Справа № 580/1295/17
Суддя: Рєзнікова С.С.
Дата ухвалення: 2018-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Стеценко В.А.

12 червня 2018 р. м. ХарківСправа № 580/1295/17
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Рєзнікової С.С.

суддів: Бегунца А.О. , Старостіна В.В.

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Лебединського районного суду Сумської області від 21.03.2018 по справі № 580/1295/17, ухвалене в м. Лебедин, вул. Петропавлівська, 2, Сумська область, 42200, о 14:03, повний текст рішення складено 28.03.2018р.

за позовом ОСОБА_1

до Білопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Сумській області

про визнання дій протиправними та зобовязання відновити нарахування та виплату пенсії,

ВСТАНОВИВ:

31.07.2017р., позивач, ОСОБА_1 (надалі позивач, ОСОБА_1М.) звернувся до Лебединського районного суду Сумської області з адміністративним позовом до Білопільського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (надалі - відповідач), в якому просив суд:

- визнати дії відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачу як інваліду ІІІ групи з 01.06.2015р. протиправними;

- зобовязати відповідача відновити нарахування та виплату пенсії позивачу як інваліду ІІІ групи з 01.06.2016р.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що дії відповідача є незаконними та такими, що порушують конституційні права позивача.

Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 21.03.2018р. в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального права, а також неповне зясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи.

08.06.2018р. відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а рішення суду першої інстанції в без змін.

12.06.2018р. від позивача на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач є інвалідом ІІІ групи загального захворювання і у відповідності до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», позивачу з 18.02.2015р. призначена пенсія.

З 01.04.2015р. виплата пенсії позивачу тимчасово припинена на підставі абз. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (зі змінами відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII), згідно з яким пенсії інвалідам ІІІ групи по загальному захворюванню, які працюють на посадах держаних службовців тимчасово, протягом 01.04.2015 р. 31.12.2015 р. не виплачуються.

Подальше нарахування і виплата пенсії позивачу здійснювалось з врахуванням вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року № 911, згідно з яким не виплачуються пенсії інвалідам ІІІ групи по загальному захворюванню, які працюють на посадах держаних службовців протягом 01.01.2016 р. 31.12.2016 р.

14.11.2016р. позивач звільнений з посади, виплату пенсії було поновлено, а 27.03.2017р. позивач рішенням суду був поновлений на роботі, про що довів до відома відповідача 11.07.2017р.

За час вимушеного прогулу позивачу були виплачена компенсація, а протягом 14.11.2016 року - 11.07.2017 року пенсія по інвалідності в розмірі 10 773 грн. 67 коп., яку Пенсійний фонд вважає виплаченою безпідставно і приймає міри до витребування зазначених коштів.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що перевіривши законність дій відповідача, обґрунтованість рішення про припинення виплати пенсії позивачеві суд вважає, що в задоволенні позову ОСОБА_1 необхідно відмовити.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Так, відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та ст. 37 Закону України «Про державну службу» (зі змінами відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII) тимчасово у період з 01.04.2015 року по 31.12.2015 року у період роботи особи (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п. 1 ст.10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених, законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.

Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (зі змінами відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року № 911) протягом 01.01.2016 р. 31.12.2016 р. не виплачуються пенсії інвалідам ІІІ групи по загальному захворюванню, які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу, «Про прокуратуру», «По судоустрій і статус суддів».

Пенсійне забезпечення громадян України, зокрема порядок призначення та виплати пенсій, визначення розміру пенсії, регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення", Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та іншими нормативно-правовим актами.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», який розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Пенсійне забезпечення державних службовців регулюється статтею ст. 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-XII. «Про державну службу».

Нормами ст. 37 Закону України «Про державну службу» (зі змінами відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII) у період з 01.04.2015 року по 31.12.2015 року у період роботи інвалідам IIІ групи загального захворювання, які працюють на посадах, які дають право на призначення пенсії на умовах, передбачених, Законом України «Про державну службу» пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.

Згідно з вимогами абз. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (зі змінами відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року № 911) протягом 01.01.2016 р. - 31.12.2016 р. також не виплачуються пенсії інвалідам ІІІ групи по загальному захворюванню, які працюють на посадах та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу.

Пунктом 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII передбачено, що порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції, що під час розгляду даної адміністративної справи застосуванню підлягає спеціальний закон, який регулює правовідносини повязані із пенсійним забезпеченням державних службовців, яким є зокрема Закон України від 02.03.2015 № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги стосовно неприйняття до 01.06.2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, в тому числі спеціальних на загальних підставах, оскільки п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» передбачає скасування з 01.06.2015 року норм щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються, зокрема, Законом України «Про державну службу», проте не містить приписів щодо відновлення виплати пенсії, як такої, й у тому числі, призначеної на підставі Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Позивач після припинення виплати йому пенсії протягом 2016 2017 років в порядку, встановленому Законом України «Про звернення громадян» неодноразово інформував пенсійний фонд про зміни в умовах свого працевлаштування, проте ним не було надано в судовому засіданні доказів звернення до відповідача з вимогою про поновлення виплати пенсії, та доказів відмови відповідача вчинити відповідні дії, в той час як в позовній заяві викладено вимогу про визнання дій щодо припинення виплати пенсії протиправними та покладення на відповідача зобовязання відновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 як інваліду ІІІ групи з 01.04.2015 року, хоча відповідачем по суті і не було відмовлено позивачу у вчиненні зазначених дій до подання позовної заяви.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції від 21.03.2018р. відповідає вимогам ст. 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги позивача колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 243, 250, 310, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Лебединського районного суду Сумської області від 21.03.2018 по справі № 580/1295/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_2
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_3 ОСОБА_4
Повний текст постанови складено 12.06.2018.