Справа № 426/20223/17
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2018-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2018 року справа №426/20223/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Міронової Г.М., суддів Компанієць І.Д., Ястребової Л.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Марківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області на рішення Сватівського районного суду Луганської області від 21 березня 2018 р. (повний текст рішення складено 30 березня 2018 року у м. Сватове Луганської області) у справі № 426/20223/17 (головуючий суддя І інстанції Скрипник С.М. ) за позовом ОСОБА_1 до Марківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання протиправною відмови в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах та про зобов'язання призначити пенсію,

В С Т А Н О В И В:

08 листопада 2017 року ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Марківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (далі Управління, відповідач), в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення відповідача, яким йому відмовлено в призначення пенсії за віком на пільгових умовах за ч. 1 ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; зобовязати відповідача призначити йому пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 08.06.2017 року, зарахувавши періоди його роботи на шахті «Суходільська-Східна» з 21.02.1994 року по 05.06.1998 року та на шахті ім. Н.П. Баракова з 17.08.1999 року по 31.12.1999 року до пільгового стажу роботи, а також зарахувавши період його роботи на шахті «Суходільська-Східна» з 21.02.1994 року по 05.06.1998 року до загального стажу роботи (а.с. 2-4).

Рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 21 березня 2018 року у справі № 426/20223/17 позов задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано рішення відповідача, яким відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за ч. 1 ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобовязано відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 08.06.2017 року, зарахувавши періоди його роботи на шахті «Суходільська-Східна» з 21.02.1994 року по 05.06.1998 року, на шахті ім. Н.П. Баракова з 17.08.1999 року по 31.12.1999 року до пільгового стажу роботи, а також зарахувавши період його роботи на шахті «Суходільська-Східна» з 21.02.19994 року по 05.06.1998 року до загального стажу роботи (а.с. 93-96).

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове судове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що за нормами ст. 13, 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до пільгового стажу зараховується робота працівників, які безпосередньо зайняті повний робочий день на відповідних роботах, за умови підтвердження первинними документами роботи саме такої роботи повний робочий день, при цьому такими документами можуть бути журнали виходів на роботу, табелі використання робочого часу, накази, розпорядження.

ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 28.03.2017 року № 3226/02-02/1 доведено до відмова начальників управлінь Пенсійного фонду України в містах і районах Луганської області, що будь-які документи для призначення (перерахунку) пенсій, видані підприємствами, розташованими на непідконтрольній українській владі території, які перереєстровані на контрольованій території, до роботи не застосовувати.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач 08.06.2017 звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Рішенням відповідача від 21.08.2017 року № 6/А-14 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» через відсутність необхідного пільгового та загального стажу. Періоди роботи на шахті «Суходільська-Східна» з 21.02.1994 року по 05.06.1998 року та на шахті ім. Баракова з 17.08.1999 року по 31.12.1999 року не зараховано до пільгового стажу роботи, у звязку з виконанням управлінням вимог листа № 3226/02-02/1 від 28.03.2017 року стосовно того, що будь-які документи для призначення (перерахунку) пенсій, видані підприємствами, розташованими на непідконтрольній українській владі території, які перереєстровані на контрольованій території, до роботи не застосовувати. Період роботи з 21.02.1994 року по 05.06.1998 року також не зараховано і до загального стажу роботи, оскільки у трудовій книжці в підставах приймання на роботу та звільнення з роботи вказані не накази, а записки на приймання та звільнення (а.с. 5).

Вказані обставини не заперечуються.

Спірним у даній справі є правомірність прийняття відповідачем рішення, яким позивачу відмовлено в призначення пенсії за віком на пільгових умовах за ч. 1 ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

При вирішенні справи, суд виходить з наступного.

Згідно із статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058) передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Положенням ч.1 ст. 9 Закону № 1058 передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Стаття 4 Закону № 1058 зазначає, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Частинами 1-3 статті 24 Закону № 1058 передбачено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 4 ст. 24 Закону № 1058 передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції, що діяла на момент звернення позивача за призначенням пенсії) працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на цих роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 20 років.

Такий же порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничо-рятувальних частин) на шахтах по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або знаходяться в стадії ліквідації, але не більше 2 років.

При наявності стажу на підземних роботах менше 10 років у чоловіків і менше 7 років 6 місяців у жінок за кожний повний рік цих робіт пенсійний вік, встановлений статтею 26 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" ( 1058-15 ), знижується на 1 рік.

Порядком застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383, передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому до пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків, за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92.

На період роботи позивача були чинними Списки, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 року № 162, відповідно до якої посади гірничого робітника з повним робочим днем під землею та гірничого робітника очисного забою з повним робочим днем під землею передбачені і дають право на пенсію по Списку № 1.

Статтею 62 Закону № 1788 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 20 Постанови Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637 передбачено, що у випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Відповідно до розяснень Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 року № 8 працівникам, зайнятим на підземних роботах та у металургії, які мають не менше 10 років стажу роботи, що дає право на пенсію незалежно від віку відповідно до ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», але не відпрацювали повного стажу, передбаченого ст. 14, пенсія незалежно від віку може призначатися за наявності не менше 25 років стажу підземної роботи та роботи у металургії із зарахуванням до стажу: кожного повного року роботи гірничими очисного забою, прохідником, забійником на відбійних молотках, машиністом гірничих виємочних машин, сталеваром, горновим, агломератником за 1 рік 3 місяці.

Згідно п. 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29 липня 1993 року № 58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім'я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв'язку з цим винагороди.

Пунктом 2.4 Інструкції визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

З трудової книжки позивача вбачається, що він з 21.02.1994 року прийнятий учнем гірничого з повним робочим днем під землею на підземних роботах, 13.04.1994 року переведений гірничим 3 розряду з повним робочим днем на підземних роботах, 03.10.1995 року переведений гірничим очисного забою 5 розряду з повним робочим днем на підземних роботах на шахта «Суходільська-Східна» та звільнений 05.06.1998 року. З 17.08.1999 року прийнятий гірничим очисного забою з повним робочим днем під землею, 27.07.2005 року переведений підземним гірничим 3 розряду з повним робочим днем на підземних роботах на шахті ім. Баракова. Окрім того, трудова книжка містить записи щодо атестації робочого місця (а.с. 12-19).

Записи про спірні періоди роботи у 1994-1999 роках засвідчені відповідною печаткою підприємств і дефектів їх вчинення не мають.

Трудова книжка, відповідно до положення ст. 48 КЗпП України, ст. .62 Закону № 1788-XII та згідно п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у них, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, є основним документом, що підтверджує пільговий та загальний стаж роботи працівника.

Крім того, позивачем для призначення йому пенсії до Управління були надані: довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 09.03.2017 року № 1024, від 09.03.2017 року № 1025, від 07.02.2017 року № 579, від 15.03.2017 року № 575, копії наказів про результати атестації робочих місць і інше, якими також підтверджуються пільговий стаж роботи позивача у спірний період, що повністю узгоджується з відомостями трудової книжки.

Зазначені довідки відповідач не прийняв, оскільки довідки видані підприємством, яке розташовано на території, що тимчасово не контролюється українською владою та перереєстровано на контрольовану територію.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані намібійські винятки: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. У рішенні Європейського суду з прав людини Мозер проти Республіки Молдови та Росії від 23.02.2016 ЄСПЛ констатував, що Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами....

Оцінюючи спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції приймає до уваги і практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини має застосовуватися при розгляді справ як джерело права.

Так, під час розгляду справ проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), проти Молдови та Росії (зокрема, "Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibiacase), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Таким чином, доводи апелянта щодо неможливості врахування спірних довідок є неправомірним, тим більше, що зміст листа ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 28.03.2017 року № 3226/02-02/1 перебуває поза межами правового поля і не є нормативно-правовим документом.

Аналізуючи наведені положення законодавства, яке дає право позивачу на пенсію на пільгових умовах за віком, суд зазначає, що відсутність у позивача уточнюючих довідок про характер роботи та характеристики виконуваної роботи, що стало підставою для відмови позивачу у призначенні такої пенсії, не спростовує наявність у позивача пільгового стажу.

При цьому, позивач має належним чином оформлену трудову книжку, в якій містяться записи про відповідний трудовий стаж із відомостями, які відповідають вимогам законодавства на підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Згідно наданих позивачем документів його загальний стаж роботи з урахуванням періоду проходження військової служби складає 27 років з них стаж роботи за ст. 14-20 складає 22 роки 7 місяців 12 днів, за ст. 14-25 2 роки 5 місяців 17 днів. Тобто, його стаж достатній для призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Оцінюючи вказані вище докази та вирішуючи справу в цілому, суд виходить з того, що згідно з положеннями ч. 2 ст. 2 КАС України в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення відповідача, який відмовив у зарахуванні до пільгового стажу позивача періоду роботи з 21.02.1994 року по 05.06.1998 року та з 17.08.1999 року по 31.12.1999 року та з 21.02.1994 року по 05.06.1998 року до загального стажу роботи було прийнято з порушенням принципів, визначених ч. 2 ст. 2 КАС України.

Згідно положень ст. 3 Конституції України, як Основного Закону України - людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Відповідно до ст.ст. 21, 22 Конституції України - усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Конституційні права і свободи людини і громадянина, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих праві свобод.

За унормуванням ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Як зазначив ЄСПЛ у справі Andrejeva v. Latvia (п.77 рішення Великої палати ЄСПЛ від 18.02.2009 р.) стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції не накладає ніяких обмежень на свободу держави, що ратифікувала Конвенцію, приймати рішення про те, чи створювати якусь схему соціального забезпечення, або обирати тип або розмір виплат, які надаються відповідно до будь-якої такої схеми. Однак якщо в державі існують чинні законодавчі норми, що передбачають такі виплати на основі права на соціальну підтримку незалежно від того, чи обумовлені вони попередньою сплатою внесків ці норми слід вважати такими, що створюють майновий інтерес, що потрапляє в сферу дії статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції для осіб, що відповідають пропонованим до благоотримувачів вимогам.

У справі Будченко проти України (рішення від 24 квітня 2014 року, заява № 38677/06) ЄСПЛ також зазначив, що якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам.

Отже, враховуючи те, що майновий інтерес позивача ґрунтується на положеннях чинного законодавства, зокрема, ст. 13 Закону № 1788-XII, стандарти ЄСПЛ можуть і повинні бути застосовані до цього випадку. ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними таефективними (п.53 рішення у справі Ковач проти України, п.59 рішення у справі Мельниченко проти України, п.50 рішення у справі Чуйкіна проти України тощо). Це, звичайно, не означає, що суд має приймати рішення на користь людини кожного разу, коли вона про це просить, але суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними, тобто людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично. Більше того, відповідно до ст.14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

При таких встановлених обставинах та положеннях законодавства, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення відповідача від 21.08.2017 року № 6/А-14 року про відмову позивачу у призначення пенсії за віком на пільгових умовах, є неправомірним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки судом встановлено, що з урахуванням встановлених судом фактичних обставин у справі позивач має право та достатньо трудового стажу для призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно ч. 1 ст. ст.14 Закону № 1788-XII.

У зв'язку із зазначеним колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У звязку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 205, 308, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Марківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області залишити без задоволення.

Рішення Сватівського районного суду Луганської області від 21 березня 2018 р. у справі № 426/20223/17 залишити без змін.

Повне судове рішення складено 19 червня 2018 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Г.М. Міронова

Судді І.Д. Компанієць

ОСОБА_3