Справа № 804/211/113/18
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2018-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2018 року Справа № 804/211/113/18

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Довгинцівської районної в місті ОСОБА_3 ради про зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Довгинцівської районної в місті ОСОБА_3 ради та просить зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити грошову допомогу на оплату житлово-комунальних послуг як внутрішньо переміщеній особі у сумі 1312 грн. на місяць за період часу з 01.11.2017р. по 22.11.2017р. та зарахувати ці кошти на картковий рахунок дружини позивача - ОСОБА_4

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є внутрішньо переміщеною особою, має статус інваліда війни 3 групи та має право на отримання грошової допомоги на оплату житлово-комунальних послуг на підставі постанови Кабінету Міністрів України №505 від 01.10.2014р. У період з 17.05.2017р. по 17.11.2017р. йому була призначена вказана допомога Управлінням праці та соціального захисту населення виконкому Саксаганської районної ради м. Кривий Ріг, проте, оскільки у жовтні 2017р. позивач змінив місце проживання, то ним була подана заява до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Довгинцівської районної ради м. Кривий Ріг про надання йому статусу внутрішньо переміщеної особи. 13.11.2017р. відповідач надав позивачеві довідку № про взяття його на облік як внутрішньо переміщену особу у звязку з чим дружиною позивача (як представником сімї) подано заяву щодо змін на виплати. Відповідач призначив відповідні виплати з 22.11.2017р., тобто не виплатив позивачу таку допомогу за період з 01.11.2017р. по 22.11.2017р. Позивач вважає, що не виплативши допомогу з 01.11.2017р. відповідач порушив положення постанови Кабінету Міністрів України №505 від 01.10.2014р., оскільки виплати повинні бути проведені відповідно до атестату про виплати з попереднього місця перебування, тобто з 01.11.2017р. Також, у поданій 20.03.2018р. до канцелярії суду заяві, позивач зазначає про необхідність ухвалення рішення про призначення виплат з урахуванням призначення та виплати грошової допомоги за попереднім фактичним місцем проживання відповідно до Інструкції, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №365 від 08.06.2016р. (а.с.1,18).

Ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.01.2018р. дана справа була направлена за підсудністю до Дніпропетровського окружного адміністративного суду (а.с.8).

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.03.2018р. справу було прийнято до свого провадження, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до п.2 ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.14).

23.03.2018р. засобами електронного звязку та 03.04.2018р. засобами поштового звязку від представника відповідача на адресу суду надійшов письмовий відзив на позов, у якому останній просив відмовити позивачеві у задоволенні його позовних вимог в повному обсязі посилаючись на те, що 13.11.2017р. позивачу була видана довідка внутрішньо переміщеної особи згідно ч.1 ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» у звязку з чим дружиною позивача ОСОБА_4 було подано заяву на перерахунок щомісячної адресної допомоги у звязку зі змінами в складі сімї, при цьому, у звязку з тим, що виплата дружині позивача була призначена по 17.11.2017р., то у відповідача не було можливості зробити перерахунок з 01.12.2017р., а тому призначення і виплата щомісячної адресної допомоги призначено з 22.11.2017р., тобто з моменту подання дружиною позивача заяви на виплату допомоги на наступний шестимісячний термін (а.с.26-28,36-38).

Згідно з п.2 ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України, оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідно до ч. 2 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Із наданих суду документів судом встановлені наступні обставини у справі.

18.10.2017р. ОСОБА_2 звернувся до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Довгинцівської районної в місті ОСОБА_3 ради із заявою щодо вирішення питання про надання статусу внутрішньо переміщеної особи за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується копією відповідної заяви, наявною у справі (а.с.19-20).

13.11.2017р. Управління праці та соціального захисту населення виконкому Довгинцівської районної в місті ОСОБА_3 ради позивачу видано довідку № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, копія якої наявна в матеріалах справи (а.с.3).

Дружина позивача - ОСОБА_4 13.11.2017р. звернулася до відповідача із заявою, в якій просила здійснити перерахунок щомісячної адресної допомоги на проживання та додати до складу сімї її чоловіка ОСОБА_2, що підтверджується копією відповідної заяви, наявною в матеріалах справи (а.с.31,40).

22.11.2017р. ОСОБА_4 звернулася до відповідача із заявою №239 для призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, в якій просила призначити вказану допомогу на себе та на ОСОБА_2 (а.с.34,41).

Рішенням Довгинцівського УПСЗН м. Кривий Ріг від 06.12.2017р. ОСОБА_4 було подовжено виплату допомоги переміщеним особам на проживання на неї та на ОСОБА_2 з 22.11.2017р., що підтверджується копією відповідного рішення, що міститься в матеріалах справи (а.с.32,42).

Згідно заяви позивача від 03.01.2018р. він звернувся до відповідача з питання щодо нарахування та доплати недоплачених коштів соціальних виплат внутрішньо переміщених осіб позивачеві та його дружині ОСОБА_4 за листопад-грудень 2017р. з урахуванням того, що соціальні виплати раніше призначені УПСЗН Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради, копія якої наявна у справі (а.с.29,39).

Листом №6/15-3 від 09.01.2018р. відповідач повідомив позивача, що призначення та виплата на нього щомісячної адресної допомоги призначено з 22.11.2017р., тобто з моменту звернення його дружини із заявою на наступний шестимісячний термін, що підтверджується копією відповідного листа (а.с.5,33,43).

Позивач звернувся з даним адміністративним позовом та просить зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити грошову допомогу на оплату житлово-комунальних послуг як внутрішньо переміщеній особі у сумі 1312 грн. на місяць за період часу з 01.11.2017р. по 22.11.2017р. посилаючись на те, що не виплативши допомогу з 01.11.2017р. відповідач порушив положення постанови Кабінету Міністрів України №505 від 01.10.2014р., оскільки виплати повинні бути проведені відповідно до атестату про виплати з попереднього місця перебування, тобто з 01.11.2017р. з урахуванням Інструкції, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №365 від 08.06.2016р.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Згідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 505 затверджено Порядок надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (далі Порядок №505).

Так, у відповідності до п.2 Порядку №505 грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території України, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, а також внутрішньо переміщеним особам, житло яких зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції та які взяті на облік у структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж на шість місяців.

Відповідно до п.3 Порядку №505 (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що грошова допомога внутрішньо переміщеним особам призначається на сімю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди у довільній формі про виплату йому грошової допомоги від інших членів сімї (далі - уповноважений представник сімї) у таких розмірах, зокрема, для осіб з інвалідністю III групи - прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність; для працездатних осіб - 442 гривні на одну особу (члена сімї).

Якщо у складі сімї, якій призначено грошову допомогу, відбулися зміни, розмір грошової допомоги перераховується з місяця, наступного за місяцем виникнення таких змін, за заявою уповноваженого представника сімї або інформацією, поданою компетентним органом.

Для призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк уповноважений представник сімї подає до уповноваженого органу або установи уповноваженого банку (у випадку, передбаченому пунктом 5 цього Порядку) заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги, а також предявляє довідки про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб усіх членів сімї.

Відповідно до п.8 Порядку №505, уповноважені органи, зокрема, протягом 10 днів після подання уповноваженим представником сімї заяви та документів, зазначених у пункті 5 цього Порядку, призначають грошову допомогу або відмовляють у її призначенні, про що надають відповідне повідомлення уповноваженому представнику сімї.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що Порядок №505 визначає форму звернення за наданням грошової допомоги, перелік документів, що мають бути додані, при цьому, надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг надається з дня звернення за її призначенням.

Як вбачається з матеріалів справи, дружина позивача - ОСОБА_4 (представник сімї) звернулася до відповідача із заявою для призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, в якій просила призначити вказану допомогу на себе та на ОСОБА_2 22.11.2017р., що підтверджується копією відповідної заяви (а.с.34,41).

Аналізуючи вищенаведені норми законодавства та надані суду докази, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити грошову допомогу на оплату житлово-комунальних послуг як внутрішньо переміщеній особі у сумі 1312 грн. на місяць за період часу з 01.11.2017р. по 22.11.2017р., оскільки із відповідною заявою для призначення такої грошової допомоги ОСОБА_4 (уповноважений представник сімї) звернулася до відповідача лише 22.11.2017р., що не оспорюється сторонами та саме з цієї дати (з дати звернення) відбувається призначення вказаних виплат.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

В той же час, і ч.1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов'язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.

Так, позивачем суду не було надано доказів, які б свідчили про звернення до відповідача із відповідною заявою про призначення адресної грошової допомоги з 01.11.2017р., оскільки саме за таких обставин у відповідача би виник обовязок призначити та виплачувати позивачеві грошову допомогу на оплату житлово-комунальних послуг як внутрішньо переміщеній особі.

При цьому, судом не можуть бути прийняті до уваги та покладені в основу цього рішення посилання позивача на те, що виплати повинні бути проведені відповідно до атестату про виплати з попереднього місця перебування відповідно до Інструкції, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №365 від 08.06.2016р., оскільки зазначена позивачем постанова встановлює проведення перевірки достовірності зазначеної в заяві інформації про фактичне місце проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи та нею встановлено, що у призначенні такої соціальної допомоги може бути відмовлено у разі відсутності заявника за фактичним місцем проживання/перебування, зазначеним у заяві про призначення (відновлення) соціальної виплати, тоді як, в даному випадку, не є спірним факт знаходження позивача за фактичним місцем проживання/перебування, зазначеним у заяві про призначення щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, а також з урахуванням вищевказаних положень законодавства, що регулюють спірні правовідносини.

Також є необґрунтованими і доводи позивача у позові про необхідність прийняття рішення про призначення щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням атестату про виплати з попереднього місця перебування, оскільки такі твердження позивача є помилковими, так як виплата вказаної вище допомоги здійснюється лише у спосіб визначений Порядком №505 та Порядком №365, які не передбачають її виплату за атестатом з поререднього місця перебування.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вимог ч. 2 ст. 2 вказаного Кодексу, перевіривши рішення та дії (бездіяльність) відповідача, суд приходить до висновку, що відповідач призначаючи позивачеві вищевказану адресну грошову допомогу на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з 22.11.2017р. діяв у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, обґрунтовано та з врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

З огляду на викладене позовні вимоги позивача про зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити адресну грошову допомогу на оплату житлово-комунальних послуг як внутрішньо переміщеній особі у сумі 1312 грн. на місяць за період часу з 01.11.2017р. по 22.11.2017р. на картковий рахунок дружини позивача - ОСОБА_4 не підлягають задоволенню, виходячи з того, що судом у ході судового розгляду справи не було встановлено протиправності дій відповідача щодо призначення таких виплат з моменту звернення уповноваженого представника сімї - ОСОБА_4 з відповідною заявою, тобто з 22.11.2017р.

Таким чином, оскільки судом встановлено, що адресна допомога особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг надається з дня звернення за її призначенням, а дружина позивача - ОСОБА_4 (уповноважений представник сімї) до 22.11.2017р. із відповідною заявою про призначення щомісячної адресної допомоги до відповідача не зверталася, а тому були і відсутні підстави для надання такої допомоги з 01.11.2017р. по 22.11.2017р.

Аналогічна правова позиція узгоджується і з позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 20 березня 2018 року (справа №537/2669/17, К/9901/4185/17).

Згідно ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За викладених обставин, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення даного адміністративного позову у звязку з чим у задоволенні даного позову позивачеві слід відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України лише при задоволенні позову судові витрати покладаються на субєкта владних повноважень.

Однак, виходячи з того, що позов не підлягає задоволенню, то у адміністративного суду відсутні і підстави для розподілу судових витрат з урахуванням того, що позивачем не надано також і доказів понесення ним будь-яких судових витрат.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Довгинцівської районної в місті ОСОБА_3 ради про зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, або протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення (у разі оголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини рішення) відповідно до вимог статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України та у порядку, встановленому п.п.15.1 п.15 Розділу VІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_1