Справа № 808/7908/15
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2018-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

"06" червня 2018 р. справа № 808/7908/15
м. Дніпро

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

при секретарі судового засідання Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Експобанк" Волощука Ігоря Григоровича

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 19 лютого 2016 року (суддя Шара І.В., м. Запоріжжя)

у справі № 808/7908/15

за позовом ОСОБА_2

до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Експобанк" Волощука Ігоря Григоровича,

треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,

про визнання протиправними дій та скасування рішень, -

встановив:

У вересні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просив суд:

- визнати протиправним дії та скасувати рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "КБ "Експобанк" Волощука І.Г. про визнання нікчемними правочинів, стосовно котрих на адресу третіх осіб в справі: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, направлено рішення відповідача, що оформлене листами за вих. № 1101/4978 від 02.09.2015 року, вих. №1101/4971 від 02.09.2015 року, вих. № 1101/4984 від 02.09.2015 року, вих. № 1101/4985 від 02.09.2015 року, вих. № 1101/4955 від 02.09.2015 року про повідомлення про нікчемність договору в порядку ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб";

- визнати протиправним дії та скасувати рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "КБ "Експобанк" Волощука І.Г. про визнання нікчемними правочинів, стосовно котрих на адресу третіх осіб в справі: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, направлено рішення відповідача, що оформлено листами за вих. № 1101/5019 від 02.09.2015 року, вих. №1101/4993 від 02.09.2015 року, вих. № 1101/4996 від 02.09.2015 року, вих. № 1101/4997 від 02.09.2015 року, вих. № 1101/4994 від 02.09.2015 року про повідомлення про нікчемність договорів банківського рахунку № 1629/18820/2014 від 11.09.2014 року, № 1643/18786/2014 від 11.09.2014 року, № 1639/18828/2014 від 11.09.2014 року, № 1636/18827/2014 від 11.09.2014 року, №1613/18808/2014 від 11.09.2014 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що рішення відповідача стосовно визнання правочинів, що були укладені між ним та третіми особами, не ґрунтується на нормах Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а отже є протиправним.

Суд першої інстанції позов задовольнив повністю. Суд дійшов висновку, що відповідачем не доведена правомірність своїх дій та рішень.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, відповідач оскаржив її в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з'ясування обставин справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що постановою правління НБУ від 11.09.2014 року №567/БТ Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Експобанк" було віднесено до категорії проблемних, а також з дня прийняття цієї постанови було установлено обмеження в діяльності банку, зокрема і зупинено операції щодо відкриття поточних рахунків фізичним особам та зарахування на рахунки фізичних осіб коштів, що переказуються з рахунків, відкритих в ПАТ "КБ "Експобанк".

Також, НБУ з дня прийняття цієї постанови заборонив допускати проведення будь-яких операцій, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, крім договорів, укладених до набрання чинності цією постановою, умовами яких передбачено поповнення вкладів фізичних осіб за рахунок процентів. Отже, зазначає, що всупереч постанови від 11.09.2014 року № 567/БТ 11.09.2014 року банком укладені договори банківського рахунку з третіми особами.

Зазначає, що всупереч вказаній постанові 12.09.2014 року з рахунку позивача, відкритого в ПАТ "КБ "Експобанк", на рахунки третіх осіб було перераховано кошти в сумі 195 000 грн. кожному, чим було збільшено гарантовану суму відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

Вказує, що ст. 56 Закону України "Про Національний банк України" передбачає, що нормативно-правові акти НБУ, які містять інформацію з обмеженим доступом, набирають чинності в порядку, встановленому цими актами. Постановою НБУ № 567/БТ від 11.09.2014 року було встановлено дату, з якої діють обмеження в діяльності банку, а саме - з 11.09.2014 року. В порушення вказаної постанови НБУ 12.09.2014 року на рахунки третіх осіб було перераховано кошти з рахунку позивача. Висновки суду про те, що перебіг строку дії обмежень починається з наступного дня після отримання уповноваженим представником ПАТ "КБ "Експобанк" постанови НБУ № 567/БТ від 11.09.2014 року, тобто з 13.09.2014 року, суперечать нормам матеріального права та судовій практиці.

Вважає також хибними посилання суду на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва в справі № 826/16782/15, яким встановлена дата отримання банком постанови НБУ №567/БТ, оскільки ця постанова не набрала законної сили.

Зазначає, що судом порушено норми матеріального права, адже в оскаржуваному судовому рішенні зазначено, що протиправними є дії відповідача в частині визнання правочинів нікчемними, оскільки вони суперечать ч. 2 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Зазначає, що кошти з рахунку позивача подрібнювались на суми до 200 000 гривень та зараховувались на рахунки третіх осіб, які фактично набули гарантоване право на отримання коштів безпосередньо від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, тобто отримали переваги перед іншими кредиторами Банку, що є порушенням п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону. Таким чином, вимоги третьої черги відповідно до ст. 52 Закону (вимоги Фонду, що виникли внаслідок виплати коштів за вкладами вкладників в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом) штучно збільшилися на 975 000 грн., що призвело до зменшення коштів для задоволення вимог інших вкладників банку, зокрема і вимог четвертої черги, що є доказом того, що треті особи по справі отримали перевагу по відношенню до інших вкладників чи кредиторів банку.

Крім того, надається перевага і власнику "великого" рахунку - ОСОБА_2, який хотів отримати свої кошти не в порядку черговості за рахунок реалізації майна вкладників, а безпосередньо за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб через подрібнення власного рахунку, через що витрати Фонду гарантування вкладів фізичних осіб збільшилися без законних підстав.

Таким чином, операції з дроблення рахунку спрямовані на заволодіння державним майном, оскільки вчинені з метою штучного створення обов'язку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відшкодувати грошові кошти, а, отже, є нікчемними також і в силу приписів ст. 228 Цивільного кодексу України. Позивачу також направлено повідомлення про нікчемність правочину щодо перерахування грошових коштів на рахунки фізичних осіб. Нікчемний правочин не потребує визнання його недійсним судом.

Зазначає також, що позивач не є стороною договорів банківського рахунку, укладених між банком та третіми особами, не є представником цих осіб, тому його вимоги задоволенню не підлягають.

Просить скасувати постанову суду та відмовити позивачу у задоволенні позову.

В судове засідання з'явився представник позивача, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Інші учасники процесу, повідомлені належним чином, не з'явились до судового засідання, що не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши дотримання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Постановою Правління Національного банку України (далі - НБУ) № 567/БТ від 11.09.2014 року ПАТ "КБ "Експобанк" віднесено до категорії проблемних та постановою Правління НБУ №597 від 24.09.2014 року ПАТ "КБ "Експобанк" - до категорії неплатоспроможних.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 97 від 25.09.2014 року розпочато процедуру виведення ПАТ "КБ "Експобанк" з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на 3 місяці з 25.09.2014 року по 25.12.2014 року включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 138 від 04.12.2014 року уповноваженою особою Фонду на тимчасову адміністрацію ПАТ "КБ "Експобанк" призначено Волощука І.Г.

Відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 163 від 25.12.2014 року строк здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "КБ "Експобанк" продовжено на 1 місяць по 24.01.2015 року включно.

26 січня 2015 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 15 "Про початок процедури ліквідації АТ КБ Експобанк та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку". Відповідно до даного рішення розпочато процедуру ліквідації ПАТ "КБ "Експобанк" з відшкодування з боку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами фізичних осіб, відповідно до Плану врегулювання, з 26 січня 2015 року, та призначено Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "КБ "Експобанк" строком на 1 рік з 26 січня 2015 року по 25 січня 2016 року включно Волощука Ігоря Григоровича (далі - Уповноважена особа на ліквідацію).

Уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ "КБ "Експобанк" Волощуком І.Г. здійснено перевірку правочинів. За наслідками вказаної перевірки прийнято рішення про визнання нікчемними правочинів, стосовно котрих на адресу третіх осіб направлено рішення відповідача, що оформлені листами за вих. № 1101/4978 від 02.09.2015 року, вих. №1101/4971 від 02.09.2015 року, вих. № 1101/4984 від 02.09.2015 року, вих. № 1101/4985 від 02.09.2015 року, вих. № 1101/4955 від 02.09.2015 року, в яких містяться повідомлення про нікчемність правочину, за яким відповідно до платіжного доручення з поточного рахунку №4001, відкритого в ПАТ "КБ "Експобанк" на ім'я позивача, було перераховано грошові кошти в сумі 195 000 грн. на рахунок кожної з третіх осіб, та правочин щодо перерахування грошових коштів відповідно до ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Повідомлення №1101/4982 від 02.09.2015р. про нікчемність правочину щодо перерахунку грошових коштів фізичним особам з підстав, передбачених п. 2, 7, 9 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" також було направлено на адресу позивача.

Одночасно з прийняттям цих рішень Уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ "КБ "Експобанк" Волощуком І.Г. було прийнято рішення про визнання нікчемними правочинів, стосовно котрих на адресу третіх осіб направлено рішення відповідача, що оформлені листами за вих. № 1101/5019 від 02.09.2015 року, вих. № 1101/4993 від 02.09.2015, вих. № 1101/4996 від 02.09.2015 року, вих. № 1101/4997 від 02.09.2015 року, вих. №1101/4994 від 02.09.2015 року, в яких містяться повідомлення про нікчемність договорів банківського рахунку №1629/18820/2014 від 11.09.2014 року, №1643/18786/2014 від 11.09.2014 року, №1639/18828/2014 від 11.09.2014 року, №1636/18827/2014 від 11.09.2014 року, №1613/18808/2014 від 11.09.2014 року.

Як підставу нікчемності відповідач зазначає порушення в момент укладання цих правочинів п. 2, 7, 9 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд першої інстанції дійшов висновку про наступне:

- всі заявлені третіми особами вимоги були акцептовані відповідачем та по ним вже відбулася виплата грошових коштів, а отже це свідчить про проведення перевірки зазначених правочинів та про відсутність підстав, передбачених ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" щодо визнання їх нікчемними;

- відповідно до ч. 2 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (надалі Закон) протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті, тому дії відповідача в частині визнання правочину (договору позики), за яким відповідно до платіжного доручення з поточного рахунку НОМЕР_1, відкритого в ПАТ "КБ "Експобанк" на ім'я позивача, було перераховано грошові кошти в сумі 195 000,00 грн. кожному на поточні рахунки третіх осіб та правочину щодо перерахування грошових коштів нікчемним з підстав, передбачених п. 2, 7, 9 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", є протиправними, оскільки банк не є стороною цих правочинів;

- посилання відповідача на п. 7 ч. 3. ст. 38 Закону суд не приймає до уваги, оскільки в оспорюваному рішенні відповідач не конкретизує жодної обставини, яка б свідчила про надання ПАТ "КБ "Експобанк" будь-яких переваг позивачу та третім особам та не надає доказів на підтвердження цього;

- частиною третьою статтю 38 Закону доповнено пунктом 9 відповідно до Закону №629-VIII від 16.07.2015 року, тобто на момент укладання спірних правочинів зазначені обмеження були відсутні, а отже і не повинні були бути врахованими відповідачем;

- статтею 1074 ЦК України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім визначених цією нормою випадків, тому виконання обмежень, встановлених постановою Правління НБУ №567/БТ від 11.09.2014 року, повинне здійснюватися у порядку, передбаченому законодавством. Отже, Положенням про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства, затвердженим постановою правління НБУ №346 від 17.08.2012 року, передбачено, що банк втрачає право здійснення операцій, визначених постановою Правління Національного банку України №567/БТ від 11.09.2014 року, лише з моменту отримання рішення про таке обмеження;

- відповідачем не спростовано, що відповідно до електронного повідомлення Національного банку України (лист від 12.01.2015 року № 47-312/1313) постанову Правління Національного банку України №567/БТ від 11.09.2014 року було передано уповноваженому представнику ПАТ "КБ "Експобанк" 12.09.2014 року о 15:30 год., тобто лише у другій половині наступного робочого дня після її ухвалення (а.с.49-52 т.2), отже, жодного обмеження в момент проведення зазначених банківських операцій не існувало;

- відповідачем не надано доказів того, що позивачем укладено договори з метою порушення публічного порядку та незаконного заволодіння коштами Банку, тобто не надано суду належних доказів нікчемності такого договору.

Колегія суддів в цілому погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 27 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Відповідно до ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність";

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України;

9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Отже, вбачається, що право відповідача щодо визнання нікчемною угоди відповідно до зазначеної норми Закону поширюється не на будь-яку угоду, укладену за участю клієнтів банку, а лише тієї, в якій однією із сторін є банк.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що є неправомірним визнання нікчемними правочинів, а саме - договорів позики, укладених між позивачем та третіми особами, а також правочину щодо перерахування грошових коштів з рахунку позивача на рахунки третіх осіб, стороною в яких банк не був.

Щодо доводів апеляційної скарги про застосування обмежень, введених стосовно діяльності банку постановою Правління НБУ від 11.09.2014 року № 567/БТ, слід зазначити про наступне.

Скаржник вважає, що судом порушено принцип верховенства закону, оскільки було застосовано п. 7.10 Положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства, затвердженого постановою правління НБУ № 346 від 17.08.2012 року, замість ст. 56 Закону України "Про Національний банк України".

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 3 ст. 56 Закону України "Про Національний банк України" Національний банк видає розпорядчі акти з питань організаційно-розпорядчого характеру або індивідуальної дії, які не є нормативно-правовими актами. Розпорядчі акти оприлюднюються та набирають чинності в порядку, встановленому Національним банком.

Згідно з ч.ч. 7, 8 ст. 56 вказаного Закону, нормативно-правові акти Національного банку, що містять інформацію з обмеженим доступом, не підлягають опублікуванню та доводяться до відома юридичних та фізичних осіб, на яких поширюється їх дія, у порядку, встановленому Національним банком.

Нормативно-правові акти Національного банку, що містять інформацію з обмеженим доступом, набирають чинності у порядку, встановленому цими актами.

Положення про застосування Національним банком заходів впливу, затверджене постановою НБУ № 346 від 17.08.2012 року, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 17 вересня 2012 р. за № 1590/21902, в редакції на час прийняття правлінням НБУ постанови №567/БТ від 11.09.2014 року, визначає підстави і порядок запровадження Національним банком особливого режиму контролю за діяльністю банків і філій іноземних банків, застосування заходів впливу, фінансових санкцій за порушення банками, філіями іноземних банків та іншими особами, які охоплюються наглядовою діяльністю Національного банку, банківського законодавства та нормативно-правових актів Національного банку, здійснення ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, а також у разі застосування іноземними державами або міждержавними об'єднаннями або міжнародними організаціями санкцій до банків чи власників істотної участі в банках, що становлять загрозу інтересам вкладників чи інших кредиторів банку та/або стабільності банківської системи.

Згідно з п. 3.3 Розділу І вказаного Положення, рішення Національного банку про застосування заходу впливу має містити зміст (назву) заходу впливу, що застосовується до банку, реквізити документа, у якому зафіксовані порушення та/або ризикова діяльність; опис порушення (із зазначенням норм законів України, нормативно-правових актів Національного банку, які порушено)/ризикової діяльності та/або вчинених дій (бездіяльності) банку, що призвели до порушення та/або до здійснення ризикової діяльності. Рішення Національного банку про застосування заходу впливу оформляється в установленому Національним банком порядку та є обов'язковим для виконання.

Згідно з п. 3.4 Розділу І Положення Національний банк надсилає рішення про застосування заходу впливу банку згідно з установленими Національним банком вимогами щодо пересилання документів з грифом конфіденційності рекомендованим листом з повідомленням про вручення, за винятком випадків, передбачених цим Положенням.

Згідно з пунктами 7.8, 7.10 Розділу ІІ вказаного Положення Національний банк не пізніше наступного робочого дня з дня прийняття (отримання територіальним управлінням Національного банку рішення Комісії Національного банку) рішення про обмеження, зупинення чи припинення окремих видів операцій банку забезпечує отримання банком цього рішення під підпис його уповноваженого представника на другому примірнику супровідного листа із зазначенням дати та часу отримання (далі - момент отримання).

Якщо банк відмовився отримати рішення Національного банку, то на другому примірнику супровідного листа робиться відповідна відмітка про це із зазначенням дати та часу, що в такому випадку вважається моментом отримання банком рішення, а рішення Національного банку надсилається банку згідно з порядком, установленим пунктом 3.4 глави 3 розділу I цього Положення.

Банк з моменту отримання рішення Національного банку про зупинення окремих видів здійснюваних банком операцій та на визначений у цьому рішенні строк (або до визначеного терміну) утрачає право одночасно на здійснення таких операцій у визначеній рішенням частині (щодо виду здійснюваних операцій та/або кола клієнтів) та продовження строку діючих договорів (укладання нових договорів) щодо проведення операцій, які зупинені.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що постанова правління НБУ № 567/БТ від 11.09.2014 року є актом індивідуальної дії, який стосується ПАТ "Комерційний банк "Експобанк", а саме - рішенням НБУ про застосування заходів впливу.

В той же час, таке рішення прийнято відповідно до нормативного акту - постанови Правління НБУ № 346 від 17.08.2012 року, яка визначає, зокрема і порядок доведення таких рішень до відповідних суб'єктів. Таким чином, жодних суперечностей в застосуванні ст. 56 Закону України "Про Національний банк України" та постанови Правління НБУ № 346 від 17.08.2012 року немає, а суд першої інстанції цілком обґрунтовано застосував порядок, визначений цією постановою для доведення рішення НБУ - правового акта індивідуального характеру до банку.

Крім того, позиція відповідача щодо необхідності застосування постанови Правління НБУ № 567/БТ від 11.09.2014 року з дня її прийняття, а не з моменту отримання, суперечить принципу правової визначеності, який є невід'ємною, органічною складовою принципу верховенства права.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Отже, доводи відповідача щодо відсутності належних доказів на підтвердження часу отримання постанови НБУ не можуть бути прийняті до уваги, оскільки висновки суду першої інстанції не спростовані належними доказами. Так, низкою судових рішень, зокрема і судів апеляційних інстанцій, копії яких містяться в матеріалах справи, було встановлено, що постанова Правління НБУ № 567/БТ від 11.09.2014 року була отримана представником банку 12.09.2014 року о 15:30 год. Протилежного відповідачем не доведено, належних доказів суду на спростування цієї інформації суду не надано.

Колегія суддів погоджується з доводами скаржника щодо відсутності правових підстав для висновку суду першої інстанції про перебіг строку, на який НБУ встановлено обмеження для здійснення певних операцій з наступного для після отримання відповідної постанови, тобто з 13.09.2014 року, оскільки це суперечить наведеним положенням постанови Правління НБУ №346 від 17.08.2012 року. Разом з тим, це не впливає правильність висновку суду першої інстанції по суті справи.

Суд апеляційної інстанції критично ставиться до доводів скаржника стосовно того, що треті особи в справі отримали перевагу перед іншими кредиторами банку, оскільки набуваючи статус вкладників банку, вони набули рівні права з іншим вкладниками на отримання коштів від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Щодо надання переваг власнику "великого" рахунку - позивача в справі, колегія суддів вважає, що дослідження таких доводів виходить за межі цієї адміністративної справи, в той час, як жодних доказів про існування вироку у кримінальній справі відносно останнього матеріали справи не містять.

Посилання скаржника на ч. 1, 2 ст. 228 Цивільного кодексу України та твердження про те, що правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки посилання на таку норму не було зазначено в оскаржуваних рішеннях.

Скаржник також зазначає в апеляційній скарзі, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки він не є представником третіх осіб, яким направлено повідомлення та які є сторонами договорів, які визнано нікчемними, а саме договори банківського рахунку. Разом з тим, слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як вбачається з тексту договорів позики, укладених між позивачем та третіми особами, передача грошових коштів здійснюється шляхом безготівкового перерахунку коштів з поточного рахунку позивача, відкритого в ПАТ "КБ "Експобанк" на рахунок позивальника, також відкритий в цьому ж банку. Таким чином сторонами визначено виключний порядок виконання цього договору, що є істотною умовою договору.

Оскільки відповідачем визнається нікчемним договір банківського рахунку, але на останній було перераховано кошти позивачем, це породжує для нього певні правові наслідки як у стосунках з позичальником, так і у відносинах з банком. Тому колегія суддів доходить висновку, що позивач не позбавлений права оскарження рішення відповідача, яке стосується його майнових інтересів.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції об'єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права; доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому постанову слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Експобанк" Волощука Ігоря Григоровича залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 19 лютого 2016 року у справі № 808/7908/15 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 12.06.2018 року.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: В.Є. Чередниченко