Справа № 2-а-2379/10
Суддя: Боровікова А. І.
Дата ухвалення: 2010-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №2-а-2379/10
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2010 р. м. Запоріжжя

Суддя Комунарського районного суду м. Запоріжжя Боровікова А.І. розглянувши у скороченому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 04.10.2010 року звернувся до суду з вищезазначеними вимогами, вказавши, що вона відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року є дитиною війни, та їй відповідно до ст. 6 зазначеного закону з 01.01.2006 року повинна була виплачуватися щомісячна державна соціальна допомога у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Але в продовж 2010 року зазначена допомога позивачу виплачувалась у розмірі 10 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, оскільки зазначені виплати було зупинено відповідними законами України про державний бюджет. Рішенням Конституційного Суду України №6-рп/2007 від 09.07.2007 року були визнані неконституційними окремі положення Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», в тому числі й щодо зупинення дії ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Таким чином, позивач вважає, що відповідно до зазначеного рішення Конституційного Суду України, відповідачем протиправно не нараховувалась їй зазначена щомісячна державна соціальна допомога як дитині війни. Позивач просить зобовязати відповідача провести нарахування на її користь невиплаченої їй як дитині війни щомісячної державної соціальної допомоги відповідно до вимог Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з 04.04.2010 року до теперішнього часу.

Ухвалою суду від 04.10.2010 р. адміністративний позов позивача до Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя про визнання неправомірними дій та зобовязання провести нарахування та виплату доплати до пенсії в частині вимог за період з 09.07.2006 р. по 03.04.2010 р. залишено без розгляду у звязку з закінченням шестимісячного строку звернення до адміністративного суду.

Відповідно письмових заперечень представника відповідача щодо позову, остання позов не визнала у повному обсязі та зазначила, що позивач дійсно знаходиться на обліку в ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя, отримує пенсію за віком та є дитиною війни відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни». ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя у 2010 році діяло відповідно до діючого законодавства, оскільки виплату щомісячної державної соціальної допомоги дітям війни було зупинено відповідними законами про держаний бюджет. Крім того, після винесення рішення Конституційним Судом України, хоча ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» відновила свою дію, але це не надало відповідачу законодавчого права проводити зазначену виплату, оскільки дані виплати не були враховані до витратної частини Державного бюджету та не було збільшено фінансування на підвищення пенсій дітям війни. Позивачу виплачується щомісячно зазначене підвищення до пенсії в розмірі 10 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Також, представник відповідача зазначила, що на законодавчому рівні не було визначено механізму розрахунку зазначеної щомісячної державної соціальної допомоги дітям війни, оскільки до 01.01.2008 року не було визначено з якої суми мінімальної пенсії за віком потрібно було виходити для обчислення зазначеної допомоги, так як розмір мінімальної пенсії за віком встановлений ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року, відповідно до ч. 3 ст. 28 цього ж Закону, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом. Крім того, представник відповідача наполягала на відмові позивачу в позові у звязку із пропуском строку позовної давності відповідно до ст.ст. 99 і 100 КАС України.

Оцінивши повідомлені сторонами обставини, дослідивши докази по справі у їх сукупності, приходжу до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до наданих доказів встановлено, що позивач має правовий статус «дитини війни», що підтверджується посвідченням.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 р., що набрав чинності 01.01.2006 р., дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30% мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ст. 96 Конституції України Державний бюджет України затверджується щорічно Верховною Радою України на період з 1 січня по 31 грудня.

Відповідно до ст. 46 Бюджетного Кодексу України якщо до початку бюджетного періоду не набрав чинності закон про Державний бюджет України, Кабінет Міністрів України має право здійснювати витрати Державного бюджету України, базуючись на показниках попереднього бюджетного періоду по доходах та видатках Державного бюджету України, тобто щомісячні видатки Державного бюджету України не можуть перевищувати 1/12 обсягу видатків, визначених законом про Державний бюджет України на попередній бюджетний період, крім випадків, передбачених ч. 4 ст. 15 Кодексу.

Відповідно до ст. 52 Закону України «Про державний бюджет України на 2010 рік» від 27.04.2010 р. №2154-VI, опублікований у газеті «Голос України» від 30.04.2010 р. №80, прожитковий мінімум у 2010 р. на одну особу для осіб,які втратили працездатність встановлений у розмірах: з 01 січня -695 грн., з 01 квітня -706 грн., з 01 липня 709 грн., з 01 жовтня -723 грн., з 01 грудня 734 грн. та визначено, що розміри соціальних гарантій на 2010 рік, що визначаються залежно від прожиткового мінімуму, встановлюються відповідними законами України, цим Законом та нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України.

З урахуванням вимог Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 р.» від 27.04.2010 р. №2154-VI, з 01.01.2010 р. відповідач виплачує позивачу, як дитині війни, підвищення у твердих розмірах у розмірі 49,80 грн. в порушення вимог ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», тобто у розмірах менших за 30 % мінімальної пенсії за віком.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органу державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Нарахування та виплата у 2010 році дітям війни підвищення до пенсії або щомісячного грошового довічного утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, повинні здійснюватися відповідно до норм Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Крім того, суддя вважає безпідставними посилання відповідача на відсутність коштів для забезпечення виплати зазначеного підвищення до пенсії, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів, як на підставу невиконання своїх зобовязань, які встановлені діючим законодавством.

Враховуючи, що відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний суд може лише визнавати дії субєктів владних повноважень незаконними та покласти обовязок на відповідача провести нарахування та виплату належних сум відповідно до закону за відповідний рік, і не є уповноваженим органом провадити розрахунок суми заборгованості по виплатам підвищення пенсії як дитині війни.

В межах Кодексу адміністративного судочинства України захисту підлягає порушене право позивача, внаслідок чого зобовязання відповідача перерахувати позивачу щомісячну державну допомогу, як дитині війни, без обмеження строком є безпідставним, оскільки встановлює обовязки на майбутнє без врахування змін чинного законодавства, яке може мати місце та без наявності спірних правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Крім того, суддя вважає безпідставними посилання відповідача на відсутність коштів для забезпечення виплати зазначеного підвищення до пенсії, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів, як на підставу невиконання своїх зобовязань, які встановлені діючим законодавством.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України, випливає, що для звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 100 КАС України, пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 КАС України, процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, та згідно із ч. 1 ст. 103 КАС України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати.

Суддя приходить до висновку, що оскільки позивач звернувся до суду лише 04.10.2010 року, позовні вимоги підлягають задоволенню лише у межах строку позовної давності, а саме у межах шестимісячного строку звернення до суду позивача, відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України, тобто за період з 04.04.2010 року по 02.11.2010 року включно.

Таким чином, суддя приходить до висновку що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі за період з 04.04.2010 року по 02.11.2010 року включно, та вважає за необхідне зобовязати відповідача здійснити нарахування та провести відповідні виплати підвищення до пенсії позивачу за період 04.04.2010 року по 02.11.2010 року включно, з врахуванням раніше виплачених сум зазначеного підвищення.

З урахуванням вимог ст. 7 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якою передбачено, що фінансове забезпечення соціальних гарантій, передбачених зазначеним законом, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету України, приходжу до висновку, що вимоги позивача про стягнення сплаченої суми судового збору в розмірі 3,40 грн. підлягають задоволенню та повинні бути присуджені з Державного Бюджету України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 64, 124, 152 Конституції України, ст.ст. 1, 3, 6 ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», Рішенням Конституційного Суду України від 09.09.2010 року №19-рп/2010 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, повязаних із соціальними виплатами» та листом Вищого Адміністративного суду України від 13.10.2010 року, а також ст.ст. 6-14, 71, 86, 99-103, 107, 159-163, 1832 185-186 КАС України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя, в період з 04.04.2010 року по 02.11.2010 року включно, щодо не нарахування підвищення до пенсії ОСОБА_1 відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року.

Зобовязати ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя здійснити нарахування та провести відповідні виплати підвищення до пенсії ОСОБА_1 відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року, виходячи з розміру встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року за період з 04.04.2010 року по 02.11.2010 року включно, з врахуванням раніше виплачених сум зазначеного підвищення.

Присудити з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 03 грн. 40 коп. (три грн. сорок копійок).

Постанова за результатами скороченого провадження може бути оскаржена сторонами до адміністративного Дніпропетровського апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня її проголошення, з подачею її копії до адміністративного Дніпропетровського апеляційного суду. Строк для подання апеляційної скарги стороною або іншою особою, яка брала участь у справі, обчислюється з моменту отримання копії постанови.

Суддя А.І.Боровікова