Справа № 817/1061/18
Суддя: Борискін С.А.
Дата ухвалення: 2018-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

11 червня 2018 року м. Рівне №817/1061/18

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Борискіна С.А. за участю секретаря судового засідання Ковальчук Г.М та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1 , представник Шендера О.М.,

відповідача: представники Каптан М.В. (в режимі відеоконференції), Горілий А.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доВійськової частини НОМЕР_1
про стягнення грошового забезпечення,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі ВЧ НОМЕР_1 , відповідач) про визнання частково протиправним наказу від 25.12.2017 №179 Командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині), зобов`язавши відповідача виключити з наказу: підставу звільнення позивача підпункт "є" пункту 1 частини 8 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", "... який знаходився з 28.08.2015 у самовільному залишенні військової частини згідно наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 28.08.2015 №240", про стягнення з відповідача на користь позивача грошового забезпечення за період з 30.04.2015 по 25.12.2017, а також стягнення з відповідача компенсації за невикористану відпустку за 2014 рік.

Ухвалою суду від 17.04.2018 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Розгляд справи по суті призначено у відкритому судовому засіданні на 18.05.2018 о 11:00 год. в залі судових засідань Рівненського окружного адміністративного суду (м. Рівне, вул. 16 Липня 87).

08.05.2018 відповідачем подано відзив на позовну заяву, у відповідності до якого Військова частина НОМЕР_1 позов не визнає з підстав його безпідставності та необґрунтованості. Також вважає, що позивачем пропущено місячний строк звернення до суду без поважних причин. Повідомляє, що умовне найменування Військової частини польова пошта НОМЕР_2 30.06.2017 анульоване та переведено на умовне найменування мирного часу Військова частина НОМЕР_1 , а Військова частина НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) з 01.01.2015 перебуває на фінансовому забезпеченні у Військовій частині НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ). З 29.10.2017 Військова частина НОМЕР_1 перебуває в районах проведення Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей. Оскаржуваний наказ вважає правомірним, оскільки він був прийнятий на виконання вимог рішення у справі №817/3114/15, з урахуванням підтвердженості самовільного залишення позивачем військової частини на строк понад 10 діб. Наголошує, що відносно ОСОБА_1 відкрито кримінальне провадження, правова кваліфікація за яке передбачена ч.2 ст. 413 Кримінального кодексу України. Щодо вимоги про стягнення з відповідача компенсації за невикористану відпусту за 2014 рік зазначає, що така вимога не може бути задоволеною, оскільки позивач в повному обсязі використав та реалізував своє право на відпустку протягом 2014-2015 років (а.с.35-42).

Ухвалою суду від 10.05.2018 клопотання відповідача про здійснення судового засідання в режимі відеоконференції, - задоволено. Викликано у судове засідання, призначене на 18.05.2018 о 11:00 год., відповідача - Військову частину НОМЕР_1 (його представників) у режимі відеоконференції, забезпечення якої доручено Мар`їнському районному суду Донецької області (85612, вул.Плєханова (Енергетиків),22, м.Курахове, Донецька обл.).

В судовому засіданні 18.05.2018 оголошено перерву до 11.06.2018 до 11:00, у зв`язку з необхідністю одержання нових доказів у справі.

11.06.2018 позивачем подано відповідь на відзив, у відповідності до якого позивач вважає аргументи наведені і відзиві безпідставними та необґрунтованими (а.с.147-151).

Ухвалою суду від 11.06.2018 клопотання представника позивача про залишення позовної заяви в частині без розгляду задоволено. Адміністративний позов в частині оскарження наказу від 25.12.2017 №179 Командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині), зобов`язавши відповідача виключити з наказу: підставу звільнення позивача підпункт "є" пункту 1 частини 8 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", "... який знаходився з 28.08.2015 у самовільному залишенні військової частини згідно наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 28.08.2015 №240", а також в частині стягнення з відповідача на користь позивача грошового забезпечення за період з 01.09.2015 по 25.12.2017, - залишено без розгляду.

В судовому засіданні 11.06.2018 представником позивача визнано, що відповідачем проведено нарахування та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 за період квітень, червень, липень, серпень, вересень 2015 року. Однак, вказала що грошові вимоги позивача щодо стягнення додаткових видів грошового забезпечення за травень 2015 року лишились не задоволеними. За таких обставин, подала заяву про уточнення позовної вимоги щодо стягнення грошового забезпечення, в якій просила суд зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити грошове забезпечення ОСОБА_1 за травень 2015 року.

Ухвалою, постановленою в судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати, вказану заяву задоволено та долучено до матеріалів справи.

З урахуванням викладеного, судом розглядаються позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за травень 2015 року та стягнення з відповідача компенсації за невикористану відпусту за 2014 рік.

В судовому засіданні 11.06.2018 представники відповідача вказали на те, що основні види грошового забезпечення за травень 2015 року були нараховані та виплачені позивачу в червні 2015 року, з чим погодилися позивач та його представник в судовому засіданні. Проти задоволення позовних вимог в частині стягнення на користь позивача додаткових видів грошового забезпечення за травень 2015 року не заперечували. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача компенсації за невикористану відпусту за 2014 рік зазначили, що така вимога не може бути задоволеною, оскільки позивач в повному обсязі використав та реалізував своє право на відпустку протягом 2014-2015 років.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані докази у їх сукупності та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що 19.03.2014 ОСОБА_1 призваний на військову службу Рівненським об`єднаним військовим комісаріатом.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 20.05.2014 №4 ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення, допущено до тимчасового виконання обов`язків за вакантною посадою начальника зв`язку командира взводу зв`язку штабу (а.с.50).

Водночас судом встановлено, що умовне найменування Військової частини-польова пошта НОМЕР_2 30.06.2017 анульоване та переведено на умовне найменування мирного часу Військова частина НОМЕР_1 , а Військова частина НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) є структурним підрозділом Військової частини НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ). З 29.10.2017 Військова частина НОМЕР_1 перебуває в районах проведення Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей (а.с.46-48).

Наказом Командувача Сухопутних військ Збройних сил України від 30.04.2015 №347 ОСОБА_1 звільнено з військової служби в запас.

26.11.2015 постановою Рівненського окружного адміністративного суду, що набрала законної сили 16.02.2016, у справі №817/3114/15 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Командира військової частини НОМЕР_2 щодо виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 . Зобов`язано Командира військової частини НОМЕР_2 виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 . Визнано протиправною бездіяльність Командира військової частини НОМЕР_2 щодо неподання на розгляд відповідної комісії довідки за встановленою формою згідно пункту 6 Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №413, з метою розгляду комісією питання про присвоєння ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій. Зобов`язано Командира військової частини НОМЕР_2 подати на розгляд відповідної комісії довідку за встановленою формою згідно пункту 6 Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №413. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с.10-13).

17.03.2016 Рівненським окружним адміністративним судом по адміністративній справі №817/3114/15 видано виконавчий лист №1, яким Командира військової частини НОМЕР_2 зобов`язано виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 (далі виконавчий лист №1), а також виконавчий лист №2, яким Командира військової частини НОМЕР_2 зобов`язано подати на розгляд відповідної комісії довідку за встановленою формою згідно пункту 6 Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №413 (далі виконавчий лист №2).

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 03.03.2017 внесено виправлення до виконавчих листів Рівненського окружного адміністративного суду, виданих 17.03.2016 по адміністративній справі №817/3114/15 шляхом зазначення місцезнаходження боржника - Командира військової частини НОМЕР_2 , як: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 06.07.2017 ОСОБА_1 поновлено пропущений з поважних причин строк пред`явлення до виконання виконавчих листів по адміністративній справі №817/3114/15 на три місяці з дня набрання даною ухвалою законної сили.

14.12.2017 головним державним виконавцем Новоград-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №55381727 з виконання виконавчого листа №1 від 17.03.2016 про зобов`язання Командира військової частини НОМЕР_2 виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 .

Наказом від 25.12.2017 №179 Командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) передбачено: "вважати таким, що звільнено в запас керуючись підпунктом "є" пункту 1 частини восьмої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" відповідно до Указу Президента України від 26 вересня 2016 року №411/2016 Про звільнення з військової служби військовослужбовців, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року №15 "Про часткову мобілізацію": капітана ОСОБА_1 бувшого начальника зв`язку командира взводу військової частини-польова пошта НОМЕР_2 , звільненого наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 30 квітня 2015 року №347, який знаходився з 28.08.2015 року у самовільному залишенні військової частини згідно наказу командира військової частини-польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 28.08.2015 №240.

З 25 грудня 2017 року на виконання вимоги державного виконавця від 15.12.2017 №10058 виключити зі списків особового складу частини. Направити для зарахування на військовий облік Рівненського ОМВК Рівненської області.

На підставі перебування капітана ОСОБА_1 у самовільному залишенні військової частини згідно наказу командира військової частини-польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 28.08.2015 №240, як такому, що обов`язки військової служби не виконував, передбачені наказом Міністра оборони України №260 від 11 червня 2008 року, види грошового забезпечення, не виплачувати" (а.с.17, 57 ).

13.02.2018 постановою про закінчення виконавчого провадження головного державного виконавця Новоград-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області при примусовому виконані виконавчого листа №1 встановлено, що на адресу відділу від військової частини НОМЕР_1 надійшло повідомлення №445 від 27.12.2017 та витяг з наказу про звільнення капітана ОСОБА_1 №179 від 25.12.2017 згідно якого капітана ОСОБА_1 бувшого начальника зв`язку-командира взводу військової частини-польова пошта НОМЕР_2 , звільненого наказом Командувача Сухопутних військ Збройних сил України від 30.04.2015 №347, який знаходився з 28.08.2015 у самовільному залишенні військової частини згідно наказу командира військової частини-польова пошта НОМЕР_5 (по стройовій частині) від 28.08.2015 №240. З 25.12.2017 на виконання вимоги державного виконавця від 15.12.2017 №10058 виключено зі списків особового складу частини та направлено для зарахування на військовий облік до Рівненського ОМВК Рівненської області (а.с.15).

13.04.2018 простим поштовим відправленням позивач отримав постанову про закінчення виконавчого провадження №55381727 разом з копією витягу з наказу від 25.12.2017 №179.

Частково не погоджуючись з наказом від 25.12.2017 №179 та вважаючи, що наявні підстави для стягнення грошового забезпечення з відповідача, позивач звернувся до суду.

Оскільки позивач отримав наказ від 25.12.2017 №179 лише 13.04.2018, а докази попереднього ознайомлення позивача таким наказом у матеріалах справи відсутні, то суд дійшов висновку, що місячний строк звернення до суду пропущений з поважних причин і підлягає поновленню.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам щодо стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за травень 2015 року та стягнення з відповідача компенсації за невикористану відпусту за 2014 рік, суд зазначає наступне.

Згідно з ч.1, 2 ст.24 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" від від 25.03.1992 № 2232-XII (далі Закон №2232) початком проходження військової служби вважається: 1) день відправлення у військову частину з обласного збірного пункту - для громадян, призваних на строкову військову службу; 2) день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації; 3) день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу - для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних; 4) день відправлення у військову частину з районного (міського) військового комісаріату - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до ч.1 ст.40 Закону №2232 гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України "Про Збройні Сили України", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" та іншими законами.

Порядок нарахування та виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, у тому числі призваним із запасу під час мобілізації, в особливий період, визначений вимогами Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 №260 (далі Інструкція №260), Положення про фінансове господарство військової частини Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 12.11.2010 №590 (далі Положення №590), Наказу Міністра оборони України від 27.01.2016 № 44 (чинний на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі Закон №2011) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частиною другою Закону №2011 передбачено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Водночас, суд враховує, що питання самовільного залишення військової частини позивачем в межах даної справи судом не розглядається.

Копіями витягів із роздавальних відомостей за квітень-вересень 2015 року, що містяться в матеріалах справи, підтверджується виплата позивачу грошового забезпечення за період квітень, червень, липень, серпень, вересень 2015 року. Проте, доказів нарахування та виплати позивачеві додаткових видів грошового забезпечення за травень 2015 року матеріали справи не містять (а.с.134-139).

Враховуючи викладене, позовна вимога про стягнення з ВЧ НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 додаткових видів грошового забезпечення за травень 2015 року підлягає до задоволення.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача компенсації за невикористану відпусту за 2014 рік, суд зазначає таке.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 10-1 Закону №2011 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів; від 10 до 15 років - 35 календарних днів; від 15 до 20 років - 40 календарних днів; понад 20 календарних років - 45 календарних днів. Час для проїзду до місця проведення зазначеної відпустки і назад не надається. Святкові та неробочі дні при визначенні тривалості щорічних основних відпусток не враховуються.

Щорічна основна відпустка надається протягом календарного року. В особливих випадках з дозволу прямого начальника, уповноваженого Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, утвореними відповідно до законів України, керівниками правоохоронних органів та керівниками розвідувальних органів України, щорічна основна відпустка за минулий рік надається в першому кварталі наступного року, якщо раніше її не було надано.

Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, тривалість щорічної основної відпустки в році початку військової служби обчислюється з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті, за кожний повний місяць служби до кінця календарного року.

Відповідно до п.180 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі Положення №1153/2008) військовослужбовці мають право на відпустки. Надання військовослужбовцям відпусток та відкликання з них здійснюється відповідно до порядку, встановленого Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Пунктом 188 Положення №1153/2008 передбачено, що облік відпусток, що надаються військовослужбовцям, та постійний контроль за наданням відпусток згідно із затвердженими графіками відпусток здійснюються штабами військових частин. Накази командирів (начальників) військових частин про надання щорічних основних відпусток видаються не пізніше ніж за два тижні до встановленого графіком відпусток строку на підставі рапорту військовослужбовця, розглянутого його прямим начальником.

Як встановлено судом та не заперечувалося сторонами, станом на 01.08.2018 позивач мав 01 рік 04 місяці календарної вислуги років.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 21.12.2014 №173 ОСОБА_1 вибув у щорічну відпустку строком на 17 діб з 21 грудня 2014 року по 06 січня 2015 (а.с.65).

Згідно наказу військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 09.01.2015 №9 ОСОБА_1 вважався таким, що прибув 09.01.2015 з відпустки та зарахований на котлове забезпечення з 10.01.2015 (а.с.66).

У відповідності до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 25.03.2015 №84 ОСОБА_1 вибув у щорічну відпустку строком на 11 діб з 25 березня 2015 року по 04 квітня 2015 року (а.с.67).

Згідно з вимогами п.2.1. Інструкції №260 військовослужбовцям, які відповідно до законодавства України мають право на відпустки із збереженням грошового забезпечення (щорічні основні відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки у зв`язку з хворобою для лікування, відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин, що надаються в особливий період, інші додаткові відпустки, визначені відповідними законами України), грошове забезпечення виплачується за весь період цих відпусток.

Відповідно до п.37.10. Інструкції №260 особам офіцерського складу та особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, звільненим з військової служби (крім звільнених за віком, станом здоров`я, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів), які щорічну основну відпустку за поточний рік не використали, у разі, якщо їм не надавалася відпустка з подальшим виключенням зі списків особового складу, виплачується грошова компенсація за невикористані дні щорічної основної відпустки, яка надається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення, за кожний повний місяць служби з такого розрахунку:

тим, які мають вислугу до 10 календарних років, - 2,5 календарних дня;

тим, які мають вислугу від 10 до 15 календарних років, - 2,9 календарних дня;

тим, які мають вислугу від 15 до 20 календарних років, - 3,3 календарних дня;

тим, які мають вислугу 20 і більше календарних років, - 3,8 календарних дня.

Одержана в результаті розрахунку тривалість відпустки округлюється в бік збільшення до повного дня.

У разі, якщо військовослужбовець використав частину відпустки, а друга частина відпустки, якщо він має на неї право, з подальшим виключенням зі списків особового складу не надавалася, йому виплачується компенсація за невикористані дні другої частини відпустки.

Виходячи з вищевикладеного, позивач в повному обсязі використав та реалізував своє право на відпустку протягом 2014-2015 років, а тому у задоволені позовної вимоги про стягнення з відповідача компенсації за невикористану відпусту за 2014 рік суд відмовляє повністю.

Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до приписів ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На переконання суду, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, на момент розгляду справи, частково надав суду достатні, беззаперечні докази в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і частково довів правомірність та обґрунтованість дій. Натомість, факт наявності у позивача порушеного права знайшов своє часткове підтвердження в ході судового розгляду.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині стягнення з ВЧ НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 додаткових видів грошового забезпечення за травень 2015 року.

Підстави для застосування ст. 139 КАС України у суду відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний № НОМЕР_6 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ) про стягнення грошового забезпечення, - задовольнити частково.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 додаткові види грошового забезпечення, які підлягали виплаті позивачу у травні 2015 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 18 червня 2018 року.

Суддя Борискін С.А.