Справа № 804/617/18
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2018-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2018 року Справа № 804/617/18
Ухвалою суду від 23.01.2018 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху з установленим строком для усунення недоліків.
Ухвалою суду від 12.02.2018 було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження.
13.03.2018 від відповідача до суду надійшов письмовий відзив на позов, в якому зазначено, що відповідач під час винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення діяв в спосіб та межах, визначених чинним законодавством України. Стосовно тверджень позивача щодо того, що відповідачем вже виносилось податкове повідомлення рішення за той самий період, на думку відповідача, є хибним оскільки виносились різні податкові повідомлення рішення на окремі обєкти оподаткування.
Представник позивача надав клопотання про розгляд справи без його участі.
Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Відповідно до частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не зявилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи.
Позивач, вважаючи означене податкове повідомлення-рішення протиправним, звернувся до суду з позовом про його скасування.
Розглядаючи позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування вищевказаного податкового повідомлення-рішення, суд зважає на таке.
Згідно з пп. 266.3.1 п. 266.3 ПК України базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
Відповідно до пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПКУ платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Згідно до пп. 266.2.1, 266.3.1. ПКУ об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка, а базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
База оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатне надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (пп. 266.3.2 п. 266.3 ПК України).
За правилами пп. 266.5.1 п. 266.5 ПК України (в редакції, чинній у 2016 році) ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує три відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
За тих же підстав не підлягає застосування пункт 4 Прикінцевих положень Закону України Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році де установлено, що в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".
Роблячи такий висновок суд у першу чергу зазначає, що таке правове регулювання, за яким сплата податків передбачається з початку бюджетного року (з 2016 року) суперечить приписам підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України щодо порядку встановлення місцевих податків та обов'язку опублікування відповідного рішення до 15 липня відповідного року, водночас нівелюється гарантія бути обізнаним про встановлення місцевих податків на підставі рішення місцевої громади, яке офіційно оприлюднюється до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків.
Наведені положення Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році", якими дозволяється застосування місцевих податків без рішення місцевої громади з початку бюджетного року без його оприлюднення до 15 липня попереднього року, суперечать одному з елементів верховенства права - принципу правової визначеності який, зокрема, передбачає "якість закону". Європейський суд з прав людини у своїй практиці напрацював певні критерії до "якості закону", за якими закон повинен бути чіткий та передбачуваний, тобто особа повинна мати можливість передбачити наслідки своєї поведінки.
Обов'язок сплатити місцевий податок на позивача покладено з початку 2016 бюджетного року, в той час як до внесення зазначених змін Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році", встановлення місцевого податку та обов'язок його сплати пов'язувався з офіційним опублікуванням відповідного рішення сільської, селищної або міської ради.
За такого правового регулювання особа не могла передбачити наслідки своєї "поведінки" (володіння нерухомим майном, що підлягає оподаткування).
Окрім того, відповідно до пп.266.1.1 п.266.1 ст.266 ПКУ платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками обєктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Згідно із ст.316, 328 Цивільного кодексу України Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.».
А отже, відповідно до Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності з 24 грудня 2014 року власниками домоволодіння с - ОСОБА_2 та ОСОБА_3.
Таким чином, проаналізувавши вищевикладені обставини справи та норми законодавчих актів, що регулюють спірні правовідносини, та оцінивши докази надані сторонами у справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що спірне податкове повідомлення-рішення, прийняте відповідачем є протиправним та підлягає скасуванню.
Керуючись статтями 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_4