Справа № 522/22225/17
Суддя: Зуєва Л.Є.
Дата ухвалення: 2018-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2018 р.м.ОдесаСправа № 522/22225/17

Категорія: 2 Головуючий в 1 інстанції: Загороднюк В.І.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Зуєвої Л.Є.,

суддів Шевчук О.А. та Федусика А.Г.

при секретарі Кучмій І.В.

за участю від апелянта представник Узун М.Ю.,

позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради на рішення Приморського районного суду м.Одеси, ухваленого у відкритому судовому засіданні 12.02.2018 року о 14:59 год в м.Одесі по справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:
В листопаді 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради про визнання протиправними та скасування рішень Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 01.09.2017 року щодо відмови у державній реєстрації місця проживання позивачів за адресою АДРЕСА_1 та зобов`язання Департаменту реєстраційних послуг Одеської міської ради в особі Відділу центру надання адміністративних послуг Малиновського району Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради здійснити державну реєстрацію місця проживання позивачів за адресою АДРЕСА_1 .

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 12.02.2018 року адміністративний позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено. Визнано протиправними та скасовані рішення Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 01.09.2017 року щодо відмови у державній реєстрації місця проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 . Зобов`язано Департамент реєстраційних послуг Одеської міської ради в особі Відділу центру надання адміністративних послуг Малиновського району Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради здійснити державну реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з постановленим по справі судовим рішенням, Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради звернувся до суду з апеляційною скаргою.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що домоволодіння, розташоване за адресою АДРЕСА_1 , перебуває у спільній частковій власності, що виключає можливість реєстрації місця проживання у ньому інших осіб за умови відсутності згоди на це усіх співвласників.

Таким чином апелянт вважає, що судом допущено порушення матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті. У зв`язку з чим в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції і винесення нової постанови із відмовою в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для її задоволення.

Як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_3 на підставі договору дарування № 2305 від 17 жовтня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу та зареєстрованому у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 101 на праві власності належить 3/10 часток житлового будинку під №22а, який в цілому складається з однієї житлової будівлі під літ. «А», житловою площею 33,0 кв.м., загальною площею 130,8 кв.м., та надвірних споруд «Б» - літня кухня, «В» - убиральня, «Н» - сарай, № 1-4 огорожа; ІІ-ІУ мостіння, розташованих на земельній ділянці розміром - 8,84 кв.м.

У зв`язку з чим ОСОБА_3 разом з його родиною, а саме його мати ОСОБА_1 , дружини ОСОБА_2 та неповнолітні діти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 переїхали до будинку за адресою АДРЕСА_1 .

З матеріалів справи встановлено, що зазначені особи знялись з реєстраційного обліку з попереднього місця проживання у зв`язку з продажем квартири за адресою АДРЕСА_2 , про що була зроблена відповідна відмітка в паспортах кожного.

В подальшому вони звернулися до Відділу Центру надання адміністративних послуг Малиновського району Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради для проведення реєстрації місця фактичного проживання.

ОСОБА_3 та його неповнолітні діти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 були зареєстровані за вказаною адресою АДРЕСА_1 , а ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було відмовлено у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують право на проживання у житлі та згоди власника.

Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради відмовляючи в реєстрації позивачі зазначив про відсутність згоди інших співвласників, які володіють 7/10 частинами домоволодіння, що унеможливлює здійснення реєстрації.

Вказані обставини визнані сторонами та суд не має обґрунтованого сумніву щодо їх достовірності.

Судом першої інстанції позовні вимоги було задоволено та зазначено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання власного проживання і проживання членів своєї сім`ї та інших осіб.

Судова колегія суду апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 № 1382-IV, місце проживання - це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Цією ж статтею визначено, що реєстрація - це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку;

Згідно з статтею 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», правила здійснення реєстрації місця проживання, форми необхідних для цього документів, порядок передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 207 затверджені Правила реєстрації місця проживання (далі - Правила).

Пунктом 18 Правил передбачено, що для реєстрації місця проживання особа або її представник подає:

1) заяву за формами, наведеними відповідно у додатках 6, 7 або 8;

2) документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16 років, подається свідоцтво про народження. Реєстрація місця проживання дітей, які є іноземцями чи особами без громадянства, здійснюється за умови внесення даних про дітей до посвідки на постійне або тимчасове проживання їх батьків та копії свідоцтва про народження. Документи, видані компетентними органами іноземних держав, підлягають легалізації в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами;

3) квитанцію про сплату адміністративного збору (у разі реєстрації місця проживання одночасно із зняттям з попереднього місця проживання адміністративний збір стягується лише за одну послугу);

4) документи, що підтверджують:

- право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників);

- право на перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту особи, - довідка про прийняття на обслуговування в спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту особи за формою згідно з додатком 9, копія посвідчення про взяття на облік бездомної особи, форма якого затверджується Мінсоцполітики (для осіб, які перебувають на обліку у цих установах або закладах);

- проходження служби у військовій частині, адреса якої зазначається під час реєстрації, - довідка про проходження служби у військовій частині, видана командиром військової частини за формою згідно з додатком 10 (для військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби);

5) військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку);

6) заяву про зняття з реєстрації місця проживання особи за формою згідно з додатком 11 (у разі здійснення реєстрації місця проживання одночасно із зняттям з реєстрації попереднього місця проживання).

Відповідно до пункту 19 Правил, працівник органу реєстрації або центру надання адміністративних послуг перевіряє належність документа, до якого вносяться відомості про місце проживання (або документа, до якого вносяться відомості про місце перебування, - у разі реєстрації місця перебування), особі, що його подала, його дійсність, правильність заповнення заяви про реєстрацію місця проживання/перебування (у разі потреби надає допомогу особі в заповненні бланка заяви) та наявність документів, необхідних для реєстрації місця проживання/перебування, про що ним вчиняється відповідний запис у цій заяві.

Пунктом 11 Правил передбачено, що орган реєстрації відмовляє в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання, якщо:

- особа не подала необхідних документів або інформації;

- у поданих документах містяться недостовірні відомості або подані документи є недійсними;

- звернулася особа, яка не досягла 14 років.

Рішення про відмову в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання приймається в день звернення особи або її представника шляхом зазначення у заяві про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання підстав відмови. Зазначена заява повертається особі або її представнику.

Таким чином, реєстрація місця проживання особи здійснюється за умови надання органу реєстрації документа, що підтверджує право особи на проживання в житлі, а у разі відсутності такого документа - за умови надання згоди власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї.

Судовою колегією суду апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 01.09.2017 р. звернулися до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради для отримання адміністративних послуг з зняття з реєстрації місця проживання з адреси АДРЕСА_2 та одночасної реєстрації місця проживання за адресою АДРЕСА_1 надавши наступний перелік документів: заяви на отримання адміністративної послуги; заяви про реєстрацію місця проживання; паспорти громадянина України ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; квитанції про сплату адміністративного збору.

Крім цього, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що ОСОБА_3 , як власник 3/10 часток житлового будинку АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування від 17.10.2016 р. № 2305, посвідчений Ланіною В.І. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, у присутності адміністратора Кириченко О.М. надав згоду на реєстрацію місця проживання позивачів.

Після дослідження документів, наданих суб`єктами звернення для отримання адміністративної послуги із реєстрації місця проживання, адміністратор Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради сформував інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, відповідно до змісту якої, 7/50 частин житлового будинку належать ОСОБА_6 (а.с.32-33).

Таким чином судова колегія вважає, що Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради обґрунтовано було відмовлено позивачам у наданні вказаної адміністративної послуги щодо реєстрації місця проживання за адресою АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що суб`єктом звернення не подано необхідних документів або інформації, що зазначено у заявах про реєстрацію місця проживання від 01.09.2017 р., а саме відсутні документи, що підтверджують право на проживання в житлі - згода іншого співвласника цього житлового будинку.

Отже колегією суддів встановлено, що позивачі звертаючись до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради для отримання адміністративної послуги щодо реєстрації місця проживання за адресою АДРЕСА_1 мали намір зареєструвати своє місце проживання у житловому будинку АДРЕСА_3 без згоди іншого співвласника цього будинку.

З цього приводу суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (частина 1 статті 316 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Правомочність володіння слід розуміти як передбачену законом (тобто юридично забезпечену) можливість мати (утримувати) в себе певне майно (фактично панувати над ним, зараховувати на свій баланс і под.).

Правомочність користування означає передбачену законом можливість використовувати, експлуатувати майно, отримувати від нього корисні властивості, його споживання.

Правомочність розпорядження означає юридично забезпечену можливість визначення і вирішення юридичної долі майна шляхом зміни його належності, стану або призначення (відчуження за договором, передача у спадщину, знищення, переробка і т. ін.).

Аналізуючи складові правомочності права власності у контексті спірних правовідносин, слід виходити з того, що надання особою, яка є власником житла, дозволу на реєстрацію місця проживання особи стосується права користування майном.

При цьому, у спірних правовідносинах житло, у якому позивачі вимагають зареєструвати членів родини, належить їм лише в частині, що становить 3/10 від загальної.

Відповідно до частини 1 статті 356 Цивільного кодексу України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Статтею 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Основні засади здійснення права спільної часткової власності визначені у статті 358 Цивільного кодексу України.

Так, частиною 1 статті 358 Цивільного кодексу України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Відповідно до частини 2 статті 358 Цивільного кодексу України, співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Таким чином, закріплена у пункті 18 Правил реєстрації місця проживання вимога про необхідність надання згоди на реєстрацію місця проживання особи співвласниками житла обумовлена особливостями реалізації правомочності володіння, користування та розпорядження майном (житлом), що перебуває у спільній часткові власності, суть яких полягає у тому, що здійснення будь-яких юридично значимих дії, пов`язаних із здійсненням права власності, вимагає отримання згоди інших осіб, яким належить це майно.

Отже, при реєстрації місця проживання особи в житлі, яке перебуває у спільній власності, згода інших співвласників є обов`язковою.

Аналогічна правова позиція викладена у рішеннях Вищого адміністративного суду України, зокрема, ухвалах від 24.04.2014 №К/800/32640/13 (ЄДРСР 38499604), від 23.02.2016 №К/800/46837/15 (ЄДРСР 56189331), від 14.06.2017 №К/800/11650/16 (ЄДРСР 58373235).

З огляду на викладене, оскільки на момент реєстрації місця проживання позивачами не було подано документу, що засвідчує право на проживання та зважаючи на те, що умовою проведення реєстрації місця проживання за відсутності документу на право проживання у житлі є необхідність отримання згоди співвласників житла, яку не отримано та не було надано, судова колегія вважає законним та правильним рішення Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради про відмову у реєстрації місця проживання позивачів, а тому рішення Приморського районного суду м.Одеси від 12.02.2018 року підлягає скасуванню.

Таким чином, враховуючи, що судом першої інстанції при вирішенні справи порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, колегія суддів, керуючись ст. 317 КАС України вважає необхідним скасовуючи рішення суду першої інстанції, прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.

Керуючись ст.ст. 308, 310 , 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 12.02.2018 року скасувати.

Прийняти постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду в порядку ст.328-331 КАС України.

Повний текст постанови складено та підписано 13.06.2018 року

Головуючий: суддя Л.Є. Зуєва

суддя О.А. Шевчук

суддя А.Г. Федусик