Справа № 817/1338/18
Суддя: Махаринець Д.Є.
Дата ухвалення: 2018-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про повернення позовної заяви
04 червня 2018 року м. Рівне №817/1338/18
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Махаринець Д.Є., після одержання позовної заяви
доГоловного територіальне управління юстиції у Рівненській області
провизнання протиправними та скасування наказів,
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного територіального управління юстиції у Рівненській області про визнання протиправними та скасування наказів від 13.05.2017 №220/04/к "Про оплату праці ОСОБА_1Ю." та від 07.06.2017 №277/04/к "Про невиплату заробітної плати ОСОБА_1Ю.".
Ухвалою суду від 16.05.2018 позовну заяву залишено без руху. Позивачу недоліки позовної заяви запропоновано усунути шляхом подання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду. Встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви тривалістю не більше десяти днів з дня вручення ухвали.
У встановлений строк позивач подала до суду заяву про усунення недоліків, в якій просила поновити строк звернення до суду з позовною заявою про визнання протиправними та скасування наказів від 13.05.2017 №220/04/к "Про оплату праці ОСОБА_1Ю." та від 07.06.2017 №277/04/к "Про невиплату заробітної плати ОСОБА_1Ю.".
Розглянувши подану заяву про поновлення строку звернення до суду, позовну заяву та додатки до неї, суд зазначає наступне.
Статтею 122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Так, строк звернення до адміністративного суду - це строк, в межах якого особа, яка має право на позов, повинна звернутися до адміністративного суду для захисту своїх прав у публічно-правових відносинах або для реалізації владних повноважень.
Чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу строку звернення до адміністративного суду може бути пов'язаний із різними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.
Частинами 2 та 5 ст.122 КАС України визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Згідно з ч.1 ст.121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Перевіривши доводи поважності пропуску строку на судове оскарження, наведені в заяві та докази приєднані до позовної заяви суд вважає, що строк звернення до суду пропущений без поважний причин, з огляду на наступне.
Дотримання строків звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і сприяє стабільності діяльності суб'єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Тому у разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку. Зазвичай це обставини, що не залежать від волі такої особи.
Як вбачається із практики Верховного Суду України, оцінюючи обставини, що перешкоджали здійсненню процесуального права на оскарження, суд повинен виходити з оцінки та аналізу всіх наведених у клопотанні доводів, а також з того, чи мав заявник можливість своєчасно реалізувати своє право на оскарження (лист Вищого адміністративного суду України від 19.05.2010 №708/11/13-10).
Виходячи з вищевикладеного, поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.
Суть строку на звернення до суду полягає в обмеженні часу, протягом якого правовідносини можуть вважатися спірними; після його завершення відносини стають стабільними.
За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Необхідно зазначити, що процесуальним строком є проміжок часу, встановлений законом або судом, у який суд та особи, що беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені КАС України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки.
Слід зауважити, що встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій.
Суд зазначає, що вирішальним моментом щодо визначення строків звернення до суду є встановлення обставин, коли та за яких обставин позивач дізнався про порушення своїх прав та чи реально зміг вчинити дії, направлені на їх відновлення у встановлений законом строк.
У свою чергу, під поважними причинами пропуску строку на оскарження слід розуміти лише ті обставини, які були чи об'єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась, та пов'язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.
Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів).
Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.
Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії".
Як зазначив Європейський Суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності заяви від 30.08.2006 справа "Каменівська проти України", право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.
Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків. Крім того Європейський суд зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.03.2006 по справі "Мельник проти України" погодився з тим, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. А також указав, що зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.
Тому, при визначенні початку цього строку суд з'ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з'ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.
Обґрунтовуючи заяву про поновлення строку звернення до суду позивач зазначає, що норми ст.233 Кодексу законів про працю України є спеціальними по відношенню до інших норм законодавства, оскільки стосуються питання оплати праці та строку звернення в спорах щодо виплати належної заробітної плати. Позивач вказує, що оскаржувані накази і є обставиною, з якою пов'язується виплата належної заробітної плати та є взаємопов'язаними, оскільки не виплата заробітної плати мала місце з наявністю вказаних наказів. А тому, позивач вважає, що не може бути обмежена місячним строком звернення до суду з питань, що стосуються виплати належної заробітної плати.
Відповідно до ст.233 Кодексу законів про працю України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Таким чином, особа має право звернутися до суду без обмеження будь-яким строком з позовом про стягнення належної їй заробітної плати. Однак, позивач в позовній заяві не просить стягнути на її користь невиплачену заробітну плату.
Предметом оскарження в даній справ є накази суб'єкта владних повноважень винесені під час здіснення дисциплінарного провадження та стосуються проходження позивачем публічної служби, а тому вони підлягають оскарженю у строк визначений ч.5 ст.122 КАС України.
Щодо покликань позивача, як на підставу поважності причини пропуску строку звернення до суду з даним адміністративним позовом, на те, що про оскаржувані накази їй стало відомо з відзиву Головного територіального управління юстиції у Рівненській області під час розгляду справи №817/724/18 в якому зазначено, що накази від 13.05.2017 №220/04/к та від 07.06.2017 №277/04/к є внутрішніми наказами, в зв'язк з чим позивача не було ознайомлено з останніми, то суд зазначає наступне.
Як встановлено судом з оскаржуваних наказів ОСОБА_1 з 11.05.2017 по 07.06.2017 та з 08.06.2017 припинено виплату заробітної плати та надбавки за інтенсивність праці у розмірі 50 відсотків посадового окладу, в період відсторонення від виконання своїх посадових обов'язків.
Таким чином, позивач з червня 2017 року не отримувала заробітної плати та відповідних надбавок.
У заяві про поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом, позивач вказала, що 24.04.2018 в межах розгляду справи №817/724/18, після того як стало відомо про наявність оспорюваних наказів з поданого відзиву відповідача, було подано заяву про збільшення позовних вимог у даній справі. Однак, вказана заява не була прийнята судом, оскільки подана на час проведення розгляду справи по суті.
Таким чином, позивач не отримуючи заробітної плати з червня 2017 року не вчиняла жодних дій для того, щоб встановити підстави не виплати належних їй коштів, хоча мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав, а небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Враховуючи викладене, суд не знайшов підстав для визнання поважними причин пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду із вимогами щодо про визнання протиправними та скасування наказів від 13.05.2017 №220/04/к "Про оплату праці ОСОБА_1Ю." та від 07.06.2017 №277/04/к "Про невиплату заробітної плати ОСОБА_1Ю.", адже сутність зазначеного інституту полягає в тому, що особа, яка звертається до суду за захистом порушеного права була не в змозі зробити це внаслідок незалежних від неї обставин, зокрема, якщо цьому перешкоджала надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.
Так, покладені в основу обґрунтування поважності причин пропуску строку аргументи не можуть бути визнаними надзвичайними або невідворотними подіями, що унеможливлювали своєчасну організацію підготовки та супроводження справи, рівно як й істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій. В іншому випадку, сам по собі інститут строку звернення до суду, як захід дисциплінування учасників справи, за таких обставин справи був би позбавлений сенсу.
Отже, суд дійшов висновку про те, що позивач, мав обєктивну можливість протягом встановленого законом строку звернутися до суду із даними позовними вимогами, чого зроблено не було, а отже, причини пропущення строку звернення до суду, вказані у заяві про поновлення пропущеного строку за даних умов не можна визнати поважними.
Враховуючи, що адміністративний позов подано позивачем з порушенням строку на звернення до суду, і з позовної заяви та доданих до неї матеріалів не встановлено підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними, вказані в заяві про поновлення строку обставини пропуску строку звернення до суду є неповажними, інших підстав для поновлення строку судом не встановлено, позовна заява відповідно до ч.2 ст.123 та п.9 ч.4 ст.169 КАС України підлягає поверненню.
Відповідно до ст.7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, повернення заяви або скарги.
Таким чином, судовий збір в розмірі 704,80грн. сплачений за подання позовної заяви немайнового характеру згідно з квитанцією №49 від 14.05.2018 підлягає поверненню позивачу за його клопотанням.
Керуючись статтями 169, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Визнати неповажними підстави пропуску ОСОБА_3 строку звернення до суду з адміністративним позовом до Головного територіального управління юстиції у Рівненській області про визнання протиправними та скасування наказів від 13.05.2017 №220/04/к та від 07.06.2017 №277/04/к.
Позовну заяву і додані до неї документи повернути позивачу.
Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня її складення. Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Суддя Махаринець Д.Є.