Справа № 127/4283/18
Суддя: Чернюк Алла Юріївна
Дата ухвалення: 2018-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

11 червня 2018 р. Справа № 127/4283/18

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Чернюк Алли Юріївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Павліченко Аліни Володимирівни

позивача: Данілова Д.О.

представника позивача: Болманенка О.О.

представника відповідача: Бондар О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про стягнення грошової компенсації за неотримане речове майно

ВСТАНОВИВ:
До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із адміністративним позовом, в якому просить суд стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України грошову компенсацію за не отримане речове майно в сумі 12167,91 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України. Під час проходження військової служби позивач перебував на речовому забезпечення у Харківському обласному військкоматі. Під час проходження військової служби позивач не був забезпечений речовим майном відповідно до норм забезпечення. З 30.11.2014 позивач виключений із списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, що підтверджується наказом від 28.11.2014 № 70. 09.06.2016 позивач звернувся до відповідача із заявою щодо виплати грошової компенсації замість не отриманого речового майна. Листом №1234 від 23.06.2016 позивачу відмовлено у виплаті компенсації. Разом з тим, відповідачем надано ОСОБА_1 довідки №2/1 та 2/2, згідно яких заборгованість перед позивачем за не отримане речове майно становить 7957,69 грн.

Не погоджуючись із відмовою відповідача позивач звернувся до суду із даним позовом.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 30.03.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

23.04.2018 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що під час спірних правовідносин відповідач діяв у відповідності до чинного законодавства, оскільки починаючи з 11.03.2000 дію норм, які визначали і визначають на даний час право військовослужбовців на отримання грошової компенсації замість речового майна призупинено. При цьому, зазначив представник відповідача, що Порядком виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального звязку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за недотримане речове майно, затвердженого Кабінетом Міністрів України від 16.03.2016 №178, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям у разі звільнення за їх заявою (рапортом) на підставі відповідного наказу. Також представником зазначено, що позивач звернувся до відповідача із заявою про отримання грошової компенсації вартості за не отримане речове майно тільки 09.06.2016, тобто після звільнення з військової служби.

Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги у повному обсязі, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти позову, просила відмовити у його задоволенні, посилаючись на наведені у відзиві на позов обставини.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 28.11.2014 №70 прапорщика ОСОБА_1 начальника військового наряду (заступника командира взводу-командира 1-го відділення) 4-го взводу оперативного призначення роти оперативного призначення (на автомобілях) 1-го батальйону оперативного призначення, звільненого з військової служби у запас відповідно до обов`язок п. «б» ч. 8 за станом здоров`я, виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення з 30 листопада 2014 року та направлено на військовий облік до Вінницького ОМВК Вінницької області.

Позивачем на підтвердження свого звернення до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України до матеріалів справи надано копію заяви від 09.06.2016, в якій позивач просить у відповідача видати йому довідку про вартість речового майна, що належить до видачі та виплатити компенсацію вартості речового майна, що належить до видачі.

28.06.2018 року відповідачем надано ОСОБА_1 довідки №2/1 та 2/2, згідно яких заборгованість перед позивачем за не отримане речове майно становить 7957,69 грн.

Проте, за результатами вказаного звернення позивача про виплату компенсації вартості речового майна відповідачем не виплачено такої компенсації.

По суті спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", в редакції, що діяла до 11.03.2000 було передбачено, що військовослужбовці мали право на одержання за рахунок держави грошове забезпечення, а також речового майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовців грошову компенсацію замість них.

Статтею 2 Закону України "Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів" було зупинено дію ч. 2 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", в частині одержання військовослужбовцями за їх бажанням грошової компенсації за не отримане речове майно.

Таким чином, військовослужбовці мали право одержати грошову компенсацію лише за речове майно, неодержане до березня 2000 року.

Водночас, суд зазначає, що Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб" викладено положення ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в новій редакції, а також доповнено ст. 9-1 (у редакції, чинній до 01.01.2008), якою було передбачено, зокрема, що продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, мають право на отримання замість належних їм за нормами забезпечення предметів речового майна грошової компенсації в розмірі вартості зазначених предметів. Згідно пункту 1 Прикінцевих положень, вказаний Закон набрав чинності з 01.01.2007.

Згодом ч. 2 ст. 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" на підставі Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" виключено.

Проте, Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 № 10-рп/2008 зміни, внесені підпунктом 3 пункту 67 розділу II Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Водночас, частиною 2 ст. 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" врегульовано порядок виплати компенсації замість речового майна військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі.

Також п. 27 Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, яке затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2004 № 1444 "Про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час" (далі - Положення), військовослужбовці, звільнені у запас або відставку з правом носіння військової форми одягу, за бажанням можуть отримати речове майно, яке вони не отримали під час звільнення, або грошову компенсацію за нього за цінами на день підписання наказу про звільнення. Зазначеним особам, звільненим у запас або відставку після закінчення строку контракту, за належне їм, але не отримане протягом дії контракту речове майно виплачується грошова компенсація пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати закінчення контракту, або видається речове майно на суму грошової компенсації.

Як уже встановлено судом позивача було звільнено з військової служби за контрактом, у запас відповідно до обов`язок п. «б» ч. 8 за станом здоров`я, на підставі чого його було виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення з 30 листопада 2014 року без виплати грошової компенсації за не отримане речове майно.

Відтак, на переконання суду, вказана бездіяльність відповідача є протиправною, порушує право позивача на отримання грошової компенсації за не отримане речове майно, оскільки на час підписання наказу начальником Західного ТУ Національної гвардії України від 29.10.2014 року №9, яким було звільнено прапорщика ОСОБА_1 , позивач, як військовослужбовець мав, передбачене Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та п. 27 Положення, право на грошову компенсацію вартості речового майна, яку він не отримав в період проходження військової служби за контрактом.

Як вбачається з прохальної частини позовної заяви, позивач просить суд стягнути Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України грошову компенсацію за не отримане речове майно в сумі 12167,91 грн.

Проте, до матеріалів справи позивачем долучено довідки 2/1 та 2/2, яким встановлено заборгованість перед позивачем по не отриманому речовому майну в розмірі 7957,69 грн.

Таким чином, підлягає відшкодуванню грошова компенсація за не отримане речове майно в розмірі 7957,69 грн., а не 12167,91 грн., як просить позивач, оскільки належних та допустимих доказів, які б підтверджували заборгованість перед позивачем по не отриманому речовому майну в сумі 12167,91 ОСОБА_1 суду не надано.

Водночас частина 2 статті 11 КАС України передбачає можливість для суду вийти за межі позовних вимог в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

З урахуванням викладеного, з метою належного захисту порушеного права позивача суд вважає за потрібне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за не отримане під час проходження військової служби речове майно в сумі 7957,69 грн.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що встановлені у справі обставини частково підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а відтак, адміністративний позов належить задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно в сумі 7957,69 грн.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за не отримане під час проходження військової служби речове майно в сумі 7957,69 грн.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ); Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України (22400, Вінницька область, м. Калинівка, вул. І. Мазепи, ).

Суддя Чернюк Алла Юріївна