Справа № 814/366/18
Суддя: Мельник О.М.
Дата ухвалення: 2018-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2018 р. № 814/366/18
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мельника О.М. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом:Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1,55000

до відповідача:Головного управління ДФС у Миколаївській області, вул. Лягіна, 6,Миколаїв,54001

про:скасування податкових повідомлень-рішень від 01.12.2017 № 6. № 6, рішення від 01.12.2017 № 6, скасування вимоги про сплату боргу від 01.12.2018 Ф-1529-17,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі також позивач) звернулась до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області (далі також ГУ ДФС у Миколаївській області, відповідач) про скасування податкових повідомлень рішень від 01.12.2017 № 6, № 6, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 01.12.2017 № 6 та вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12.01.2018 № Ф-1529-17.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що податковими повідомленнями-рішеннями не згодна, вважає їх такими, що прийняті з перевищенням службових повноважень та у порушення приписів діючого законодавства України.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, прийняті рішення є правомірними, а тому в задоволені позову необхідно відмовити.

З врахуванням положень частин 1, 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) справа вирішується на підставі наявних у ній доказів у письмовому провадженні. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Дослідивши всі матеріали справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

У період з 25.10.2017 по 07.11.2017 спеціалістами ГУ ДФС у Миколаївській області проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 (код НОМЕР_1) щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками за період з 01.01.2014 по 31.12.2016, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість за період з 01.10.2014 по 31.12.2016, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 р по 31.12.2016.

Результати перевірки оформлені актом від 14.11.2017 № 1543/14-29-13-06/НОМЕР_1 (далі також Акт перевірки), висновками якого встановлено порушення позивачем:

- п. 177.1, п.177.2, п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755 VI із змінами та доповненнями, встановлено заниження ФОП ОСОБА_2 податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності, що підлягає сплаті до бюджету в загальній сумі 24 255,45 грн;

- порушення п. 57.1 ст. 57, пп. 177.5.3 п. 177.5 ст. 177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (із змінами та доповненнями), а саме сума податку по граничному строку сплати 19.02.2017 в розмірі 5 590,49 грн. сплачена не своєчасно (станом на 19.02.2017 на особовому рахунку платника існувала переплата в розмірі 4 990,42 грн., залишок суми фактично сплачено 06.03.2017 600,07грн (платіжне доручення № 2604 від 06.03.2017);

- порушення п. 2 частини другої ст. 6, п. 2 частини першої ст. 7, частини восьмої ст. 9 Закону України від 08.07.2010 №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» зі змінами і доповненнями, у звязку з чим встановлено заниження єдиного внеску за період з 01.01.2014 по 31.12.2016 на загальну суму 41 776,31 грн.;

- порушення пункту 16 прим. 1 підрозділу 10 Розділу 10 XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755- VI (із змінами та доповненнями), а саме заниження суми військового збору за 2015 2016 в загальній сумі 1 430,28 грн.;

- п.п. 16.1.12 п. 16.1 ст. 16 та п 44.3 ст. 44 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI зі змінами та доповненнями а саме: відсутність первинних документів які підтверджують понесені витрати за період 2014 2016 роки.

- порушення п. 16 прим. 1 підр. 10 р. XX Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755- VI (із змінами та доповненнями), а саме сума податку по граничному строку сплати 19.02.2017 в розмірі 465,87 грн. сплачена не своєчасно (станом на 19.02.2017 на особовому рахунку платника існувала переплата в розмірі 408,06 грн., залишок суми фактично сплачено 06.03.2017 57,81 грн. (платіжне доручення № 2603 від 06.03.2017);

- порушено п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України від від 02.12.2010 № 2755- VI (із змінами та доповненнями), п. 1 Порядок ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи підприємці крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування і фізичні особи, які проводять незалежну професійну діяльність, затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів України 16.09.2013 № 481, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.10.2013 № 1686/24218, а саме не ведення книги обліку доходів та витрат.

На підставі вищезазначеного Акта перевірки, ГУ ДФС у Миколаївській області прийнято податкове повідомлення - рішення від 01.12.2017 № 6, яким збільшено суму грошового зобовязання за платежем податку на доходи фізичних осіб в розмірі 24 255,45 грн. та нараховані штрафні санкції у розмірі 6 063,87 грн.; податкове повідомлення-рішення від 01.12.2017 № 6, яким збільшено суму грошового зобовязання за платежем військового збору 1 430,28 грн. та нараховані штрафні санкції у розмірі 357,57 грн.; рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 01.12.2017 № 6, яким донараховано 41 776,31 грн. єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування та нараховані штрафні санкції у розмірі 5 851,62 грн.; вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12.01.2018 № Ф-1529-17 на суму 47 359,63 грн.

Щодо правомірності податкового повідомлення рішення від 01.12.2017 № 6 яким збільшено суму грошового зобовязання за платежем податку на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування у сумі 30 319,32 грн. у тому числі за основним платежем 24 255,15грн., за штрафними (фінансовими санкціями (штрафами) 6063,87 грн. судом встановлено наступне.

Згідно висновків акту перевірки встановлено заниження ФОП ОСОБА_2 податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності в сумі 24 255,45 грн. за період з 01.01.2014 по 31.12.2016 в порушення вимог п. 177.1, п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 розд. IV Податкового кодексу України. Фактичною підставою для визначення позивачу податкового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності є висновок відповідача з визначення суми чистого оподатковуваного доходу за період з 01.01.2014 по 31.12.2014 позивачем занижено валовий дохід на суму 12 514,57 грн. та завищено валові витрати на суму 39 239,69 грн.; за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 завищення суми валових витрат на суму 22 364,55 грн.; за період з 01.01.2016 заниження валового доходу на суму 16 074,64 грн. та завищення суми валових витрат на суму 56 912,15 грн.

Відповідно до п.п.14.1.27 ст.14 ПК України , витрати сума будь яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобовязань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу.

Відповідно до п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України визначено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обовязковість ведення та зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Отже, єдиною обовязковою підставою для твердження про неналежність до складу валових витрат є відсутність відповідних документів, що їх підтверджують.

Позивачем до суду надано усі первинні документи на підтвердження валових витрат.

Як зазначає позивач, під час проведення перевірки на виконання вимог податкового органу надано в повному обсязі документи, що підтверджують здійснення платником податків витрат за перевіряємий період.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України встановлено, що витрати, які враховуються для визначення обєкта оподаткування, визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обовязковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Приписами п.135.2 ПК України визначено, що доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з п. 137.1 ПК України дохід від реалізації товарів визнається за датою переходу покупцеві права власності на такий товар. Дохід від надання послуг та виконання робіт визнається за датою складення акта або іншого документа, оформленого відповідно до вимог чинного законодавства, який підтверджує виконання робіт або надання послуг.

Відповідно до п. 138.1 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу: крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Отже, обовязковою умовою для врахування витрат для визначення обєкта оподаткування є наявність первинних документів, що підтверджують здійснення платником податків цих витрат.

Відповідно до частини 2 ст. 13 Декрету № 13-92 оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) і документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. Якщо ці витрати не можуть бути підтверджені документально, то вони враховуються податковими органами при проведенні остаточних розрахунків за нормами, визначеними Головною державною податковою інспекцією (ГДПІ) України за погодженням з Міністерством економіки України та Державним комітетом України по сприянню малим підприємствам та підприємництву. До складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, належать витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації.

Норми витрат, що враховуються при оподаткуванні доходів громадян, які займаються підприємницькою діяльністю без створення юридичної особи, затверджені ГДПІ України в додатку № 6 до Інструкції Про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю, затвердженої наказом ГДПІ України від 21.04.1993 р. № 12, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 09.06.1993 р. за № 64.

Згідно з додатком № 7 Про склад валових витрат виробництва /обігу/, що виключаються з валового доходу платників податку - фізичних осіб до названої Інструкції положення статті 5 Закону України Про оподаткування прибутку підприємств застосовуються в частині підтвердження первинними документами витрачених сум згідно із операціями, які відповідають переліку статті 5, за результатами або за участю яких у податковому періоді (у звітному кварталі) безпосередньо отриманий дохід.

До декларації про доходи, одержані за звітний період, включаються тільки прямі валові витрати і суми амортизаційних відрахувань, що відповідають фактичній сумі отриманого в цьому періоді валового доходу в будь-якій формі від визначеного виду діяльності та підтверджені документально. Виключно факт одержання доходу може бути підставою для включення до валових витрат звітного періоду не всіх підряд видатків, а тільки тієї їх частини, яка прямо цьому доходу відповідає.

До складу витрат фізичної особи-суб'єкта підприємницької діяльності, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, також включаються суми ПДВ, внесені до бюджету. Не включаються до валових витрат і валового доходу суми ПДВ, які входять до ціни придбаних та проданих товарів (робіт, послуг) відповідно.

Системний аналіз наведених правових норм свідчить про те, що при визначенні сукупного чистого доходу, як об'єкту оподаткування, до розрахунку приймаються фактично отримана у звітному періоді фізичною особою - суб'єктом підприємницької діяльності сума валового доходу та фактично витрачена у зв'язку з отриманням цього доходу сума витрат.

З акту перевірки вбачається, що первинні документи є в наявності та буди надані інспектору при проведення перевірки.

Актом перевірки встановлено та зазначено, що розрахунки з покупцями та постачальниками проводились лише у безготівковій формі (а.с. 26).

Згідно до банківських виписок за період з 01.01.2014 по 31.12.2014, загальний обсяг виручки складає 742 353,23 грн. з ПДВ, з яких помилково перераховані кошти складають 1 890, 91 грн., а саме: січень - 1 487,21 грн., вересень - 76, 47 грн., жовтень 144,64 грн., грудень 112,59 грн.

Таким чином, загальний обсяг одержаного доходу за 2014 рік, який повинен бути відображений в декларації за 2014 рік - 740 532, 32 грн. (742 353,23 грн. 1 890,91 грн.), без ПДВ - 617 110,27 грн.

Отже, відповідачем безпідставно здійснено донарахування податку з доходів фізичних осіб в розмірі 1 877,19 грн.

Згідно до банківських виписок за період з 01.01.2016 по 31.12.2016, загальний обсяг виручки складає 1 715 549, 10 грн. з ПДВ, із них помилково перераховані кошти: 6 149, 90 грн., з яких в жовтні 2016 р - 1 459,90 грн. та в грудні 2016 р 4 690 грн.

Отже, загальний обсяг виручки за період 2016 року, який повинен бути відображений в декларації за 2016 рік - 1 709 399, 20 грн. (1 715 549, 10 грн. 6 149,90 грн.) без ПДВ - 1 424 499,35 грн.

Перевірка проводилась за період з 01.01.2014 по 31.12.2016 в якій відповідачем зазначено про завищення валових витрат в розмірі 39 239,69 грн. за 2014 рік, 22 364,55 грн. за 2015 рік та 59 912,15 грн. за 2016 рік.

В акті перевірки зазначено (а.с. 29-32), що за період з 01.01.2014 по 31.12.2014 встановлена розбіжність в сумі валових витрат в розмірі 39 239,69 грн. (601 516,17 грн. 562 276,48 грн.), з яких: вартість нереалізованих товарно - матеріальних цінностей в сумі 11097,35 грн. без ПДВ та розбіжність у сумі валових витрат - 28 142,34 грн. - витрати які документально не підтверджені.

За період з 01.01.2015 по 31.12.2015 виявлено розбіжність в розмірі 22 364, 55 грн. (954 677, 26 - 932 312,71 грн.), яка складається з вартості нереалізованих товарно матеріальних цінностей в сумі 10 591,63 грн. без ПДВ; розбіжності в сумі валових витрат в розмірі 11 014,76 грн., які документально не підтверджені та з не оплачених 758,16 грн без ПДВ (загальна сума 909,79 грн.).

За 2016 рік встановлено розбіжність валових витрат в сумі 56 912, 15 грн., з яких: 39 578,33 грн. без ПДВ вартість нереалізованих товарно матеріальних цінностей; 2 970,45 грн. виникла за рахунок включення вартості витрат суми та документально не підтверджені; 14 363, 37 грн. без ПДВ які не оплачені (загальна сума 17 236,06 грн.).

Приймаючи оскаржуване позивачем рішення відповідач не врахував під час перевірки товар, який був придбаний в 2013 році, а реалізований відповідно в 2014 році, а також не прийняв до уваги документи, що підтверджують понесені витрати , а саме : документи, які не відносяться до періоду, що перевірявся , але які впливають на показання декларації за 2014 рік - накладні на придбання товару в 2013 році, які реалізовані в 2014 році та відповідно від реалізації яких отримано дохід в 2014 році.

Фактично відповідачем не враховано та не взято до уваги , оплачені витрати попередніх періодів, які відносяться до доходу отриманого протягом 2014 року .

Розбіжності які зазначені в акті перевірки (Додатки № 5,6,8) не відповідають первинним документам платника податків.

В додатку № 4 відображена інформація щодо залишків товарів, яка проведена вибірково без врахування первинних документів. Відповідачем взято до уваги лише накладні за останні дати кінця звітного періоду. Крім того, контролюючим органом не враховані накладні на суму 11 097, 35 грн. товар який придбаний в 2014 році, але реалізований в 2015 році, тобто дохід виник в 2015 році але витрати понесені в 2014 році зараховуються до витрат в 2015 році.

Аналогічна ситуація і з залишками товару на 31.12.2015 року, що не знайшли своє відображення в додатку 8 до акту перевірки.

Слід зазначити, що чинним законодавством не заборонено мати залишки ТМЦ на кінець року. Якщо за даними обліку рахуються залишки товарів на кінець 2013 року, то даний товар був реалізований на протязі наступних років. Даний факт інспектор не відслідковував, а наявність залишків відобразив як порушення. Чим не правомірно відобразив заниження витрат та відповідно збільшення оподаткованого доходу.

В Додатку № 7 відображена сума неоплачених витрат в розмірі 909,79 грн. ТОВ «Промпідшипник ЛТД». Зазначені витрати не можуть бути оплачені оскільки товар повернуто, що підтверджено актом звірки взаєморозрахунків з даним контрагентом за 2015 рік. Те ж саме в додатку № 9 до акту перевірки де відображені суми неоплачених витрат ПП «Оригінал авто» якому також повернуто товар, що підтверджується актом звірки.

ТОВ «Альянс- Агро 2006» де відображено одну й ту саму операцію два рази 30.06.2016 накладна № 30061605 сума 1831,20 грн. а також 29.09.2016 р накладна № 29091604 - 1581,30 грн. Тому дані суми включено безпідставно до неоплачених товарів. Відповідно до акту звірки між Позивачем та контрагентом на кінець 2016 рахується заборгованість в розмірі 6 901, 74 грн.

Зазначені порушення пов`язані з недодержанням відповідачем вимог щодо порядку проведення перевірок.

В акті перевірки відсутні посилання на докази, що підтверджують наявність факту порушення Позивачем норм податкового законодавства.

Так, відповідно до.2.3.2.1. п.2.3.2 розділу 11 Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання законодавства , контроль за дотриманням якого покладено на органи ДПС у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно : ... зазначити первинні документи, а підставі яких вчинено запис з обліку, та інші документи, повязані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази , що підтверджують наявність факту порушення. ....в разі відсутності первинних документів, зазначити інші докази, що підтверджують дійсно факт порушення.

Враховуючи вказане можна зробити висновок про порушення Відповідачем порядку проведення перевірки у звязку з неналежним оформленням її результатів.

Наявність у діях Позивача порушень податкового законодавства, крім суб'єктивної думки перевіряючих, заснованої на домислах і припущеннях, жодними належними та допустимими доказами не підтверджується.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. А статтею 92 Конституції України передбачено, що виключно законами України встановлюється система оподаткування, податки і збори.

У відповідності до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач свою позицію суду не довів.

Таким чином , відповідачем безпідставно не враховано витрати понесені позивачем в 2014 році в сумі 39 239, 69 грн.; в 2015 році - 22 364,55 грн. та в 2016 році - 56 912,15 грн. А отже безпідставно донараховано суму податку на доходи з фізичних осіб за період з 01.01.2014 по 31.12.2016 у сумі 24 255,45 грн. та застосовано штрафні санкції в розмірі 6 063,87 грн., а тому податкове повідомлення рішення від 01.12.2017 № 6 підлягає скасуванню.

Щодо правомірності податкового повідомлення-рішення № 6 від 01.12.2017, яким збільшено суму грошового зобовязання за платежем військового збору у сумі 1 787,85 грн. у тому числі за основним платежем - 1430,28 грн., за штрафними санкціями 357,57 грн., суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 163 ПК України оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб підлягає загальний річний оподатковуваний дохід, який включає доходи як з джерел їх походження в Україні так і іноземні доходи.

Обєктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені ст. 163 ПКУ. Ставка збору складає 1,5 % обєкта оподаткування. При цьому нарахування, утримання та сплата збору до бюджету здійснюється у порядку встановленому ст.168 ПКУ. Зокрема, п.п 168.2.2 п.168.2 ст.168 ПКУ. Даною нормою зазначено, що платник податку, що отримує доходи від особи, яка не є податковим агентом та іноземні доходи, зобовязаний включити суму таких доходів до загального річного оподаткованого доходу та подати декларацію за наслідками звітного податкового року, а також сплатити податок з таких доходів.

Оскільки, відповідачем при перевірці безпідставно завищено чистий оподаткований дохід за період 2014- 2016 років , то відповідно це стало підставою для донарахування військового збору в сумі 1 430, 28 грн. (з завищеного доходу в розмірі 95 351, 34 грн.), а тому зазначене податкове повідомлення - рішення підлягає скасуванню.

Щодо рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 01.12.2017 № 6 суд зазначив, що фізичні особи підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування, базу нарахування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування визначають відповідно до ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» виходячи з суми доходу, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб.

Так як перевіркою яка проводилась за період 2014-2016 контролюючим органом безпідставно завищено чистий оподаткований дохід в сумі 147 105, 60 грн., що й стало підставою для нарахування єдиного внеску в розмірі 41 776, 31 грн. та штрафних санкцій.

Також підлягає скасуванню вимога про сплату боргу (недоїмки) від 12.01.2018 № Ф-1529-17 на суму 47 359,63 грн. яка прийнята на підставі скасованих рішень.

Частиною 2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач не довів правомірності прийнятих ним: рішення від 01.12.2017 № 6, № 6, від 01.12.2017 № 6 та вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 12.01.2018 № Ф-1529-17.

Таким чином, позов підлягає задоволенню.

Судовий про збір розподіляється відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2,Южноукраїнськ,Миколаївська область,55000 НОМЕР_1) до Головного управління ДФС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6,Миколаїв,547) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішень Головного управління ДФС у Миколаївській області від 01.12.2017 № 6. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішень Головного управління ДФС у Миколаївській області від 01.12.2017 № 6. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Миколаївській області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 01.12.2017 № 6. Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Миколаївській області про сплату боргу (недоїмки) від 12.01.2018 № Ф-1529-17.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6,Миколаїв,547) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2,Южноукраїнськ,Миколаївська область,55000 НОМЕР_1) судові витрати в розмірі 797,36 грн.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Строк на апеляційне оскарження рішення суду 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається в порядку та строки, визначені ст.ст. 295-297 КАС України і п. 15.5 Перехідних положень КАС України.

Суддя О.М. Мельник