Справа № 823/269/18
Суддя: В.О. Гаврилюк
Дата ухвалення: 2018-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

13 червня 2018 року справа № 823/269/18

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилюка В.О.,

секретар судового засідання Попельнуха Ю.І.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

представника уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ Банк Фінанси та Кредит ОСОБА_3,

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не зявилися,

розглядаючи за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції адміністративну справу за позовом ОСОБА_6 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_4 та ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ Банк Фінанси та Кредит ОСОБА_7, про визнання протиправними дій,

встановив:

ОСОБА_6 (18001, АДРЕСА_1, далі ОСОБА_6, позивач) подала позов до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 17 далі Фонд гарантування, відповідач), в якому просить визнати дії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб () щодо продажу права вимоги за кредитним договором № 1039-ЧД від 23.08.2007 укладеного між ВАТ Банк Фінанси та кредит (ідентифікаційний код за ) та ОСОБА_6 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) протиправними.

04 червня 2018 року представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб подав клопотання № 27-11433/18 від 31.05.2018 про закриття провадження у справі. В обґрунтування вказаного клопотання зазначено те, що Фонд гарантування як юридична особа публічного права може бути субєктом як публічно-правових, так і приватноправових правовідносин. При цьому в приватноправових відносинах, якими є здійснення функцій органу управління банку, у якому запроваджено тимчасову адміністрацію, чи банку, який ліквідується, Фонд не здійснює функцій субєкта владних повноважень.

Тобто, позивач у даній справі оскаржує дії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не як субєкта владних повноважень, а як органу управління банком, який здійснює заходи щодо забезпечення збереження активів банку, запобігання втрати майна та грошових коштів, формування ліквідаційної маси, організації продажу майна та активів банку тощо, а тому даний спір не є публічно-правовим.

Враховуючи те, що між сторонами даної справи виник спір стосовно дій Фонду гарантування вкладників фізичних осіб, як органу управління банком, який здійснює заходи щодо забезпечення збереження активів банку, запобігання втрати майна та грошових коштів, формування ліквідаційної маси, організації продажу майна та активів банку, такий спір є приватно-правовим та належить до юрисдикції цивільних (чи господарських) судів, залежно від складу учасників, а тому не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства України, що є достатньою підставою для закриття провадження у справі на підставі частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України.

У судовому засіданні представник відповідача та представник уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ Банк Фінанси та Кредит ОСОБА_7 зазначене клопотання підтримали та просили його задовольнити, а представник позивача заперечив проти задоволення вказаного клопотання.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5, належним чином повідомлені про місце, дату та час судового засідання у судове засідання не зявилися, клопотання про розгляд справи за їх відсутності не надходило.

Вирішуючи клопотання відповідача про закриття провадження у справі, суд виходить з того, що відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Відповідно до пунктів 1-2 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у звязку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ за статтею 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, у спорах фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника.

Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного субєкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин. Спір є приватноправовим також у тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії субєктів владних повноважень.

Відтак, застосування статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України не поширюється юрисдикція адміністративних судів на всі спори, стороною яких є субєкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і господарських справ недостатньо застосовувати виключно формальний критерій - визначення субєктного складу спірних правовідносин (участь у них субєкта владних повноважень), тоді як визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір.

Структура банківської системи, економічні, організаційні і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків визначені Законом України від 07 грудня 2000 року № 2121-III Про банки і банківську діяльність (далі - Закон № 2121-III), за змістом статті 2 якого банком є юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків.

Натомість Законом України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб установлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Згідно із частиною першою статті 3 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, установлених цим Законом. На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, зокрема, здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організовує відчуження всіх або частини активів і зобовязань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку (пункт 8 частини другої статті 4 цього Закону).

Аналіз наведених норм чинного законодавства свідчить про те, що основні функції Фонду мають як владний характер, зокрема щодо врегулювання правовідносин у сфері банківської діяльності, так і такі, що не містять владної складової, а спрямовані на здійснення процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків.

Водночас у розумінні Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб неплатоспроможним є банк, щодо якого Національний банк України прийняв рішення про віднесення його до категорії неплатоспроможних у порядку, передбаченому Законом № 2121-III. Ліквідацією банку є процедура припинення функціонування банку як юридичної особи відповідно до законодавства (пункти 6 і 8 частини першої статті 2 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб).

За змістом частин першої, третьої статті 34 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, а виконавча дирекція Фонду у цей же строк призначає з числа працівників Фонду уповноважену особу Фонду (кілька уповноважених осіб Фонду), якій Фонд делегує всі або частину своїх повноважень тимчасового адміністратора. Під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання (частина пята статті 34 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб).

За змістом частин першої, другої статті 36 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Протягом 15 днів, але не пізніше строків, установлених Фондом, керівники банку забезпечують передачу уповноваженій особі Фонду печаток і штампів, матеріальних та інших цінностей банку, а також протягом трьох днів - передачу печаток і штампів бухгалтерської та іншої документації банку. На період тимчасової адміністрації усі структурні підрозділи, органи та посадові особи банку підпорядковуються у своїй діяльності Фонду та уповноваженій особі Фонду в межах повноважень, установлених цим Законом та делегованих Фондом, і діють у визначених Фондом/уповноваженою особою Фонду межах та порядку.

Системний аналіз наведених нормативних приписів дозволяє дійти висновку, що з моменту запровадження у банку тимчасової адміністрації Фонд набуває повноваження органів управління та контролю банку з метою реалізації покладених на нього чинним законодавством функцій. При цьому банк зберігає свою правосубєктність юридичної особи та відповідного самостійного субєкта господарювання до завершення процедури його ліквідації та внесення запису про це до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Такий правовий статус Фонду, визначений Законом України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб, дає підстави для висновку про те, що Фонд як юридична особа публічного права може бути субєктом як публічно-правових, так і приватноправових правовідносин. При цьому в приватноправових відносинах, якими є здійснення функцій органу управління банку, у якому запроваджено тимчасову адміністрацію, чи банку, який ліквідується, Фонд не здійснює функцій субєкта владних повноважень у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України.

Водночас суд звертає увагу на те, що визначений статтею 3 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб правовий статус Фонду, відповідно до якої він є, зокрема, юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є обєктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні, - не впливає на правовий статус банку, в якому запроваджено тимчасову адміністрацію або щодо якого розпочато процедуру ліквідації, оскільки Фонд розпоряджається майном такого банку від імені останнього й у межах виконання покладених на нього законодавством функцій щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та не здійснює в цій частині жодних владних управлінських функцій.

Оскільки позивач оскаржує дії Фонду гарантування не як субєкта владних повноважень, а як органу управління банком, який здійснює заходи щодо забезпечення збереження активів банку, запобігання втрати майна та грошових коштів, формування ліквідаційної маси, організації продажу майна та активів банку тощо, а тому даний спір не є публічно-правовим.

Аналогічного висновку дійшла ОСОБА_8 Верховного Суду у своїй постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 910/8132/17.

Відповідно до частини 1 статті 4, частини 1 статті 5 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною 1 статті 19 вказаного кодексу визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Отже, зважаючи на предметну юрисдикцію, характер правовідносин у цій справі та склад її учасників суд дійшов висновку, що розгляд справи повинен здійснюватися в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини 1, частини 2 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

Разом з тим суд зазначає, що відповідно до частини 2 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 7 Закон України Про судовий збір від 8 липня 2011 року № 3674-VI сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у звязку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Оскільки станом на час закриття провадження у справі клопотання про повернення судового збору відсутнє, то суд вказане питання не вирішує, однак зазначає, що повернення судового збору може бути вирішене шляхом постановлення відповідної ухвали за результатом розгляду клопотання позивача про повернення судового збору.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 238, 239, 241, 256, 294, 295, підпунктом 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ухвалив:

Провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_6 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_4 та ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ Банк Фінанси та Кредит ОСОБА_7, про визнання протиправними дій закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом пятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Ухвала складена в повному обсязі та підписана 18.06.2018.

Суддя В.О. Гаврилюк