Справа № 817/755/18
Суддя: Комшелюк Т.О.
Дата ухвалення: 2018-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

18 червня 2018 року м. Рівне №817/755/18

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комшелюк Т.О. за участю секретаря судового засідання Рожко З.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1,

відповідача: представник ОСОБА_2,

розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Управління Держпраці у Рівненській області про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_3, звернувся до суду з позовом до відповідача Управління Держпраці у Рівненській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 16.01 по 17.01.2018 року Управлінням Держпраці у Рівненській області проведено інспекційне відвідування, за результатами якого, складений акт інспекційного відвідування, припис про усунення виявлених порушень та 06.02.2018 винесена постанова №000180 про накладення штрафу в сумі 111690грн. за порушення законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування. Позивач стверджує, що дії відповідача по винесенню за його результатами припису і постанови є незаконними, оскільки відповідач виніс припис не дочекавшись зауважень до акту перевірки, а постанова складена без врахування всіх обставин у справі, безпідставно та необґрунтовано. Просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та стягнути з відповідача судові витрати, включаючи витрати на правову допомогу.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву в якій, мотивуючи власну позицію, вказує на те, що дійсно, в період часу з 16.01. по 17.01.2018 ним було проведене інспекційне відвідування позивача. За результатами інспекційного відвідування складений акт №01А/04-16 від 17 січня 2018 року та припис №01П/04-16/01А від 17 січня 2018 року щодо виявлених порушень. 23 січня 2018 року на підставі акту було прийнято рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу та належним чином повідомлено ФОП ОСОБА_3 06 лютого 2018 року винесена постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами. Відповідно до Договору №00176 від 04 квітня 2017 року Рівненського міського центру зайнятості про професійне навчання зареєстрованого безробітного у роботодавця шляхом стажування, укладеного між Рівненським міським центром зайнятості, безробітною ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5 роботодавцем згідно пункту 1 передбачено, що Центр зайнятості направляє Безробітну ОСОБА_4 на професійне навчання шляхом стажування за навчальною програмою «Особливості роботи офіс менеджера» до роботодавця ФОП ОСОБА_3, який забезпечує професійне навчання шляхом стажування строком навчання 472 години з 04 квітня 2017 року по 03 липня 2017 року та працевлаштування безробітної після завершення навчання шляхом стажування. Відповідно до пп.2.6.10 Договору роботодавець зобовязується працевлаштувати безробітну, яка пройшла професійне навчання шляхом стажування, протягом 10 календарних днів після закінчення навчання. Однак, ФОП ОСОБА_3 не надано укладеного трудового договору з ОСОБА_4 на її працевлаштування, відповідно до вищевказаного договору. Крім того, в порушення договору укладеного з центром зайнятості, в період з 01 жовтня 2017 року по 30 листопада 2017 року між ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_3 було укладено не трудовий договір, а цивільно-правовий договір на надання ОСОБА_4 послуг з консультації та прийняття замовлень на виготовлення метало-пластикових конструкцій. Просить в задоволенні позову відмовити повністю.

Позивач подав відповідь на відзив, в якій звертає увагу на те, що на виконання умов Договору позивач дійсно мав намір працевлаштувати гр. ОСОБА_4, але остання не зявилася в обумовлений в усній домовленості строк, для підписання трудового договору, тому таке працевлаштування не відбулося. ФОП ОСОБА_3 дійсно не подавав для Управління Держпраці у Рівненській області акти про неприбуття гр. ОСОБА_4 для укладення трудового договору з тих підстав, що інспектор праці не запитувала чи такі акти були складені і на той момент позивач вже й забув, що вони складалися. У позовній заяві позивач погоджується з тим, що гр. ОСОБА_4 не підлягала загальнообовязковому державному соціальному страхуванню як працівник. Позивач не заперечує того факту, що в нього існували цивільні відносини із гр. ОСОБА_4 і в разі надання йому актів про виконання робіт або надання послуг від гр. ОСОБА_4, у відповідності до чинного законодавства будуть здійснені всі необхідні сплати податків.

Позовна заява надійшла до суду 12.03.2018.

Одночасно з позовом надійшла заява про його забезпечення.

13.03.2018 ухвалою суду в забезпеченні позову ОСОБА_3 відмовлено.

15.03.2018 ухвалою суду позовна заява залишалась без руху.

28.03.2018 ухвалою суду відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

10.04.2018 ухвалою суду задоволено клопотання відповідача проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження та ухвалено розглянути справу за правилами загального позовного провадження, замінивши засідання для розгляду справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження підготовчим засіданням.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позицію, викладену у позові та відповіді на відзив.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав позицію зазначену у відзиві на позов, заперечень на відповідь на відзив не подавав.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши подані суду письмові докази, суд виходить з наступного.

Обставини справи:

16.01.2018-17.012018 Управлінням Держпраці у Рівненській області на підставі наказу №26 від 15.01.2018, виданого направлення №26-Н/09-27 проведене інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_3, про що складений акт №01А/04-16 від 17.01.2018.

Зазначеним актом встановлені порушення позивачем вимог ч.3 ст.24 Кодексу Законів про працю України (далі - КЗпП України), Постанови Кабінету Міністрів України №413, ст..253 КЗпП України стосовно ОСОБА_4

17.01.2018 Управлінням Держпраці у Рівненській області за наслідками висновку акту інспекційного відвідування винесений припис про усунення виявлених порушень №01П/04-16/01А, яким зобовязано позивача усунути виявлені порушення у строк до 02.02.2018.

19.01.2018 ФОП ОСОБА_3 через відділ поштового звязку подані заперечення до акту інспекційного відвідування.

24.01.2018 ФОП ОСОБА_3 відділом поштового звязку направлена скарга на припис про усунення виявлених порушень до Управління Держпраці у Рівненській області.

25.01.2018 Управлінням Держпраці у Рівненській області надана відповідь на зауваження до акту перевірки, направлена засобами поштового звязку 26.01.2018.

06.02.2018 Управлінням Держпраці у Рівненській області скарга позивача розглянута та надана відповідь про правомірність винесеного припису.

06.02.2018 Управлінням Держпраці у Рівненській області винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №000180, якою накладений на ФОП ОСОБА_3 штраф у розмірі 111690грн.

Станом на час розгляду справи по суті відповідачем на підтвердження прийнятих рішень не надано суду жодних доказів, при цьому суд звертає увагу, що ухвалою суду про відкриття провадження у справі від 28.03.2018 та ухвалою суду про перехід у загальне провадження від 10.04.2018 судом витребовувались від відповідача усі письмові та електронні докази, висновки експертів і заяви свідків (за наявності), що підтверджують заперечення проти позову.

Одночасно, суд звертає увагу на те, що відповідачем у запереченні проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження зверталась увага суду на велику кількість доказів, які потребують повного, всебічного та обєктивного дослідження судом, при цьому останнім не надано до відзиву жодного доказу, зокрема, таких як: копії наказу про проведення інспекційного відвідування, копії направлення на проведення відвідування, доказів звернення ОСОБА_4 до управління про порушення законодавства про працю позивачем, копію акту інспекційного відвідування, копію припису та копію постанови про накладення штрафу належним чином завірених.

Таким чином, суд розглядає справу на підставі доказів, наданих позивачем до матеріалів позовної заяви.

Вирішуючи даний спір та надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд зазначає наступне.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначені Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 № 877-V (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі по тексту Закон №877).

Визначення терміну «державний нагляд (контроль), встановлення видів нагляду (контролю) наведені у ч.1 ст.1 Закону №877, а саме: державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.

Коло субєктів, які здійснюють такий нагляд (контроль) встановлені ст.2 Закону №877, зокрема, ч.ч.4, 5 вказаного Закону передбачено, що заходи контролю здійснюються органами Державної фіскальної служби (крім митного контролю на кордоні), державного нагляду за дотриманням вимог ядерної та радіаційної безпеки (крім здійснення державного нагляду за провадженням діяльності з джерелами іонізуючого випромінювання, діяльність з використання яких не підлягає ліцензуванню), державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду), державного нагляду у сфері господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім діяльності з переказу коштів, фінансових послуг з ринку цінних паперів, похідних цінних паперів (деривативів) та ринку банківських послуг), державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації - з урахуванням особливостей, встановлених Повітряним кодексом України, нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації.

Зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобовязані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

Із аналізу вказаних правових норм слідує, що встановлене законом коло субєктів здійснює державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності шляхом планових та позапланових заходів, формами яких є перевірки, ревізії, огляди, обстеження та в інші форми, визначені законом.

26.04.2017 Кабінет Міністрів України прийняв постанову №295, якою затвердив Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю та Порядок здійснення державного нагляду за додержанням законодавства про працю.

Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - обєкт відвідування).

Пунктом 2 вказаного Порядку встановлено, що державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема, Держпраці та її територіальних органів.

Суд наголошує, що позивач не оскаржує підстави проведення перевірки, а оскаржує порядок прийняття рішень за наслідками проведеного інспекційного відвідування, тому суд не зясовує наявність чи відсутність правових підстав для проведення інспекційного відвідування.

Щодо винесення відповідачем припису про усунення виявлених порушень та постанови про накладення штрафу, суд зазначає наступне.

Згідно із нормами п.19 Порядку, за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, крім акту, у разі виявлення порушень законодавства про працю складається і припис про їх усунення.

Пунктами 20, 21 Порядку зазначено, що акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником обєкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник акту залишається в обєкта відвідування.

Якщо обєкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невідємною частиною.

Зауваження можуть бути подані обєктом відвідування не пізніше трьох робочих днів з дати підписання акта. Письмова вмотивована відповідь на зауваження надається інспектором праці не пізніше ніж через три робочих дні з дати їх надходження.

За правилами п. 23, 24 Порядку, припис є обовязковою для виконання у визначені строки письмовою вимогою інспектора праці про усунення обєктом відвідування порушень законодавства про працю, виявлених під час інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Припис вноситься обєкту відвідування не пізніше ніж протягом наступного робочого дня після підписання акта (відмови від підписання), а в разі наявності зауважень - наступного дня після їх розгляду.

Із викладеного слідує, що в разі відсутності зауважень до акту, припис може бути винесений як в останній день інспекційного відвідування, так і протягом наступного робочого дня після підписання акта (відмови від підписання).

Разом з тим, п.24 Порядку містить застереження щодо строків винесення припису за наявності зауважень до акту перевірки.

Крім того, п. 27 Порядку також зазначає, що у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень обєкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.

За змістом п. 28 Порядку, у разі виконання припису в установлений у ньому строк, заходи до притягнення обєкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності не вживаються.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач не погодився із викладеною в акті інспекційного відвідування інформацією та 20.01.2018 направив відповідачу свої зауваження та заперечення. Зазначені заперечення подані у визначений Порядком трьохденний термін, що підтверджується фіскальним чеком поштового звязку.

Під час розгляду справи по суті, зясувалось, що відповідь на зауваження до акту інспекційного відвідування направлялись відповідачем на адресу позивача, така відповідь датована 25.01.2018. А, враховуючи вимоги п.24, 27 Порядку, припис про усунення виявлених порушень має бути винесений відповідачем наступного дня після розгляду заперечення, в даному випадку припис мав би бути датований 26.01.2018, однак, відповідачем, припис винесений 17.01.2018, тобто одночасно із актом інспекційного відвідування, що є порушенням положень п.21, п.24 Порядку.

Одночасно, суд уважає за необхідне звернути увагу і на таке.

Форма акту інспекційного відвідування затверджена наказом Міністерства соціальної політики України 18.08.2017 №1338. При цьому вказана форма акту не містить будь-якої примітки для викладення застереження щодо наявності чи відсутності зауважень зі сторони обєкта відвідування, а містить лише місце для підпису із зазначенням прізвища, імя та по батькові обєкта відвідування та дати підписання. Отже, позивач був позбавлений можливості підписати акт відвідування із застереженням щодо наявності зауважень.

Разом з тим, форма акту містить зміст положення п.21 Порядку щодо строків подання зауважень до акту, а також вказівку на те, що зауваження подаються окремо, що і було фактично здійснено позивачем.

Вказане в черговий раз доводить, що відповідач прийняв рішення не у спосіб, передбачений Порядком, необґрунтовано, тобто без урахування всіх обставин справи, що мають значення для правильного прийняття рішення, без урахування права особи на участь у процесі прийняття рішення, тому такий припис є протиправним та належить до скасування.

Суд також враховує те, що позивач не просить визнати протиправним та скасувати зазначений припис, однак, за змістом позову та відповіді на відзив стверджує про протиправність його винесення.

За приписами ч.2 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Зважаючи на те, що припис містить вказівки зобовязального характеру та є обовязковим до виконання, а також те, що невиконання припису у визначений ним строк тягне за собою негативні наслідки для обєкта, відносно якого він винесений у вигляді накладення штрафу, суд, з метою ефективного захисту порушених прав позивача виходить за межі позовних вимог та уважає за необхідне вирішити питання і щодо правомірності прийняття припису від 17.01.2018 №01П/04-16/01А.

Суд також звертає увагу на вимоги п.30 Порядку, відповідно до якого припис або вимога інспектора праці можуть бути оскаржені у 10-денний строк з дати їх отримання до керівника або заступника керівника відповідного територіального органу Держпраці.

Як встановлено судом, на спірний припис позивачем подана скарга 24.01.2018, отже, строки оскарження припису відповідають зазначеним вище вимогам п.30 Порядку.

Відповідно до абзацу 3 пункту 30 Порядку, подання в установлений строк скарги тимчасово припиняє виконання припису або вимоги.

В той же час, суд повторює, що у разі виконання припису в установлений у ньому строк, заходи притягнення обєкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності не вживаються.

Отже, станом на час винесення постанови про накладення штрафу від 06.02.2018, виконання припису було тимчасово припинено в звязку з його оскарженням. При цьому, оскільки приписом вимагається усунути виявлені недоліки у визначений строк, однак, такий припис був тимчасово припинений в силу його оскарження, то підстав для його виконання у позивача не було, а відтак і правові підстави прийняття заходів відповідальності за його невиконання у вигляді постанови про накладення штрафу відсутні.

Окрім зазначеного судом також встановлено наступне.

Із акту інспекційного відвідування відповідача слідує, що позивачем допущені наступні порушення: 1. В порушення вимог ч.3 ст.24 КЗпП України, працівник ОСОБА_4 було допущено до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України. 2. В порушення вимог ПКМУ №413, повідомлення про прийняття працівника на роботу ОСОБА_4 не подано фізичною особою ОСОБА_3 до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за встановленою формою до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором. 3. В порушення вимог ст.253 КЗпП України, ОСОБА_4, яка працювала у ФОП ОСОБА_3 не підлягала загальнообовязковому державному соціальному страхуванню.

Суд не погоджується із висновком відповідача щодо встановлених порушень, з огляду на наступне.

Доказами, наявними у справі підтверджується, що 04.04.2017 між Рівненським міським центром зайнятості, безробітною ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_3 укладений трьохсторонній Договір №00176 про професійне навчання зареєстрованого безробітного у роботодавця шляхом стажування.

Предметом вказаного договору є направлення безробітної ОСОБА_4 на професійне навчання шляхом стажування за навчальною програмою «Особливості роботи офіс менеджера» до роботодавця, який забезпечує професійне навчання шляхом стажування зі строком навчання 472 годин з «04» квітня 2017 р. по «03» липня 2017 р. та працевлаштування Безробітної після завершення навчання шляхом стажування.

За змістом п. 2.4.5. вказаного Договору, безробітна зобовязана працевлаштуватися у роботодавця, за професією (спеціальністю) визначену у пункті 1 цього Договору, протягом 10 календарних днів після закінчення стажування.

Роботодавець же за вказаним договором у відповідності до п.2.6.10 зобовязаний працевлаштувати безробітну, яка пройшла професійне навчання шляхом стажування, протягом 10 календарних днів після закінчення навчання.

Таким чином, працевлаштування безробітної мало б відбутися у період з 04.07.2017 по 13.07.2018 включно.

Відповідно до вимог ст. 24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Особі, запрошеній на роботу в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації за погодженням між керівниками підприємств, установ, організацій, не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Забороняється укладення трудового договору з громадянином, якому за медичним висновком запропонована робота протипоказана за станом здоров'я.

За приписами ст.43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Використання примусової праці забороняється.

Як вбачається із актів від 10.07.2017 та 12.07.2017 про неприбуття гр. ОСОБА_4 для оформлення трудових відносин, складених позивачем, ОСОБА_4 без поважних причин не зявилась для укладення трудового договору. Зазначене дає підстави стверджувати, що безробітна не мала наміру укладати трудову угоду із позивачем.

Таким чином, позивач маючи обовязки по трьохсторонньому Договору, за відсутності добровільного волевиявлення зі сторони безробітної, не має права змушувати останню до укладення трудового договору, тому висновки відповідача про порушення щодо не укладення трудового договору є необґрунтованими та не підтвердженими належними доказами.

З приводу встановлених відповідачем порушень вимог Постанови КМУ №413, ст.253 КЗпП України, то суд зважає на таке.

Постановою КМУ №413 від 17.06.2015, установлено, що повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором одним із таких способів: засобами електронного зв'язку з використанням електронного цифрового підпису відповідальних осіб відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу та електронного підпису; на паперових носіях разом з копією в електронній формі; на паперових носіях, якщо трудові договори укладено не більше ніж із п'ятьма особами.

Інформація, що міститься у повідомленні про прийняття працівника на роботу, вноситься до реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Згідно із ст. 253 КЗпП України, особи, які працюють за трудовим договором (контрактом) на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання або у фізичної особи, підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню.

Отже, оскільки ОСОБА_4 трудового договору із позивачем не укладала то, відповідно, позивач не був зобовязаний повідомляти територіальні органи ДФС, оскільки ОСОБА_4 не була працівником та не підлягала загальнообовязковому державному соціальному страхуванню.

В той же час, судом встановлено, що позивачем із ОСОБА_4 укладені цивільно-правові угоди про виконання робіт (надання послуг) від 01.09.2017, 01.10.2017, 01.11.2017, що не заборонено чинним законодавством.

Загальне визначення цивільно-правової угоди наведено у ст. 626 ЦКУ, а саме: це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. У трудовій книжці запис про виконання роботи за цивільно-правовою угодою не робиться.

Так, відповідно до умов п.2.1., 2.2. цивільно-правових угод, за виконану роботу замовник сплачує виконавцеві винагороду в розмірі 3200,00грн за місяць виконаної роботи на підставі Акту наданих послуг (виконаних робіт), який виконавець зобовязаний підготувати і надати Замовнику самостійно.

Тобто, в разі відсутності актів виконаних робіт, у позивача відсутній обовязок оплачувати надання послуг, які не надавались та оплачувати роботу яка не виконувалась, при цьому позивач не відмовляється сплатити всі обовязкові платежі в разі надання актів виконаних робіт.

Зважаючи на викладене, постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №000182 від 06.02.2018 є протиправною, тому належить до скасування.

Підсумовуючи вище наведене в його сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

В судовому засіданні представником відповідача подане клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, яке обґрунтоване тим, що обсяг послуг наданих адвокатом не відповідає обсягу послуг, зазначених в акту, тому акт наданих послуг не може бути належним доказом, в звязку з чим просить суд зменшити розмір витрат на оплату правничої допомоги.

Суд погоджується із клопотанням відповідача, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч.1 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Таким чином, сплачена сума судового збору у розмірі 704,80грн. відповідно до квитанції №0.0.980832645.1 від 07.03.2018, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи, підлягає присудженню на користь позивача повністю.

Крім того, п.2 ч.3 ст.132 КАС України встановлено, що до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.2, ст.134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат субєкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частинами 4, 5 статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката мають бути співмірними із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Так, на підтвердження понесення витрат повязаних з правничою допомогою адвоката позивачем було надано суду копії Договір №16/01/18 про надання правової допомоги від 16.01.2018, Угоду від 07.05.2018 до вказаного Договору, згідно з якою сторони домовились, що вартість наданих послуг з правової допомоги становить 10000грн., Акту виконаних робіт (наданих послуг) від 22.05.2018, квитанції до прибуткового касового ордера №3 від 07.-5.2018 на суму 10000грн.

Суд звертає увагу на те, що надана позивачем копія Акту виконаних робіт (наданих послуг) від 22.05.2018, всупереч вимогам ч.4 ст.134 КАС України, не містить детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У вказаному Акті зазначені лише загальні назви наданих адвокатом послуг та їх вартість, а саме: попереднє опрацювання матеріалів (кількість годин 5, вартість за 1год. 400грн. на суму 2000грн.); попереднє формування правової позиції по справі (кількість годин 2, вартість за 1год 400грн., на суму 800грн.), підготовка позовної заяви з додатками кількість годин 7, вартість за 1год 400грн.. на суму 2800грн.; підготовка заяви про усунення недоліків з додатками та направлення до суду кількість годин 3, вартість за 1год 400грн. на суму 1200грн.; підготовка клопотань та заяв по справі - кількість годин 6, вартість за 1год 400грн. на суму 2400грн.; судове представництво 2год, вартість за 1год. 400грн. на суму 800грн. (відсутній детальний опис щодо наданих послуг по підготовці клопотань та заяв по справі).

Крім того, суд також враховує, що вартість послуги по підготовці заяви про усунення недоліків позовної заяви не має входити до суми витрат на надання правової допомоги, оскільки первісна позовна заява була складена адвокатом з порушенням норм процесуального законодавства з вини самого адвоката і усувати такі недоліки адвокат має за власний кошт.

Таким чином, з урахуванням складності справи на наданих позивачем доказів понесення витрат на правничу допомогу, суд дійшов висновку, що підготовка даного позову та доказів на його обґрунтування не потребувала затрат значного часу та виконання великого обсягу юридичної і технічної роботи, а тому суд уважає заявлену позивачем суму не співмірною з фактичними затратами.

За наведених обставин, суд прийшов до висновку про присудження на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати повязанні з правничою допомогою адвоката в розмірі 5000грн.

Керуючись статтями 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати Припис Управління Держпраці у Рівненській області про усунення виявлених порушень №01П/04-16/01А від 17 січня 2018 року та постанову Управління Держпраці у Рівненській області про накладення штрафу №000180 від 06 лютого 2018 року в повному обсязі.

Стягнути на користь ОСОБА_3 за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Рівненській області судовий збір в розмірі 704,80грн. та витрати пов'язані з правничою допомогою адвоката в розмірі 5000грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

1) позивач - ОСОБА_3 (33028, м. Рівне, вул. Корнинська, 64/3, РНОКПП НОМЕР_1);

2) відповідач - Управління Держпраці у Рівненській області (33028, м. Рівне, вул. Лермонтова, 7, ).

Повний текст рішення складено 18 червня 2018 року.

Суддя Комшелюк Т.О.