Справа № 804/3107/18
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2018-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2018 року Справа № 804/3107/18
Дніпропетровській окружний адміністративний суд у складі судді Ількова В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (письмовому провадженні) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, у якому позивач просить:
- визнати відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про призначення ОСОБА_1 пенсії згідно ст. 37 Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб - протиправною;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію з 17.01.2018 року і в подальшому проводити позивачу нарахування та виплати пенсії згідно чинного законодавства України та ст. 37 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб;
- постанову суду допустити до негайного виконання у відповідності до ст. 256 КАС України.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що ОСОБА_2 (надалі ОСОБА_2 ), її чоловік, брав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. За наслідками участі в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС він отримав захворювання, що стало причиною його смерті. Згідно з витягу з протоколу засідань Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв №5097 від 15.12.2016 року захворювання, що стало причиною смерті її чоловіка пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. ОСОБА_1 звернулась до відповідача з заявою про призначення їй дострокової пенсії як вдови померлого ліквідатора. Рішенням, оформленим листом від 16.03.2018 року №Ш310418 Головного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області відмовлено у призначені дострокової пенсії за віком, оскільки пенсії в разі втрати годувальника подаються через уповноважені структурні підрозділи відомства, в якому годувальник проходив службу, а саме до районного військового комісаріату за місцем проживання.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.05.2018 р. відкрито спрощене провадження у адміністративній справі та призначено її розгляд без виклику сторін.
Представник відповідача надав до суду відзив на адміністративний позов, в якому проти позову заперечував. Зазначив, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головну управлінні Пенсійного фонду України Дніпропетровської області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Порядок переведення пенсій, призначених за одним законом на пенсії згідно іншого Закону не передбачений нормативно-правовими документами. Призначення пенсії, зокрема пенсії по втраті годувальника, відбувається згідно Розділу IV Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» з дотриманням вимог Порядку №3-1. Пунктом 2 Порядку №3-1 передбачено, що заяви про призначення пенсії у разі втрати годувальника подаються членами сім`ї померлого годувальника, якому на момент смерті не було призначено пенсію (померлому ОСОБА_2 пенсія відповідно до Закону №2262-XII не призначалась та на обліку в Головному управлінні як військовий пенсіонер він не перебував), до органів, що призначають пенсії, через уповноважені структурні підрозділи міністерства та інших. Відповідно до наказу Міністерства оборони України №530 від 14.08.2014 року підготовка і подання до органів, що призначають пенсії документів здійснюється Дніпропетровським обласним військовим комісаріатом. Листом від 13.03.2018 року позивачу було повідомлено про необхідність звернутись до військового комісаріату для призначення пенсії за Законом №2262-XII. Однак, позивачем не було дотримано порядку призначення пенсій при звернені до Головного управління за призначенням пенсії за Законом №2262-XII. Крім того, на думку відповідача, у позивача відсутнє право на отримання пенсії по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», оскільки її чоловік не був військовослужбовцем, а був лише військовозобов`язаним.
Розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до ст. 263 КАС України без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.
Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив таке.
11.09.1974 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис за №599.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 (а.с.12).
Відповідно до витягу з протоколу засідань Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв №5097 від 15.12.2016 року захворювання, що стало причиною смерті її чоловіка пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с.17).
Посилаючись на такі обставини, а також на факт того, що позивач є пенсіонером та отримує пенсію, ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою про перехід на інший вид пенсії згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб».
Рішенням відповідача, оформленим листом №ш 3104-18 від 16.03.2018 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком, посилаючись на те, що заяви на первинне призначення пенсії в разі втрати годувальника подаються через уповноважені структурні підрозділи відомства, в якому годувальник проходив службу, а саме до районного військового комісаріату за місцем проживання. Після оформлення всіх документів, необхідних для призначення пенсії уповноважений орган надає подання разом з документами до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та запропонували ОСОБА_1 звернутися до військового комісаріату (а.с.19).

Не погоджуюсь із рішенням відповідача та вважаючи своє право на призначення пенсії порушеним, ОСОБА_4 звернулася до суду із цим позовом.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду непрацездатними.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відповідно до ст.7 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", до інвалідів війни належать інваліди з числа військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювань, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчанням із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.

Згідно із ст.10 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", чинність цього Закону поширюється на ... сім`ї військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу, які призивалися на збори військовозобов`язаних Міністерства оборони, органів внутрішніх справ і державної безпеки колишнього Союзу РСР і загинули (померли) під час виконання завдань по охороні громадського порядку при надзвичайних ситуаціях, пов`язаних з антигромадськими проявами.

Відповідно до примітки до ст.10 ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", до військовослужбовців належать: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби, військовозобов`язані, призвані на військові збори, військовослужбовці - жінки, а також сержанти (старшини), солдати (матроси), які перебувають (перебували) на дійсній строковій службі у збройних силах, керівний і оперативний склад органів Комітету державної безпеки, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а також інших військових формувань.

Згідно з посвідченням серії НОМЕР_2 ОСОБА_4 встановлено статус „члена сім`ї померлого ветерана війни", згідно п.1 ст.10 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, яка має право на пільги, встановлені законодавством України для сімей загиблих (померлих) ветеранів війни (а.с.10).

Отже, твердження відповідача, стосовно відсутності у позивача права на отримання пенсії по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», оскільки її чоловік не був військовослужбовцем, а був лише військовозобов`язаним не відповідають нормам чинного законодавства України, оскільки за нормами вказаних законів такі особи прирівнюються до військовослужбовців.

Аналогічна правова позиція викладена й в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 20.05.2014 року у справі № К/9991/4251/12.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 49 Конституції України передбачено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з частиною першою статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революція Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

Частиною другою цієї статті встановлено, що непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Частиною третьою цієї ж статті визначено, що до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до частини першої статті 37 цього Закону пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Згідно із ст.10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

В силу вимог частини першої статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XII від 28.02.1991, пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством. Дружинам (чоловікам), які втратили годувальника із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесених до категорії 1, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від причинного зв`язку смерті з Чорнобильською катастрофою.

Виходячи зі змісту наведених норм, отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника безпосередньо залежить від виду та розміру пенсійного забезпечення, що була призначена померлому годувальнику.

За правилами частини третьої статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XII від 28.02.1991, умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

Так, абзацом першим пункту першого Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 р. №1210 (чинним на момент смерті годувальника) встановлено, що пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54 і 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.

На момент звернення позивача до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії по втраті годувальника механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи регулювався Порядком обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1210 від 23.11.2011 року.

Відповідно до підпункту 4 пункту 11 вказаного Порядку мінімальний розмір пенсії для непрацездатних членів сімї померлого годувальника, які були на його утриманні, становить: на одного непрацездатного члена сімї - 50 відсотків пенсії по інвалідності померлого годувальника.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність у відповідача правових підстав для відмови ОСОБА_1 у призначенні (в порядку переведення з одного виду пенсії на інший) їй пенсії по втраті годувальника (чоловіка ОСОБА_2 ) відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XII від 28.02.1991 у розмірі 50% пенсії по інвалідності померлого годувальника.

У силу вимог статті 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XII від 28.02.1991, для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, як особа з інвалідністю з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, - категорія 1.

Як вже було встановлено судом, ОСОБА_2 був особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (інвалід 3 групи) та учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в 1987 році.

Згідно із статтею 45 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 року сім`я, яка має право на пенсію в разі втрати годувальника, може звертатися за призначенням пенсії в будь-який час після смерті або встановлення безвісної відсутності годувальника без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до частини третьої загальнообов`язкове переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Враховуючи встановлені в ході судового розгляду обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, відмовляючи ОСОБА_1 у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника (в порядку переведення з одного виду пенсії на інший) діяло не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому відповідні позовні вимоги підлягають до задоволення наряду з вимогами про зобов`язання призначити, нарахувати і виплатити ОСОБА_4 пенсію у зв`язку з втратою годувальника з 27.02.2018 року (дата звернення позивача з заявою) у відповідності до вимог статті 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XII від 28.02.1991 р. та прийнятими на її реалізацію підзаконними нормативно-правовими актами (з урахуванням дискреційних повноважень відповідача на визначення конкретного розміру такої пенсії).

При цьому суд зазначає, що призначення, нарахування та виплата зазначеної пенсії здійснюється відповідно до вимог статті 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XII від 28.02.1991 та Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1210 від 23.11.2011.

Таким чином, суд у відповідності до вимог ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог в цій частині та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області призначити, нарахувати і виплатити ОСОБА_1 з 27.02.2018 року пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до вимог статті 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XII від 28.02.1991 та Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1210 від 23.11.2011 року у розмірі встановленому ст. 37 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності вчинених ним дій.

При зазначених обставинах, вимоги позивача правомірні, обґрунтовані і підлягають до часткового задоволення, оскільки суд вийшов за межі позовних вимог, а заперечення відповідача суд відхиляє як безпідставні і такі, що суперечать чинному законодавству та фактичним обставинам справи.

Правові підстави для застосування статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у суду відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії у розмірі згідно ст. 37 Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області призначити, нарахувати і виплатити ОСОБА_1 з 27.02.2018 року пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до вимог статті 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XII від 28.02.1991 та Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1210 від 23.11.2011 року у розмірі встановленому ст. 37 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В Ільков