Справа № 815/1322/18
Суддя: Аракелян М. М.
Дата ухвалення: 2018-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1322/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2018 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Аракелян М.М.

Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у порядку письмового провадження) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 (Ізраїль, АДРЕСА_1) до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі (65121, м. Одеса, вул. Ільфа і Петрова, 4-А) про визнання протиправним та скасування рішення, зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

27 березня 2018 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1, в якому позивач (з урахуванням уточнень) просить суд визнати неправомірним рішення про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії №6788 від 18.09.2017 року, викладене у листі №8703/05 зобовязати Центральне обєднане управління Пенсійного фонду України в місті Одесі призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 08.09.2017 року (з дати першого звернення за призначенням пенсії) у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 08.09.2017 , діючи на підставі належним чином посвідченої та апостильованої довіреності від ОСОБА_1, він звернувся до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України з особистою заявою ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком разом з оригіналами усіх необхідних документів для призначення пенсії, в тому числі копією та оригіналом посвідчення особи №319618013 видане органом МВС Держави Ізраїль, м.Рішон Ле-Ціона 05.01.2014р. РНОКПП 3. За результатами розгляду звернення відповідачем прийнято рішення від 18.09.2018 №6788, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії з підстави ненадання паспорту громадянина України або посвідки на постійне місце проживання в Україні. При цьому, представник зазначив, що позивачка є громадянкою України і прийнята на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль. На думку позивача, наданий ним при зверненні документ за нормами Закону України «Про громадянство України» підтверджує громадянство позивача. Натомість відповідач безпідставно посилається на необхідність надання позивачем для вирішення питання про призначення йому пенсії документу, який підтверджує його громадянство, оскільки такий документ відповідачу надавався. Зважаючи на неправомірність відмови та наявність законних підстав для призначення йому пенсії, позивач звернувся за судовим захистом із даним позовом.

Ухвалою суду від 23.04.2018 року адміністративний позов ОСОБА_1 відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 169 КАС України залишено без руху у звязку з невідповідністю вимогам ст.160 КАС України, та встановлено термін для усунення недоліків шляхом надання до суду уточненої позовної заяви з зазначенням наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до позовної заяви та приведенням позовних вимог у відповідність до ст. 5 КАС України з відповідним зазначенням у позовній заяві всіх обставин справи в їх обґрунтування.

05 травня 2018 року від представника позивача до суду надійшла заява про усунення недоліків з додатками (вх.№12507/18).

Ухвалою судді від 14.05.2018 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи згідно ст.263 КАС України.

01 червня 2018 до від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву (вх.№ЕП/3130/18). Відповідач позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування своє правової позиції, посилаючись на п.2.3 Порядку подання та оформлення документів про призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2000 року, представник зазначив, що при зверненні з заявою про призначення пенсії позивачем не було надано паспорт громадянина України або посвідку на постійне проживання в Україні, що на думку представника відповідача є підставою для відмови в призначенні пенсії ОСОБА_1.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками справи докази, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що 08.09.2017 року представник позивача, який діє на підставі нотаріально посвідченої апостильованої довіреності від ОСОБА_1 звернувся до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі із заявою про призначення пенсії з доданими до неї копіями довіреності, посвідчення особи, оригіналом трудової книжки, посвідченої нотаріально та апостильованої особистої заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 28.07.2017р.

Заява представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 зареєстрована за №6788 від 08.09.2017р.

В матеріалах, наданих позивачкою, також наявна копія розписки-повідомлення, складеної спеціалістом ОСОБА_3 Центрального обєднаного УПФУ в м.Одесі, в якій в переліку документів, яких недостатньо для призначення пенсії, вказано: «паспорт громадянина України, строк подання до 07.12.2017р.».

Рішенням Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі від 18.09.2017 № 6788 відмовлено в призначенні пенсії ОСОБА_1, у звязку з ненаданням документу, що підтверджує громадянство України або постійне місце проживання на території України. В рішенні, з посиланням на ст.5 Закону України «Про громадянство України», зазначено, що для вирішення питання про призначення позивачу пенсії необхідно надати документ, що підтверджує громадянство України та постійне місце проживання на території України.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Крім того, Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами (частина третя статті 25 Конституції України).

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 49, другим реченням статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до частин першої і четвертої статті 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом. Іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, мають право на отримання пенсійних виплат і соціальних послуг із системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування нарівні з громадянами України на умовах та в порядку, передбачених цим Законом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 5 Закону України «Про громадянство України» від 18 січня 2001 року №2235-III встановлено, що документами, які підтверджують громадянство України, зокрема, є паспорт громадянина України та паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Пунктом 1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, передбачено, що заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім'ї у зв'язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, а також у місті та районі (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Згідно з пунктом 2.9 цього Порядку особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред'явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

За документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування.

Як вбачається з позовної заяви та заяви про призначення пенсії ОСОБА_1, представник позивача на підтвердження громадянства України ОСОБА_1 посилається на паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії АЕ №644189 виданий 24.07.1997 року органом 1501 та дійсний до 24.07.2007 року, проте, не надав його копію при зверненні з вищевказаною заявою про призначення пенсії, про що зазначено у рішенні від 18.09.2017р. №6788 Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі та підтверджується відомостями розписки-повідомлення (а.с.54).

Суд не погоджується з доводами представника позивача, що наявність трудової книжки з відповідними відмітками трудового стажу з 1968 року до 01.11.1993 року та посвідчення особи статусу громадянина видане Міністерством внутрішніх справ Держави Ізраїль 05.01.2014 є належним та допустимим доказом підтвердження наявності у ОСОБА_1 громадянства України в розумінні норм ст. 5 Закону України «Про громадянство України».

З огляду на зазначене та з урахуванням положень ст. 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та ст. 5 Закону України «Про громадянство України» суд дійшов висновку про правомірність рішення відповідача щодо відмови ОСОБА_1 у задоволенні заяви про призначення пенсії, оскільки представником позивача при зверненні від імені позивачки за пенсією не надано належних доказів на підтвердження громадянства України ОСОБА_1, а саме, не надано копію паспорта громадянина України для виїзду за кордон АЕ 644189, виданого органом 1501, 24.07.1997р.

Суд відхиляє посилання позивачки на те, що її громадянство України не припинено, оскільки ця обставина не позбавляє її обовязку надання копії паспорту громадянина України для виїзду за кордон для підтвердження наявності в неї права на отримання пенсії в Україні відповідно з нормою п.1 ч.1 ст.8 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», та, відповідно, права вимагати призначення та виплати пенсії.

Згідно п.1.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління ПФУ від 25.11.2005р. №22-1 днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви. Якщо заява пересилається поштою (крім випадків призначення (поновлення) пенсій), днем звернення за пенсією вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви. У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви. Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону. Днем звернення за перерахунком пенсії, переведенням з одного виду пенсії на інший, поновленням виплати пенсії, виплатою недоотриманої пенсії у зв'язку зі смертю вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами. Виходячи із викладеного, ОСОБА_1 після відмови у призначенні пенсії рішенням №6788 від 18.09.2017р. була надана можливість надати документ, що підтверджує громадянство України (повідомлено про це листом від 03.10.2017р. №8703/05 з додатками, у тому числі розпискою-повідомленням (а.с.52, 54) із строком для подачі документа, якого не вистачає до 07.12.2017р.).

Судом встановлено та не заперечується позивачкою, що паспорт громадянина для виїзду за кордон до органу ПФУ не був поданий, як одночасно зі зверненням за пенсією, так і після одержання оскаржуваної відмови.

Отже відповідач на законних підставах виніс рішення.

Згідно п.4.7 Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об'єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Відповідач діяв на підставах та у спосіб, що встановлені чинним законодавством, прймаючи оскаржуване рішення №6788 від 18.09.2017р.

Відповідно до ч. 1. ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.ч.1.2 ст. 76 КАС України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Представником позивача не надано належних доказів в обґрунтування позовних вимог, в той час коли доводи представника відповідача ґрунтуються на положеннях чинного законодавства України та підтверджуються матеріалами справи.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази, суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1.

Керуючись ст.ст. 139, 241-246, 250, 255, 263, 295 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (Ізраїль, АДРЕСА_1; РНОКПП: НОМЕР_1) до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі (65121, м. Одеса, вул. Ільфа і Петрова, 4-А; ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобовязання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. 293,295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя М.М. Аракелян

.