Справа № 826/18455/16
Суддя: Карпушова О.В.
Дата ухвалення: 2018-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Губської Л.В., Епель О.В., секретар судового засідання Харитонова Х.Б., за участі представника позивача Суховерка О.В., представника відповідача Кравченка Є.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Генічеської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 лютого 2018 р. у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненський елеватор" до Генічеської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, третя особа - Головне управління Державної фіскальної служби у місті Києві, про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

24.11.2016р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Рівненський елеватор» звернувся до суду з позовом до Генічеської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головне управління Державної фіскальної служби у місті Києві, про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 22.07.2016 р. №, № , №, №.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що податкові повідомлення-рішення винесені з порушенням норм чинного законодавства із тих підстав, що нерухоме майно, яке належить позивачу на праві власності, не є об'єктом оподаткування, оскільки відносяться до категорії об'єктів нежитлової нерухомості, визначеної пп. «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України. Крім того, позивач стверджує, що суми податкових зобов'язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2015 рік були визначені контролюючим органом всупереч вимог пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України.

Рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва від 26.02.2018 р. позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

Суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими, відповідачем спірні податкові повідомлення-рішення прийнято з порушенням норм Податкового кодексу України.

Відповідач, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.02.2018 р. як таке, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що об'єкти нерухомості, які належать позивачу, не є будівлями промислового призначення, оскільки за КВЕД - 2010 основним видом економічної діяльності позивача є складське господарство, що відноситься до секції «транспорт», внаслідок чого, позивач відповідно до положень пп.266.1.1 п.266.1 ст. 266 Податкового кодексу України зобов'язаний сплачувати податок на нерухомість.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив доводи щодо обґрунтованості позовних вимог.

В судовому засідання представник апелянта підтримав аргументи апеляційної скарги, представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце слухання справи повідомлялися належним чином.

Відповідно до ч.2 ст.131 КАС України неявка представника третьої особи не перешкоджає розгляду справи за відсутності вказаного учасника справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що Головним управлінням ДФС у м. Києві проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ «Рівненський елеватор» з питань дотримання ним вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2015, за результатами якої складений акт від 07.06.2016 № 244/26-15-14-02-02-14/33326670 (а.с.15).

В акті перевірки відповідачем зроблено висновок, що позивач є платником податку на нерухоме майно, оскільки йому на праві власності належать об'єкти: комплекс, комбікормовий завод загальною площею 15 631,7 кв.м., розташований за адресою: Херсонська обл., Генічеський р-н, с. Рівне, вул. Робітнича, 14; виробничо-торгівельна база (споруди 1 - 10) загальною площею 11 602 кв.м., розташована за адресою: Херсонська обл., Новотроїцький р-н, смт. Новотроїцьке, вул. Безроднього, 157а; нежитлові будівлі гаражу (споруди 1 - 5) загальною площею 5 271,6 кв.м., розташовані за адресою: Херсонська обл., Генічеський р-н, с. Рівне, вул. Східна, 2; зернотік (споруди 1 - 5) загальною площею 16 062 кв.м., розташований за адресою: Херсонська обл., Генічеський р-н, с. Рівне, вул. Східна, 10, отже, позивач мав подати за 2015 рік податкові декларації з названого податку за місцезнаходженням перелічених вище об'єктів оподаткування, та відповідно сплатити податок на майно за 2015 рік на загальну суму 635 206,49 грн. Таким чином, контролюючий орган дійшов висновку про порушення позивачем норм пп. 266.1.1 п. 266.1, пп. 266.3.1 п. 266.3, пп. 266.5.1 п. 266.5, пп. 266.6.1 п. 266.6, пп. 266.7.5 п. 266.7, пп. 266.9.1 п. 266.9, пп. «б» пп. 266.10.1 п. 266.10 ст. 266 Податкового кодексу України.

22.07.2016р. на підставі вказаного акту перевірки третьою особою Генічеською ОДПІ Головного управління ДФС у Херсонській області були прийняті податкові повідомлення-рішення форми «Р»:

- за № , яким на згідно з п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України та відповідно до абз. 2 п. 123.1 ст. 123 цього Кодексу, за порушення позивачем п. 250.2 ст. 250 Податкового кодексу України, збільшила позивачу суму грошового зобов'язання за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачуваний юридичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості» на суму 176 640,45 грн. (в т.ч. за податковим зобов'язанням - 141 312,36 грн., за штрафними санкціями - 35 328,09 грн.) (а.с. 43);

- за № , яким на згідно з п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України та відповідно до п. 120.1 ст. 120 цього Кодексу, за порушення позивачем п. 120.1 ст. 120 Податкового кодексу України, визначила позивачу до сплати суму штрафу у розмірі 170 грн. (а.с.44);

- за № , яким на згідно з п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України та відповідно до абз. 2 п. 123.1 ст. 123 цього Кодексу, за порушення позивачем пп. 266.1.1 п. 266.1, пп. 266.3.1 п. 266.3, пп. 266.5.1 п. 266.5, пп. 266.6.1 п. 266.6, пп. 266.7.5 п. 266.7, пп. 266.9.1 п. 266.9, пп. «б» пп. 266.10.1 п. 266.10 ст. 266 Податкового кодексу України, збільшила позивачу суму грошового зобов'язання за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачуваний юридичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості» на суму 281 398,35 грн. (в т.ч. за податковим зобов'язанням - 225 118,68 грн., за штрафними санкціями - 56 279,67 грн.) (а.с.45);

- за № , яким на згідно з п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України та відповідно до пп. 120.1.1 п. 120.1 ст. 120 цього Кодексу, за порушення позивачем п. 120.1 ст. 120 Податкового кодексу України, визначила позивачу до сплати суму штрафу у розмірі 170 грн.(а.с.46).

Вищенаведені обставини підтверджені належними, допустимими та достатніми доказами, і не є спірними.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявності у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.1.1. ст.1 Податкового кодексу України даний кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Статтею 19-1 Податкового кодексу України визначені функції контролюючих органів, в тому числі контролюють своєчасність подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати податків, зборів, платежів (п.19-1.1.2.).

Відповідно до пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Підпунктом 14.1.129 п. 14.1. ст. 14 ПК України визначено, що «об'єктами нежитлової нерухомості» є будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють, зокрема, будівлі промислові та склади.

Згідно з пп. 266.3.3 п. 266.3 ст. 266 ПК України, база оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності юридичних осіб, обчислюється такими особами самостійно виходячи із загальної площі кожного окремого об'єкта оподаткування на підставі документів, що підтверджують право власності на такий об'єкт.

При цьому, пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 цього Кодексу визначено, що ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 2 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

Поряд з цим, у пп. 266.2.2 п. 266.1 ст. 266 ПК України наведено перелік об'єктів нерухомості податок на яких не сплачується. Серед іншого пп. «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України не віднесено до об'єктів оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств. Встановлення місцевих податків виключно відповідними рішеннями місцевих рад закріплено також п. 24 ч. 1 ст. 26 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні» та ст. 143 Конституції України.

Відповідно до п. 10.3 ст. 10 ПК України місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Згідно п. 12.3 ст. 12 ПК України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

При цьому, офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті Кодексу (п. 12.5 ст. 12 ПК України).

Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом (пп. 12.3.1 п. 12.3 ст. 12 ПК України).

Так, пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України встановлено, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Статтею 3 Бюджетного кодексу України встановлено, що бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є власним об'єктів нерухомості: комплекс, комбікормовий завод загальною площею 15 631,7 кв.м., розташований за адресою: Херсонська обл., Генічеський р-н, с. Рівне, вул. Робітнича, 14; виробничо-торгівельна база (споруди 1 - 10) загальною площею 11 602 кв.м., розташована за адресою: Херсонська обл.,Новотроїцький р-н, смт. Новотроїцьке, вул. Безроднього, 157а; нежитлові будівлі гаражу (споруди 1 - 5) загальною площею 5 271,6 кв.м., розташовані за адресою: Херсонська обл., Генічеський р-н, с. Рівне, вул. Східна, 2; зернотік (споруди 1 - 5) загальною площею 16 062 кв.м., розташований за адресою: Херсонська обл., Генічеський р-н, с. Рівне, вул. Східна, 10, що підтверджено відповідними документами і не є спірними.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» № 71-VIII, статтю 266 ПК України викладено у новій редакції, - ухвалений 28.12.2014р., тобто після 15.07.2014р., а податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки встановлено на територіях Рівненської сільської ради і Новотроїцької селищної ради у 2015 році рішеннями місцевих рад, датованими після 15.07.2014р., а саме: рішеннями Рівненської сільської ради від 23.01.2015 № 586 та Новотроїцької селищної ради від 29.01.2015 № 810.

Таким чином, рішення місцевої ради про встановлення місцевих податків не було опубліковано до 15.07.2014р., тому період, в якому підлягає застосуванню відповідний податок розпочинається у 2016 р., отже, судом першої інстанції правильно скасовані спірні податкові повідомлення-рішення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що зазначений висновок узгоджується також із основними принципами податкового законодавства, проголошеними у ст. 4 ПК України, які визначають зміст і спрямованість правового регулювання податкових правовідносин та повинні застосовуватися як на стадії встановлення податків, їх основних елементів, при внесенні змін до окремих елементів податку, так і на стадії застосування норм, якими визначений обов'язок сплати податку. Серед принципів, наведених у вказаній нормі, є, зокрема, принцип стабільності, який передбачає, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року (пп. 4.1.9 п. 4.1 ст. 4 ПК України).

Крім того, апелянт вважає, що об'єкти нерухомості, які належать позивачу, не пов'язані з виробництвом, не є об'єктами промислового призначення, отже позивач зобов'язаний сплачувати вказаний податок.

З вказаного приводу колегія суддів зазначає, що поняття «будівлі промисловості» не обмежено лише промисловими та складськими будівлями, тобто лише тими, що використовуються для виробництва та зберігання продукції чи матеріалів. Зазначені об'єкти позивач використовує у виробництві виходячи з їх призначення, а саме «комплекс, комбікормовий завод», «виробничо-торгівельна база», «нежитлові будівлі гаражу», «зернотік», тобто є єдиним виробничим комплексом.

Апелянтом вказане не спростовано, не надано належних, достовірних доказів того, що позивач вказані об'єкти нерухомості використовує в цілях не пов'язаних з роботою підприємства.

Згідно з частиною 2 статті 74 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що всі наведені апелянтом доводи не заслуговують уваги, оскільки не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

На підставі вищезазначеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відсутні підстави для скасування рішення.

Повний текст постанови виготовлено 15.06.2018 р.

Керуючись статтями 308, 309, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Генічеської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 лютого 2018 р. - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 лютого 2018 р. у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненський елеватор" до Генічеської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, третя особа - Головне управління Державної фіскальної служби у місті Києві, про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

Л.В. Губська

О.В. Епель