Справа № 307/2796/17
Суддя: Попко Ярослав Степанович
Дата ухвалення: 2018-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2018 рокуЛьвів№ 876/4071/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Хобор Р.Б., Сеника Р.П.

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у місті Житомирі Департаменту патрульної поліції на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 28 лютого 2018 року, ухвалене суддею Чопик В.В., м. Тячів, дата складання повного тексту рішення 28 лютого 2018 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у місті Житомирі Департаменту патрульної поліції, інспектора роти № 6 батальйону Управління патрульної поліції у місті Житомирі Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

14.11.2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції у місті Житомирі Департаменту патрульної поліції, інспектора роти № 6 батальйону Управління патрульної поліції у місті Житомирі Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_2, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову відповідача про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БР № 220674 від 31.10.2017р.

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 28 лютого 2018 року позов задоволено. Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністравтине правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БР 220674 від 31 жовтня 2017 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. за ч.2 ст.122 КУпАП визнано протиправню та скасовано, а справу про адміністративне правопорушення закрито у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2ст. 122 КУпАП, зокрема фото-відеозапис, яким зафіксовано момент вчинення адміністративного правопорушення, відповідач не надав. З оглянутого в судовому засіданні диску з відеозаписом встановлено, що на нагрудну відеокамеру поліцейського зафіксовано лише процес його спілкування з позивачем уже безпосередньо під час винесення постанови, у той час коли автомобіль позивача був запаркований на узбіччі, що свідчить про те, що даний відеозапис не може слугувати належним та допустимим доказом, який би встановлював наявність адміністративного правопорушення та винність позивача в його вчиненні. Отже, відповідачами не доведено провомірність прийнятої постанови у справі про адміністративне правопорушення від 31 жовтня 2017 року.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, вважаючи його незаконним та необґрунтованим, винесеним з не вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, Управління патрульної поліції у місті Житомирі Департаменту патрульної поліції оскаржила його, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 28 лютого 2018 року та прийняти нове рішення, яким позов залишити без розгляду у звязку з пропуском строку на оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт звертає увагу на те, що під час спілкування та розгляду справи інспектором патрульної поліції позивач просив у інспектора вибачити його на перший раз, що свідчить про розуміння вчинених дій і не заперечування фактичних обставин справи, що повинно судом розцінюватися як підтвердження факту вчиненого ним правопорушення. Тому, особа, яка вчинила проступок, має нести відповідальність за вчинене правопорушення, враховуючи принцип невідворотності, який передбачає неминучість настання адміністративної відповідальності для особи, яка його вчинила.

Крім того, апелянт стверджує, що позивач пропустив встановлений законом строк на оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, що підтверджується відеозаписом події, який було долучено матеріалів справи, клопотань про поновлення йому строку на оскарження постанови суду не подано, тому є всі підстави для залишення позовної заяви без розгляду.

Учасники справи в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань від учасників справи, про розгляд справи за їх участю не поступило, а тому суд апеляційної інстанції, у відповідності до п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення обставин справи, правильність їх юридичної оцінки, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав:

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають нормам матеріального та процесуального права та фактичним обставинам справи.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що 31.10.2017р. о 20 год. 45 хв. позивач ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом RENAULT FLUENCE, державний номерний знак НОМЕР_1, на автодорозі Київ-Чоп на 248 км., під час перестроювання з крайньої лівої в крайню праву смугу руху не подав покажчик повороту, чим порушив п.9 Правил дорожнього руху України.

За вчинення вказаного адміністративного правопорушення інспектором роти № 6 батальйону Управління патрульної поліції у місті Житомирі Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції ОСОБА_2 винесено постанову серії БР № 220674 від 31.10.2017р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425,00 грн.

Згідно частин 1 та 3 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час звернення ОСОБА_1 з даним адміністративним позовом до суду) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. У разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Як слідує з матеріалів справи, оскаржувану постанову про адміністративне правопорушення позивач отримав 4 листопада 2017 року (конверт із штриховим ідентифікатором № 630 (а.с.40), звіт про відстеження поштового відправлення (а.с.20). При цьому адміністративний позов ОСОБА_1 подано до суду першої інстанції лише 17 листопада 2017 року, тобто з пропуском передбаченого законом строку.

При цьому, апеляційний суд вважає безпідставними покликання позивача у заяві про поновлення строку на оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення від 31.10.2017р. на те, що оскаржувану постанову ним отримано 07.11.2017р., оскількі такі спростовуються вказаними вище матеріалами справи.

Відтак, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що підстави, вказані позивачем у заяві про поновлення строку на оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення від 31.10.2017р. є неповажними.

Частиною 3 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час вирішення адміністративного спору) встановлено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно пункту 8 частини 1 статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час вирішення адміністративного спору) суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами 3 та 4 статті 123 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до частини 4 статті 123 КАС України якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Частиною 1 статті 319 КАС України встановлено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду з підстав, встановлених статтею 240 цього Кодексу.

Підсумовуючи наведене, оскільки при вирішенні даного публічно-правового спору судом першої інстанції було допущено порушення норм процесуального права, апеляційний суд дійшов переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із залишенням адміністративного позову без розгляду.

Керуючись 272, 286, 308, 310, п.п.1,2 ч.1 ст.311, 315, 319, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у місті Житомирі Департаменту патрульної поліції задовольнити.

Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 28 лютого 2018 року у справі №307/2796/17 скасувати і позовну заяву ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у місті Житомирі Департаменту патрульної поліції, інспектора роти № 6 батальйону Управління патрульної поліції у місті Житомирі Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення залишити без розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та не може бути оскаржена до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_3
судді ОСОБА_4
ОСОБА_5
Повне судове рішення складено 12.06.2018р.