Справа № 826/9758/17
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2018-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 червня 2018 року № 826/9758/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді-доповідача Келеберди В.І., Качура І.А., Федорчук А.Б., розглянувши у письмовому провадженні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправним та скасування наказу від 25 травня 2017 року № 1822/7 «Про відмову у задоволенні скарги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», зобов'язання вчинити дії.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», Банк) звернулося до суду з позовом до Міністерства юстиції України та просить суд:

визнати протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України, яка полягає у несвоєчасному, з порушенням строків, визначених частиною третьою статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», розгляді та вирішенні скарги АТ «Райффайзен Банк Аваль» № 140/8/340 від 15 лютого 2017 року на рішення та дії державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової О.М.;

визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства юстиції України у формі наказу від 25 травня 2017 року № 1822/7 «Про відмову у задоволенні скарги АТ «Райффайзен Банк Аваль» від 15 лютого 2017 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 15 лютого 2017 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» подано скаргу за № 140/8/340 від 15 лютого 2017 року до Міністерства юстиції України на рішення та дії державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової О.М. щодо прийняття 14 та 15 грудня 2016 року нею як державним реєстратором рішень та вчинення дій по внесенню ряду змін до Інформації про державну реєстрацію іпотек та державну реєстрацію обтяження шляхом заміни АТ «Райффайзен Банк Аваль» як Іпотекодержателя та Обтяжувача заставного нерухомого майна на інших юридичних осіб на підставі підроблених від імені Банку підписів та печатки на договорах відступлення права вимоги від 22-29 квітня 2010 року.

Після неодноразових звернень щодо результатів розгляду скарги, лише 26 травня 2017 року позивач отримав наказ Міністерства юстиції України № 1822/7 від 25 травня 2017 року про відмову у задоволенні скарги у зв'язку з її оформленням без дотримання вимог, визначених частиною п'ятою статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а саме: додані до скарги копії документів не засвідчені у встановленому порядку.

Посилаючись на те, що Міністерством юстиції України не розглянуто подану скаргу уподовж максимально відведеного чинним законодавством 45-денного терміну, а також на те, що Банк, подаючи скаргу, засвідчив усі документи, крім тих, які є у загальному доступі, позивач вважає, що Міністерство юстиції України проявило бездіяльність, а також поверховий та формальний підхід під час вирішення питання щодо відповідності поданої скарги вимогам частини п'ятої статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідачем подано до суду заперечення проти позову, а також матеріали за скаргою АТ «Райффайзен Банк Аваль».

Ухвалою суду від 09 серпня 2017 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/9758/17, призначено її до розгляду у судовому засіданні.

Ухвалою суду від 11 жовтня 2017 року (протокольною) визначено продовжувати розгляд справи у порядку письмового провадження на підставі частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції чинній на час вчинення процесуальної дії.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу, адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Оцінивши у письмовому провадженні подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив наступне.

15 лютого 2017 року АТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», звернулося до Міністерства юстиції України із скаргою на рішення та дії державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової О.М. щодо прийняття 14 та 15 грудня 2016 року нею як державним реєстратором рішень та вчинення дій по внесенню ряду змін до Інформації про державну реєстрацію іпотек та державну реєстрацію обтяження шляхом заміни АТ «Райффайзен Банк Аваль» як Іпотекодержателя та Обтяжувача заставного нерухомого майна на інших юридичних осіб на підставі підроблених від імені Банку підписів та печатки на договорах відступлення права вимоги від 22-29 квітня 2010 року.

15 березня та 14 квітня 2017 року Банк звертався до Міністерства юстиції України із заявами стосовно повідомлення інформації про рух скарги та результатів її розгляду, проте, звернення залишилися без відповіді.

26 травня 2017 року листом Міністерства юстиції України № 4231-0-33-17/19К позивача повідомлено про результати розгляду його скарги та направлено йому оскаржуваний наказ Міністерства юстиції України від 25 травня 2017 року № 1822/7 «Про відмову у задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» від 15 лютого 2017 року.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам в частині позову щодо визнання протиправною бездіяльності Міністерства юстиції України, яка полягає у недотриманні вимог чинного законодавства щодо строків розгляду та вирішення скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України, суд виходить з того, що відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямовані на забезпечення визнання та захисту державою таких прав, регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року N 1952-IV в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон № 1952-IV).

Відповідно до пункту 1 статті 2 Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності у сфері державної реєстрації прав врегульований статтею 37 Закону № 1952-ІV, зокрема, рішення, дії чи бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Міністерство юстиції України розглядає скарги:

1) на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі рішення суду, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір);

2) на рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 37 Закону № 1952- IV у разі якщо розгляд та вирішення скарги потребують перевірки діяльності державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав, а також залучення скаржника чи інших осіб, Міністерство юстиції України та його територіальні органи можуть подовжити строки розгляду та вирішення скарги, повідомивши про це скаржника.

При цьому загальний строк розгляду та вирішення скарги не може перевищувати 45 календарних днів.

Порядок розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України визначається Кабінетом Міністрів України, яким постановою від 25 грудня 2015 року № 1128 затверджено Порядок розгляду скарг у сфері державної реєстрації (далі - Порядок № 1128), яким визначається процедура розгляду відповідно до Законів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та «Про державну реєстрацію юридичних осіб-підприємців та громадських формувань» скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації, територіального органу Мінюсту, що здійснюється Міністерством юстиції України та його територіальними органами.

Розгляд скарг здійснюється у строки, встановлені Законом України «Про звернення громадян» з урахуванням особливостей, передбачених законами «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та «Про державну реєстрацію юридичних осіб-підприємців та громадських формувань», які обраховуються з моменту реєстрації її суб'єктом розгляду скарги (частина четверта Порядку № 1128).

Частиною четвертою статті 37 Закону № 1952- IV визначено, що днем подання скарги вважається день її фактичного отримання Міністерством юстиції України або його територіальним органом, а в разі надсилання скарги поштою - дата отримання відділенням поштового зв'язку від скаржника поштового відправлення зі скаргою, яка зазначена відділенням поштового зв'язку в повідомленні про вручення поштового відправлення або на конверті.

Як вбачається з матеріалів справи, скарга ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» від 15 лютого 2017 року № 140/8/340 на рішення та дії державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової О.М. щодо прийняття 14 та 15 грудня 2016 року нею як державним реєстратором рішень та вчинення дій по внесенню ряду змін до Інформації про державну реєстрацію іпотек та державну реєстрацію обтяження шляхом заміни АТ «Райффайзен Банк Аваль» як Іпотекодержателя та Обтяжувача заставного нерухомого майна на інших юридичних осіб на підставі підроблених від імені Банку підписів та печатки на договорах відступлення права вимоги від 22-29 квітня 2010 року, отримана Міністерством юстиції України нарочно 15 лютого 2017 року та зареєстровано за вхідним номером 4231-0-33-17.

Наказ Міністерства юстиції України «Про відмову у задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» № 1822/7 від 15 лютого 2017 року прийнятий 25 травня 2017 року, тобто через 3 місяці та 10 днів, що є порушенням визначеного частиною четвертою статті 37 Закону № 1952- IV строку розгляду скарги.

Будь-яких рішень щодо продовження строку розгляду скарги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» Міністерством юстиції України не приймалося, до матеріалів справи до надано.

Крім того, у письмових заперечення представника Міністерства юстиції України жодних пояснень, обґрунтувань, причин порушення строків розгляду скарги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» від 15 лютого 2017 року не наведено.

З огляду на такі обставини, суд приходить до висновку, що твердження позивача щодо порушення Міністерством юстиції України строку розгляду скарги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» від 15 лютого 2017 року є обґрунтованими та підтвердженими достатніми доказами, у зв'язку з чим, з огляду на відсутність пояснень причин порушення такого строку з боку відповідача, суд вбачає його протиправну бездіяльність.

В частині підстав для відмови у задоволенні скарги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» від 15 лютого 2017 року, зазначених в оскаржуваному наказі Міністерства юстиції України, суд зазначає наступне.

Як вбачається з оскаржуваного наказу Міністерства юстиції України від 25 травня 2017 року № 1822/7, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відмовлено у задоволенні скарги від 15 лютого 2017 року у зв'язку з тим, що скарга оформлена без дотримання вимог, визначених частиною п'ятою статті 37 Закону України 1952- IV, а саме: додані до скарги копії документів не засвідчені в установленому порядку.

У висновку Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 12 травня 2017 року, який передував винесенню оскаржуваного наказу, зазначено, що відповідно до частини п'ятої статті 37 Закону № 1952- IV до скарги додаються засвідчені у встановленому порідку копії документів, що підтверджують факт порушення прав скаржника у результаті прийняття рішення державним реєстратором (за наявності), а також, якщо скарга подається представником скаржника, довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження такого представника, або копія такого документа, засвідчена в установленому порядку.

У висновку від 12 травня 2017 року, як і у запереченнях відповідача, також зазначено, що наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07 квітня 2003 року № 55 затверджено Національний стандарт України «Вимоги до оформлення документів» ДСТУ 4163-2003, у пункті 5.27 якого зазначено, що відмітка про засвідчення копії документа складається зі слів «Згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії. Відповідно до пункту 1.1 розділу 1 Стандарту він поширюється на організаційно-розпорядчі документи - постанови, розпорядження, накази, положення, рішення, протоколи, акти, листи тощо, створювані в результаті діяльності: органів державної влади України, органів місцевого самоврядування; підприємств, установ, організацій та їх об'єднань усіх форм власності.

Згідно пункту 5 Порядку № 1128 перед розглядом скарги по суті Комісія вивчає скаргу для встановлення:

1) чи віднесено розгляд скарги, зокрема, відповідно до Закону до повноважень суб'єкта розгляду скарги (належний суб'єкт розгляду скарги);

2) чи дотримано вимоги, зокрема, Закону щодо строків подання скарги, вимог щодо її оформлення та/або щодо документів, що долучаються до скарги;

3) чи наявні (відсутні) інші скарги у суб'єкта розгляду скарги.

У разі, коли встановлено порушення вимог Закону щодо строків подання скарги, вимог щодо її оформлення та/або щодо документів, що долучаються до скарги, суб'єкт розгляду скарги на підстав висновку Комісії приймає мотивоване рішення про відмову у розгляді скарги без розгляду її по суті у формі наказу.

Пунктом 1 частини восьмої статті 37 Закону № 1952- IV встановлено, що Міністерство юстиції України та його територіальні органи відмовляють у задоволенні скарги, зокрема, якщо скарга оформлена без дотримання вимог, визначених частиною п'ятою цієї статті.

У підсумку Комісією зазначено, що скаржником додані до скарги копії документів, що підтверджують факт порушення прав скаржника у результаті прийняття рішення державним реєстратором, не засвідчені у встановленому порядку, чим порушено вимоги частини п'ятої статті 37 Закону.

Суд зазначає, що Комісією з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації у висновку від 12 травня 2017 року не зазначено копії яких саме документів не засвідчені у встановленому порядку скаржником ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

Водночас, подаючи скаргу від 15 лютого 2017 року, позивач додав до неї:

- інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 78363487 від 18 січня 2017 року, що була отримана в електронній формі, в якій вказана інформація щодо зміни Обтяжувача (Іпотекодержателя) заставного нерухомого майна Банку та підстави внесення неправомірних, на думку позивача, записів;

- копії Договорів відступлення права вимоги від 22-29 квітня 2010 року, які не підписувалися та не укладалися АТ «Райффайзен Банк Аваль» та його представниками, що стало також предметом звернення Банку до правоохоронних органів.

Отже, інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно як і всі інші відомості, що є відкритими та загальнодоступними як за об'єктом нерухомого майна, так і за суб'єктом права, є інформацією відкритою, загальнодоступною та платною, крім випадків, передбачених цим Законом (частина перша статті 32 Закону 1952- IV).

Стосовно доданих до скарги Договорів відступлення права вимоги від 22-29 квітня 2010 року, то за інформацією позивача такі договори не укладалися АТ «Райффайзен Банк Аваль» та є предметом досудового розслідування у кримінальному провадженні, що здійснюється слідчим відділом Печерського управління поліції ГУ НП у м. Києві, про що свідчить лист Головного слідчого управління Головного управління Національної поліції України від 27 вересня 2017 року № 18203/24/3/2-2017.

Таким чином, додані документи не потребували засвідчення позивачем, оскільки частково були загальнодоступними, а в іншій частині не укладалися ним та не підписувалися, і в цій частині належна оцінка їм буде надана з боку органів досудового слідства.

За таких обставин суд приходить до висновку, що відмова у задоволенні скарги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» з підстав її оформлення без дотримання вимог, визначених частиною п'ятою статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а саме: не засвідчення в установленому порядку копій документів, доданих до скарги, є необґрунтованою.

Як зазначено у параграфі 70 рішення Європейського суду з прав людини від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України» ‹…Суд підкреслює особливу важливість принципу «добросовісної влади». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належній і якомога послідовні ший спосіб…?. Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок… і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси… Принцип «добросовісної влади» як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (рішення «Москаль проти Польщі»)… Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків (рішення «Лелас проти Хорватії»). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються…›

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади утворення та організації діяльності органів виконавчої влади врегульовано Законом України «Про центральні органи виконавчої влади».

Відповідно до статті 3 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» Міністерства, інші центральні органи виконавчої влади у своїй діяльності керуються Конституцією України, цим та іншими законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства України. Організація, повноваження і порядок діяльності міністерств, інших центральних органів виконавчої влади визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України. Положення про міністерства, інші центральні органи виконавчої влади затверджує Кабінет Міністрів України.

Згідно з пунктом 1 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 липня 2014 року №228, Міністерство юстиції України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Міністерство юстиції України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку що рішення відповідача, оформлене у вигляді наказу від 25 травня 2017 року № 1822/7 є протиправним та підлягає скасуванню, а тому позовні вимоги і в даній частині підлягають задоволенню.

Відповідачем під час розгляду справи встановлені судом обставини не спростовано, належних та необхідних доказів, які б свідчили про безпідставність заявлених позовних вимог не надано.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу позову, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, адміністративний позов підлягає задоволенню.

Окрім того, відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З долученого до матеріалів справи платіжного доручення № 611841 від 04 серпня 2017 року вбачається сплата позивачем судових витрат у виді судового збору на загальну суму 4 800,00 грн.

Керуючись статтями 72-73, 76-77, 139, 143, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України, яка полягає у несвоєчасному, з порушенням строків, визначених частиною третьою статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», розгляді та вирішенні скарги АТ «Райффайзен Банк Аваль» № 140/8/340 від 15 лютого 2017 року на рішення та дії державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової О.М.

Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 25 травня 2017 року № 1822/7 «Про відмову у задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» від 15 лютого 2017 року».

Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (01011, м. Київ, вул.. Лєскова, 9, ) судові витрати у розмірі 4 800,00 грн. (чотири тисячі вісімсот грн. 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Городецького, 13, ).

Відповідно до частини першої статті 293 Кодексу адміністративного судочинства України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя-доповідач В.І. Келеберда

Судді І.А. Качур

А.Б. Федорчук