, не перелічених у цій статті, а також віднесення до відповідної категорії нових посад державних службовців проводиться Кабінетом Міністрів України за погодженням з відповідним державним органом.

Відповідно ст. 26 Закону № 3723-ХІІ при прийнятті на державну службу службовцю присвоюється ранг у межах відповідної категорії посад.

У трудовій книжці державного службовця робиться запис про присвоєння, зміну і позбавлення відповідного рангу.

Відповідно до приписів ст. 33 Закону №3723-ХІІ оплата праці державних службовців повинна забезпечувати достатні матеріальні умови для незалежного виконання службових обов'язків, сприяти укомплектуванню апарату державних органів компетентними і досвідченими кадрами, стимулювати їх сумлінну та ініціативну працю.

Заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Посадові оклади державних службовців установлюються залежно від складності та рівня відповідальності виконуваних службових обов'язків.

Доплата за ранг провадиться відповідно до рангу, присвоєного державному службовцю.

Надбавка за вислугу років виплачується державним службовцям щомісячно у відсотках до посадового окладу з урахуванням доплати за ранг і залежно від стажу державної служби у таких розмірах: понад 3 роки - 10, понад 5 років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків.

Державним службовцям можуть установлюватися надбавки за високі досягнення у праці і виконання особливо важливої роботи, доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників та інші надбавки і доплати, а також надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.

Умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є Державний бюджет України та інші джерела, визначені для цієї мети положеннями про органи державної виконавчої влади, затвердженими указами Президента України та постановами Кабінету Міністрів України.

Скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення посадових окладів, надбавок до них та фінансування інших, передбачених цим Законом, гарантій, пільг і компенсацій

Відповідно до п. 2 Порядок № 283 до стажу державної служби зараховується робота (служба) в тому числі: на посадах державних службовців у державних органах, передбачених у статті 25 Закону України "Про державну службу", а також на посадах, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад державних службовців; на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв'язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів; на посадах керівних працівників і спеціалістів державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР згідно з додатком.

Згідно п. 4 Порядку № 283 документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка та інші документи, які відповідно до чинного законодавства підтверджують стаж роботи. Скарги, пов'язані з визначенням стажу роботи державних службовців, розглядаються згідно з чинним законодавством.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про доповнення Порядку обчислення стажу державної служби" від 10.11.1994 № 758 доповнено п. 3 Порядку № 283.

Відповідно до вказаної Постанови до стажу державної служби зараховуються всі періоди роботи на посадах службовців в органах, зазначених у п. 2 Порядку обчислення стажу державної служби та додатку до нього, якщо при просуванні по службі вони зайняли посади державних службовців.

Згідно з п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Зі змісту роз'яснення Головного управління державної служби при Кабінеті Міністрів України "Щодо практичного застосування постанов Кабінету Міністрів України від 10.11.1994 № 758 "Про доповнення до Порядку обчислення стажу державної служби" і від 08.06.1995 № 397 "Про доповнення постанови Кабінету Міністрів України від 10.10.1994 № 758, під терміном "просування по службі" треба розуміти безпосередній перехід з посади службовця на посаду державного службовця у період роботи в державних органах, які передбачені п. 2 Порядку № 283, а в разі переходу після 01.01.1994 - за умови, що перехід (переведення) відбувся через конкурс.

При цьому до стажу державної служби зараховуються всі періоди безперервної роботи службовцем у державних органах, що передбачені п. 2 Порядку обчислення стажу державної служби та додатку до нього, які передували переходу на посаду державного службовця до 8 червня 1995 року.

Таким чином, обов'язковою умовою для зарахування роботи до стажу державної служби є те, що особа повинна безперервно займати відповідну керівну посаду чи посаду спеціаліста в органах визначених Порядком № 283 та при просуванні по службі зайняти посаду державного службовця.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивач працювала, в прокуратурі Чернівецької області на наступних посадах, зокрема: з 14.09.1994 року по 30.03.2000 року на посаді старшого інспектора з кадрових питань прокуратури Чернівецької області; з 30.03.2000 року по 05.04.2001 року на посаді помічника прокурора міста Чернівці; з 05.04.2001 року по 19.09.2002 року на посаді помічника прокурора області з кадрових питань; з 19.09.2002 року по 28.12.2005 року на посаді прокурора відділу роботи з кадрами прокуратури області; з 28.12.2005 року 04.04.2014 року на посаді старшого прокурора відділу роботи з кадрами прокуратури області; з 04.04.2014 року на посаді начальника відділу роботи з кадрами прокуратури області.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про умови оплати праці працівників органів прокуратури" від 21.01.1993 № 38 посада інспектора прокуратури віднесена до посад службовців.

Судом встановлено, що позивач при прийняті на роботу та призначенні на посаду старшого інспектора з кадрових питань прокуратури Чернівецької області 14.09.1994 року не приймала Присяги Державного службовця, а у трудовій книжці відсутній запис Про прийняття Присяги державного службовця, позивачу не присвоювався ранг державного службовця та не здійснювалась виплата надбавки за стаж роботи державної служби.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Оцінюючи правомірність дій та рішень відповідача, суд керується критеріями, закріпленими у ч. 2 ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, яких повинні дотримуватися суб'єкти владних повноважень при реалізації дискреційних повноважень.

Відповідно до положень, закріплених ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 73 КАС України передбачено належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74-76 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як зазначено ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідач при прийняті розгляді заяви позивача про призначення пенсії повністю врахував всі обставини, а також записи в трудовій книжці та інші, які вказують про відсутність доказів про те, що вказана посада відносилась до посад державного службовця, правомірно прийняв оскаржуване рішення.

Суд при вирішенні спору не бере до уваги пояснення позивача, його представника про те, що відповідач при прийняті оскаржуваного рішення не врахував вимоги законів, оскільки судом встановлено, що посада старшого інспектора з кадрових питань прокуратури Чернівецької області в період із 14.09.1994 року по 30.03.2000 року, не відносилась до посад державного службовця.

Таким чином, зважаючи на наведені вище норми законодавства та встановлені судом обставини справи, суд вважає, що адміністративний позов не підлягає до задоволення.

Аналізуючи викладене, оцінюючи все в сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому у його задоволені необхідно відмовити.

Частиною 1 статті 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно частини 5 статті 86 КАС України видно, що у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідач не надав доказів щодо понесення судових витрат.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 2, 5, 9, 72-80, 90, 139, 241-246, 250, 255 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні позову повністю.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Суддя П.Д. Дембіцький