Справа № 826/3498/18
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2018-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

11 червня 2018 року 09:05 № 826/3498/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Арсірія Р.О. при секретарі судового засідання Шевченко М.В., за участю представників сторін:

Від заступника прокурора м. Києва - Ханчич Галина Олексіївна;

Представник відповідача - Власенко Ірина Ігорівна;

Представник третьої особи 1 - Крайня Людмила Віталіївна;

Представник третьої особи 2 - Цитович Костянтин Миколайович;

Представники третьої особи 3 - Іщенко Ганна Михайлівна, Кубар Наталя Анатоліївна.

розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Заступника прокурора міста Києва

до Київської міської ради

за участю третіх осіб

Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

Комунальна організація виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Інститут Генерального плану м. Києва»

Товариство з обмеженою відповідальністю «Проф-Інвестгроуп»

про визнання протиправним та скасування рішення, -

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся Заступник прокурора міста Києва (далі також - позивач) з позовом до Київської міської ради (далі також - відповідач), в якому позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 20 грудня 2017 року № 1007/4011 «Про затвердження детального плану території в межах вулиць Дорогожицької, Мельникова, Якіра, Сім'ї Хохлових».

Під час розгляду справи до участі у ній в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, було залучено Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та комунальну організацію виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Інститут Генерального плану м. Києва», товариство з обмеженою відповідальністю «Проф-Інвестгроуп».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуваним рішенням відповідача, на думку позивача, було протиправно змінено Генеральний план міста Києва щодо функціонального призначення територій промисловості та комунально-складських будівель на розміщення багатоповерхових житлових будинків, чим порушено права та інтереси територіальної громади міста, яку позивач ототожнює з інтересами держави, на захист яких він звернувся до суду.

В ході судового розгляду представник позивача позов підтримав повністю.

В наданому суду відзиві на позовну заяву відповідач зазначив про правомірність оскаржуваного в межах розгляду даної справи рішення з огляду на підстави, зазначені в такому відзиві, на підставі чого вважає заявлені позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував, просив відмовити в його задоволенні.

Третіми особами були надані письмові пояснення, зі змісту яких вбачається їх незгода з позицією, наведеною Заступником прокурора міста Києва у поданому адміністративному позові.

Оцінивши в судовому засіданні належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив.

Відповідно до Розділу VIII Конституції України «Правосуддя» в Україні діє прокуратура, яка здійснює: 1) підтримання публічного обвинувачення в суді; 2) організацію і процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, вирішення відповідно до закону інших питань під час кримінального провадження, нагляд за негласними та іншими слідчими і розшуковими діями органів правопорядку; 3) представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом. (Стаття 1311).

Відповідно до вимог профільного Закону України «Про прокуратуру» 1697-VII від 14.10.2014 на прокуратуру не можуть покладатися функції, не передбачені Конституцією України (ст. 2 п.3 Закону).

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру").

Процесуальний порядок звернення до адміністративного суду прокурором визначено ст. 53 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Термін «територіальна громада» визначений Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» № 280/97-ВР від 21.05.1997, а саме: жителі, об'єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об'єднання жителів кількох сіл, що мають єдиний адміністративний центр виключає ототожнення її з державою вцілому, або з будь-яким органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. За змістом визначення територіальна громада є досить значною групою фізичних осіб тому представлення їх інтересів має відбуватися на принципах представництва саме осіб.

Для реалізації прав територіальної громади існує місцеве самоврядування. гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Зокрема місцеве самоврядування у місті Києві здійснюється територіальною громадою міста як безпосередньо, так і через Київську міську раду, районні в місті ради (у разі їх утворення) та їх виконавчі органи. (Закон України «Про столицю України - місто-герой Київ» № 401-XIV від 15.01.1999 в редакції Закону України від 07.09.2010 № 2500-VI).

Будь-яких форм участі прокурора у місцевому самоврядуванні Конституцією України не передбачено.

Зазначеними приписами законодавства заступник прокурора м. Києва знехтував, використав надані йому повноваження з метою встановлення додаткового контролю за діяльністю органу місцевого самоврядування - відповідача по справі на предмет дотримання діючого законодавства; тобто вдався до нагляду за додержанням і застосуванням законів в Київський міській раді за повноваженнями, які надавалися прокурору згідно ст. 19 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-XII від 05.11.1991, вказаний закон втратив чинність згідно із Законом України № 1697-VII від 14 жовтня 2014 року.

Європейський суд з прав людини аналізуючи роль прокурора у справах, що не відносяться до сфери кримінального права неодноразово звертався до Резолюції Парламентської Асамблеї № 1604 (2003) «Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, яке регулюється верховенством права» (див. зокрема: (Menchinskaya v. Russia (Менчинська проти Росії), §§ 19).

Резолюція стверджує, що

«суттєво:

a. щоб роль прокурорів у загальному захисті прав людини не породжувала конфлікт інтересів чи не перешкоджала громадянам в зверненні за державним захистом їх прав;

b. щоб ефективний розподіл державних повноважень між гілками управління враховувалися під час наділення додатковими повноваженнями прокурорів з забезпеченням повної незалежності прокуратури від впливу в певні справи з боку сторони будь-якої гілки управління; та

c. щоб повноваження та обов'язки прокурорів обмежувалися переслідуваним злочинів та загальною функцією захисту публічного інтересу у сфері кримінальної юстиції, тоді як виконанням інших функцій мали займатися окремі, доречно розташовані та ефективні органи...».

Зважаючи на вказані вище приписи суд вважає, що позов прокурора не містить вимог спрямованих на захист інтересів держави.

Разом з тим судом досліджено оскаржуваний нормативний акт. Рішенням відповідача «Про затвердження детального плану території в межах вулиць Дорогожицької, Мельникова, Якіра, Сім'ї Хохлових» від 20 грудня 2017 року №1007/4011, відповідно до статті 19 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Рішення Київради «Про затвердження міської програми створення (оновлення) містобудівної документації у м. Києві» від 13 листопада 2013 року № 518/10006, затверджено детальний план території (далі також - ДПТ) в межах вулиць Дорогожицької, Мельникова, Якіра, Сім'ї Хохлових відповідно до основних техніко-економічних показників (техніко-економічних показників та основних положень з графічними матеріалами), як основу планувальної організації та функціонального зонування території, розташування червоних ліній вулиць і доріг, кварталів садибної забудови, граничної поверховості та щільності забудови, для подальшого розроблення документації із землеустрою та прийняття рішень щодо розміщення об'єктів містобудування.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 статті 12 Закону України «Про основи містобудування», до компетенції сільських, селищних, міських рад у сфері містобудування на відповідній території належить затвердження відповідно до законодавства місцевих програм, генеральних планів відповідних населених пунктів, планів зонування територій, а за відсутності затверджених в установленому законом порядку планів зонування території - детальних планів територій; до компетенції виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері містобудування належать: затвердження детальних планів територій за наявності затверджених в установленому законом порядку планів зонування території; визначення територій для містобудівних потреб; внесення пропозицій щодо встановлення і зміни меж населених пунктів відповідно до закону.

Згідно з п. 3 ч. 1 статті 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», детальний план території - містобудівна документація, що визначає планувальну організацію та розвиток території.

Відповідно до ч. 1 статті 19 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», детальний план у межах населеного пункту уточнює положення генерального плану населеного пункту та визначає планувальну організацію і розвиток частини території; детальний план розробляється з метою визначення планувальної організації і функціонального призначення, просторової композиції і параметрів забудови та ландшафтної організації кварталу, мікрорайону, іншої частини території населеного пункту, призначених для комплексної забудови чи реконструкції.

Згідно з ч. 4 статті 19 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», детальний план території визначає: принципи планувально-просторової організації забудови; червоні лінії та лінії регулювання забудови; функціональне призначення, режим та параметри забудови однієї чи декількох земельних ділянок, розподіл територій згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами; містобудівні умови та обмеження (у разі відсутності плану зонування території) або уточнення містобудівних умов та обмежень згідно із планом зонування території; потребу в підприємствах і закладах обслуговування населення, місце їх розташування; доцільність, обсяги, послідовність реконструкції забудови; черговість та обсяги інженерної підготовки території; систему інженерних мереж; порядок організації транспортного і пішохідного руху; порядок комплексного благоустрою та озеленення, потребу у формуванні екомережі; межі прибережних захисних смуг і пляжних зон водних об'єктів (у разі відсутності плану зонування території).

Відповідно до ч.ч. 5-7 статті 19 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», детальний план території складається із графічних і текстових матеріалів.

Склад, зміст, порядок розроблення та затвердження детального плану території визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Матеріали детального плану території не можуть містити інформацію з обмеженим доступом та бути обмеженими в доступі. Загальна доступність матеріалів детального плану території забезпечується відповідно до вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації» шляхом надання їх за запитом на інформацію, оприлюднення на веб-сайті органу місцевого самоврядування, у тому числі у формі відкритих даних, на єдиному державному веб-порталі відкритих даних, у місцевих періодичних друкованих засобах масової інформації, у загальнодоступному місці у приміщенні органу місцевого самоврядування.

Згідно з ч. 9 статті 19 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», детальний план території не підлягає експертизі.

Відповідно до п. 4.1 Порядку розроблення містобудівної документації, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 16 листопада 2011 року № 290, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 грудня 2011 року за № 1468/20206 (надалі - Порядок), рішення про розроблення генерального плану, плану зонування території, детального плану території, яка розташована в межах населеного пункту, а також внесення змін до цієї містобудівної документації приймає відповідна сільська, селищна, міська рада.

Згідно з п. 4.3 Порядку, замовником розроблення містобудівної документації з планування території на місцевому рівні або внесення змін до неї є: при розробленні генерального плану населеного пункту, плану зонування території, а також детального плану території, яка розташована в межах населеного пункту, - виконавчий орган сільської, селищної, міської ради, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації; при розробленні детального плану території, яка розташована за межами населеного пункту, - районна державна адміністрація, а в разі відсутності адміністративного району - відповідно Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласна, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації.

Рішенням відповідача «Про затвердження міської програми створення (оновлення) містобудівної документації у м. Києві» від 13 листопада 2013 року № 518/10006, затверджено програму створення (оновлення) містобудівної документації у м. Києві.

Пунктом 72 переліку містобудівної документації для розроблення (оновлення) у м. Києві у 2013-2017 роках, який є додатком до затвердженої таким рішенням Міської програми створення (оновлення) містобудівної документації у м. Києві, передбачено розроблення ДПТ в районі вулиць Дорогожицької, Мельникова, Якіра, Сім'ї Хохлових.

Відповідно до п. 2 рішення Київської міської ради від 13 листопада 2013 року №518/10006 «Про затвердження міської програми створення (оновлення) містобудівної документації», Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) доручено виступити замовником створення (оновлення) містобудівної документації відповідно до Програми.

На підставі вказаного рішення Київської міської ради Департаментом містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (замовник) з комунальною організацією виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Інститут Генерального плану м. Києва» (виконавець) та товариством з обмеженою відповідальністю «Проф-Інвестгроуп» (інвестор) укладено договір № 4/ГПмд-15 від 19 лютого 2015 року про розробку детального плану території в межах вулиць Дорогожицької, Мельникова, Якіра, Сім'ї Хохлових у Шевченківському районі м. Києва.

Проект зазначеного детального плану території отримав погодження, зокрема: листом Департаменту житлово-комунальної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 12 жовтня 2017 року № 058/7/1-9231; листом Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 26 жовтня 2017 року № 064-11009; листами Департаменту культури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 19 жовтня 2017 року № 060-7860, від 03 листопада 2017 року № 060-8285; листом Департаменту промисловості та розвитку підприємництва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 15 вересня 2015 року № 052-8676; листом Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 17 жовтня 2017 року № 303; листом Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 17 жовтня 2017 року № 22336/41/11/02-2017; листом Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві від 10 липня 2015 року № 65/9/5653; був розглянутий та рекомендований до затвердження Архітектурно-містобудівною радою при Департаменті містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (протокол від 08 листопада 2017 року у справі № 008-а-15).

Крім того, зазначений проект детального плану території розглянутий Інститутом Урбаністики, яким надано позитивну рецензію від 20 жовтня 2017 року відповідності детального плану території в межах лиць Дорогожицької, Мельникова, Якіра, Сім'ї Хохлових у Шевченківському районі м. Києва містобудівній ситуації, архітектурно-містобудівним вимогам архітектурно-планувального завдання та вимогам ДБН Б.1.1-15:2012.

Щодо доводів позивача про те, що таким детальним планом території протиправно змінено Генеральний план міста Києва в частині функціонального призначення територій промисловості та комунально-складських будівель на розміщення багатоповерхових житлових будинків, суд зазначає наступне.

Відповідно до чинного Генерального плану на період до 2020 року, затвердженого рішенням Київської міської ради № 370/1804 від 28 березня 2002 року, що включає «Схему планувальної структури», територія ДПТ віднесена до поліфункціонального району центральної планувальної зони.

У «Схемі організації промислових та комунально-складських територій», що також є складовою діючого Генерального плану на період до 2020 року, визначені рекомендовані напрямки використання промислово-комунальної території, що входять у межі ДПТ, а саме: «поліфункціональне» (в тому числі без збереження функції), що пов'язано з тим, що територія ДПТ об'єднала ділянки різних видів використання.

Суд звертає увагу на те, що, «цільове призначення земельної ділянки (категорія земель та певний вид використання земельної ділянки в межах відповідної категорії земель)» в розумінні Земельного кодексу України та «функціональне призначення території» в розумінні Генерального плану м. Києва, як містобудівної документації, розробленої відповідно до містобудівного законодавства та державних будівельних норм, не є тотожними і однорідними поняттями в регулюванні земельних правовідносин, оскільки в межах певної функціональної території міста Києва, визначеної містобудівною документацією, зокрема Генеральним планом м. Києва, можуть бути різні цільові призначення земельних ділянок.

Так, стаття 1 Закону України «Про землеустрій» містить визначення поняття «цільове призначення земельної ділянки», згідно з яким це є її використання за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.

Таким чином, цільове призначення конкретної земельної ділянки фіксується у рішенні уповноваженого органу про передачу її у власність або надання у користування та в документі, що посвідчує право на земельну ділянку.

У відповідності до ч. 1 статті 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

Згідно зі змістом статті 19 Земельного кодексу України, землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.

Як вбачається зі змісту ч. 1 статті 20 Земельного кодексу України, віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Частиною 5 даної статті визначено, що види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою.

Кожна категорія земель має узагальнене цільове призначення, що визначає специфіку її особливого правового режиму.

Так, земельні ділянки, віднесені до однієї категорії, можуть використовуватися за різними видами цільового призначення.

Згідно з п. 5.8. ДСТУ-Н Б Б.1.1-12:2011 «Настанова про склад та зміст плану зонування території (зонінг)», затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 15 грудня 2011 року № 345, схема зонування складається, як правило, з основних типів зон: громадські; житлові; рекреаційні; курортні; зони транспортної інфраструктури; зони інженерної інфраструктури; комунально-складські; виробничі; спеціальні; зони земель історико-культурного призначення; зона земель природно-заповідного фонду.

В містобудівних регламентах для кожної територіальної зони встановлюються: переважні види використання; супутні види дозволеного використання; допустимі види використання.

Тобто, нормативно-правовими актами, що регламентують порядок розроблення і затвердження містобудівної документації, визначено, що така документація визначає функціональне призначення територій, а не види використання земельних ділянок.

Також ч. 1 статті 193 Земельного кодексу України визначено, що державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Отже, відомості щодо цільового призначення земельної ділянки, відповідно до приписів вищевказаних правових норм, відображуються у державному земельному кадастрі, а не генеральному плані населеного пункту, який, в силу приписів ч. 2 статті 16 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», розробляється з урахуванням його даних.

Відповідно до п. 1.1 ДБН Б. 1-3-97 «Склад, зміст, порядок розроблення, погодження та затвердження генеральних планів міських населених пунктів», затвердженого наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 25 вересня 1997 року № 164, чинного на час прийняття Київрадою рішення від 28 березня 2002 року № 370/1804, яким затверджено Генеральний план м. Києва, генеральний план міста, селища є основним планувальним документом, який встановлює в інтересах населення та з врахуванням державних завдань напрямки і межі територіального розвитку населеного пункту, функціональне призначення і будівельне зонування території, містить принципові рішення щодо розміщення об'єктів загальноміського або загальноселищного значення, організації вулично-дорожньої мережі і дорожнього руху, інженерного обладнання, інженерної підготовки і благоустрою, захисту території від небезпечних природних і техногенних процесів, охорони природи та історико-культурної спадщини, черговості освоєння території. Генеральний план міста, селища (далі - генеральний план) є основним видом містобудівної документації з планування території населеного пункту, призначеним для обґрунтування (розроблення та реалізації) довгострокової політики органу місцевого самоврядування в питаннях використання і забудови території.

Пунктом 3.4 ДБН Б. 1-3-97 визначено, що генеральний план включає текстові та графічні матеріали. До текстових матеріалів відносяться: а) книга генерального плану; б) брошура з основними положеннями генерального плану Графічними матеріалами є плани і карти аналітичного і проектного змісту, виконанні у встановленому масштабі. Текстові та графічні матеріали можуть виконуватися з застосуванням комп'ютерної технології. Склад графічних матеріалів генерального плану наведений у п. 3.8 ДБН Б. 1-3-97.

План існуючого населеного пункту (опорний план) не підлягає затвердженню. Документ виконується на топографічній основі. На кресленні відображається планувальна структура, використання територій та окремих функціональних зон населеного пункту, станом на час затвердження генерального плану (п. 3.9 ДБН Б. 1-3-97).

Відповідно до п. 3.12 ДБН Б. 1-3-97 на основному кресленні генерального плану вказують існуючий стан та пропозиції щодо архітектурно-планувальної організації і функціонального зонування, використання та забудови територій населеного пункту, а саме: а) межа населеного пункту (міська межа); б) магістральні, жилі вулиці і площі у червоних лініях (з назвами) та транспортні розв'язки в одному та різних рівнях; в) території житлової забудови (садибної, мало: поверхової, середньоповерхової, багатоповерхової); г) території цивільної забудови та громадські центри загальноміського і районного значення; д) озеленені території загального користування та спеціального призначення; е) промислові, комунальні і складські території та їх розподіл у відповідності з санітарною класифікацією підприємств; ж) території міського та зовнішнього транспорту; з) території спеціального призначення; й) природоохоронні, оздоровчі, рекреаційні, історико-культурні території; к) курортні території; л) території садівничих товариств та дачної забудови; м) території сільськогосподарських підприємств; н) ліси, лісопарки, лугопарки, водойми, водотоки; о) території, на яких заплановано здійснення загальних та спеціальних заходів з інженерної підготовки і захисту територій, природозахисних заходів та розміщення відповідних споруд і пристроїв; п) території, передбачені для розміщення головних споруд інженерної інфраструктури; р) території пріоритетного розвитку на першу чергу реалізації; с) резервні території для розвитку населеного пункту за його межами.

Суд звертає увагу на те, що, генеральним планом передбачено розвиток напрямів використання територій міста, а не її стале використання.

Отже, передбачене проектними рішеннями ДПТ функціональне призначення території (визначено функціональні зони: багатоквартирна середньо та багатоповерхова існуюча житлова забудова; багатоквартирна змішана існуюча житлова забудова багатоповерхової та підвищеної поверховості; проектна змішана житлова забудова та об'єктів громадського призначення; навчальна зона дитячих навчальних закладів; ділова зона; навчальна зона закладів вищої та середньої спеціальної освіти; торгівельна зона; лікувальна зона; зона розподільчих мереж та об'єктів інженерної інфраструктури; рекреаційна зона озеленених територій загального користування; зона об'єктів спецпризначення; зона підприємств 5 класу шкідливості; зона об'єктів транспортної інфраструктури; зона вулиць і доріг в червоних лініях) не суперечить визначеному у генеральному плані поліфункціональному використанню територій, а є уточненням положень генерального плану щодо планувальної структури і функціонального призначення території, просторової композиції, параметрів забудови та ландшафтної організації частини населеного пункту, не змінює функціональне зонування його територій, що відповідає вимогам Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Суд звертає увагу на те, що даний висновок, з урахуванням фактичних обставин справи, узгоджується з напрацьованою судовою практикою, прикладом якої, зокрема, є постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2018 року у справі № 826/4504/17.

Враховуючи зазначене, вбачається необґрунтованою позиція позивача про те, що оскаржуваним рішенням Київської міської ради було протиправно змінено Генеральний план міста Києва в частині функціонального призначення територій.

Суд вважає, що наданий прокурором письмовий доказ поіменований як «висновок фахівця «спеціаліста» не може свідчити, що затверджений відповідачем детальний план території не відповідає вимогам містобудівного законодавства та нормам ДБН, а також суттєво корегує положення діючого Генерального плану міста, як про це зазначає прокурор.

Повноваження надані п.п. 1),2) ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» 1697-VII від 14.10.2014 прокурору не передбачають замовляти висновки спеціаліста. Права сторони у справі передбачають звернення до експертних установ з замовленням експертизи з дотриманням вимог § 6 Кодексу адміністративного судочинства України.

Наданий письмовий доказ вказаним вимогам не відповідає. Крім того, письмовий доказ містить у собі не об'єктивні дані, а порівняння та умовиводи, що унеможливлює прийняття їх за основу в рішенні суду, оскільки такі висновки мають бути надані судовим експертом.

Суд критично оцінює доводи Прокурора, що оскаржуваним рішенням територіальну громаду позбавлено права брати участь у вирішенні питань розвитку, планування, забудови та іншого використання території міста, зважаючи на наступне.

Як вже зазначалося вище, прокурор безпідставно ототожнив державні інтереси та інтереси територіальної громади. При прийнятті оскаржуваного рішення інтереси територіальної громади реалізовував саме відповідач, а не прокурор.

Питання проведення громадських слухань щодо врахування громадських інтересів при розробленні проектів містобудівної документації, яким є ДПТ, на місцевому рівні врегульовано у статті 21 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а також Постановою Кабінету Міністрів України від 25 травня 2011 року № 555 «Про затвердження Порядку проведення громадських слухань щодо врахування громадських інтересів під час розроблення проектів містобудівної документації на місцевому рівні» (далі - Порядок № 555).

Пунктом 4.9 Порядку № 555 передбачено проведення громадських слухань щодо врахування громадських інтересів у проекті містобудівної документації на місцевому рівні в порядку, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 25 травня 2011 року № 555 «Про затвердження Порядку проведення громадських слухань щодо врахування громадських інтересів під час розроблення проектів містобудівної документації на місцевому рівні» (далі - Порядок № 555).

Відповідно до ч. 7 статті 21 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», п. 7 Порядку № 555 пропозиції до проектів містобудівної документації мають право подавати:

1) повнолітні дієздатні фізичні особи, які проживають на території, щодо якої розроблено відповідний проект містобудівної документації на місцевому рівні;

2) юридичні особи, об'єкти нерухомого майна яких розташовані на території, щодо якої розроблено відповідний проект містобудівної документації на місцевому рівні;

3) власники та користувачі земельних ділянок, розташованих на території, щодо якої розроблено проект містобудівної документації, та на суміжних з нею територіях;

4) представники органів самоорганізації населення, діяльність яких поширюється на відповідну територію;

5) народні депутати України, депутати відповідних місцевих рад.

Згідно з ч. 6 статті 21 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», пропозиції громадськості мають бути обґрунтовані в межах відповідних законодавчих та нормативно-правових актів, будівельних норм, державних стандартів і правил та надаватися у строки, визначені для проведення процедури громадських слухань.

Пунктом 8 Порядку № 555 визначено, що пропозиції, подані особами, не визначеними пунктом 7 цього Порядку, або подані після встановленого органом місцевого самоврядування строку, залишаються без розгляду Пропозиції, надані після встановленого строку, не розглядаються.

Підставою для подання пропозицій до проектів містобудівної документації відповідному органу місцевого самоврядування є повідомлення про початок процедури їх розгляду (п. 6 Порядку № 555).

При цьому, відповідно до п. 5 Порядку № 555, повідомлення про початок процедури розгляду та врахування пропозицій громадськості у проекті містобудівної документації має містити:

1) інформацію про мету, склад та зміст містобудівної документації, викладену у скороченій та доступній для широкої громадськості формі;

2) основні техніко-економічні показники, зокрема графічні матеріали, що відображають зміст містобудівної документації;

3) відомості про замовника та розробника проектів містобудівної документації та підстави для їх розроблення;

4) інформацію про місце і строки ознайомлення з проектом містобудівної документації;

5) інформацію про посадову особу органу місцевого самоврядування, відповідальну за організацію розгляду пропозицій;

6) відомості про строк подання і строк завершення розгляду пропозицій;

7) інформацію стосовно запланованих інформаційних заходів (презентація, прилюдне експонування, телевізійні програми, публічні конференції тощо).

Осіб, які забезпечують роботу з розгляду пропозицій громадськості, призначає орган місцевого самоврядування. Зазначені особи є відповідальними за автентичність проектів містобудівної документації.

Водночас, як встановлено п.п. 9, 10 Порядку № 555, відповідно до ч. 6 статті 21 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», пропозиції подаються громадянами у письмовому вигляді із зазначенням прізвища, ім'я та по батькові, місця проживання, особистим підписом і повинні містити обґрунтування з урахуванням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів та правил.

Особи, які забезпечують проведення робіт з розгляду таких пропозицій, повідомляють через засоби масової інформації, що поширюються на відповідній території, та офіційний веб-сайт відповідного органу місцевого самоврядування про місце подання таких пропозицій.

Пунктом 11 Порядку № 555 визначено, що пропозиції громадськості підлягають реєстрації органом місцевого самоврядування та розглядаються розробником і замовником проектів містобудівної документації у місячний строк. За результатами розгляду пропозицій заявнику надається відповідь про їх врахування або обґрунтована відмова. У разі наявності пропозицій громадськості, рішення про врахування яких розробник і замовник не можуть прийняти самостійно або мають місце спірні питання, особи, які забезпечують роботу з розгляду пропозицій громадськості, повідомляють про це відповідному органу місцевого самоврядування для прийняття останнім рішення щодо утворення погоджувальної комісії.

Як вбачається з матеріалів справи, Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та комунальною організацією виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Інститут Генерального плану м. Києва» було розміщено повідомлення про початок процедури громадських слухань проекту ДПТ в газеті «Хрещатик» № 106 (5019) від 13 жовтня 2017 року. В даному повідомленні, серед іншого, зазначалось, що експозиція проекту Детального плану території було розміщено в приміщенні Шевченківської державної адміністрації за адресою: м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 24. Матеріали проекту Детального плану території також були розміщені на відповідних сайтах. Крім того, надано інформацію стосовно можливості ознайомлення з томами проекту ДПТ в Департаменті містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 32, 3 поверх, каб. 307. Строк ознайомлення з матеріалами проекту містобудівної документації - 30 днів з моменту публікації оголошення у засобах масової інформації.

Аналогічне оголошення було розміщено на сайті Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Оголошення про завершення громадських слухань щодо проекту Детального плану території в межах вулиць Дорогожицької, Мельникова, Якіра, Сім'ї Хохлових у Шевченківському районі м. Києва було розміщено в газеті «Хрещатик» № 121 (5034) від 21 листопада 2017 року та на офіційному сайті Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Розгляд проекту та врахування пропозицій тривав протягом 1 місяця з дня публікації повідомлення про початок громадських слухань в газеті «Хрещатик» № 106 (5019) від 13 жовтня 2017 року.

Звіт про результати розгляду та врахування пропозицій громадськості, юридичних, фізичних осіб під час проведення громадських слухань проекту детального плану території в межах вулиць Дорогожицької, Мельникова, Якіра, Сім'ї Хохлових у Шевченківському районі м. Києва розміщений на сайті Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Враховуючи зазначене, беручи до увагу, що позивачем не було надано доказів протилежного, судом визнаються необґрунтованими доводи Заступника прокурора міста Києва про те, що оскаржуваним рішенням територіальну громаду позбавлено права брати участь у вирішенні питань розвитку, планування, забудови та іншого використання території міста, оскільки при його прийнятті були дотримані наведені вище вимоги щодо проведення громадського обговорення проекту ДПТ.

Слід зазначити, що під час підготовки до вирішення питання про затвердження було враховано також позицію Генеральної прокуратури України. 19.07.2017, на адресу Директора Департаменту містобудування та архітектури КМР (3-я особа по справі) надійшов лист за № 1312-07вих17 з висловленням позиції, щодо зміни функціонального призначення земельної ділянки Генеральної прокуратури України, що належить на правах постійного користування.

Таким чином, оскільки під час розгляду справи не знайдено підтвердження незаконності прийнятого рішення, суд вважає це додатковою підставою для визнання поданого адміністративного позову таким, що не підлягає задоволенню.

Згідно положень статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Частинами 1 та 2 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 72-73, 76-77, 143, 243-246, 255 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову Заступника прокурора міста Києва до Київської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення - відмовити.

Рішення суду, відповідно до ч. 1 статті 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 КАС України.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону №2147-VIII, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Р.О. Арсірій