Справа № 817/1315/18
Суддя: Комшелюк Т.О.
Дата ухвалення: 2018-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

15 червня 2018 року м. Рівне №817/1315/18

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комшелюк Т.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області про визнання протиправною та скасування постанови в частині стягнення виконавчого збору,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача, Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, про визнання протиправною та скасування постанови відповідача про відкриття виконавчого провадження від 04.05.2018 ВП №56312589 в частині стягнення з позивача виконавчого збору в сумі 14892грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 08.05.2018 позивач отримав від відповідача постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 04.05.2018 ВП №56312589, якою відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого 19.04.2018 Рівненським окружним адміністративним судом по справі №817/2271/17. Вказаною постановою стягнено з позивача виконавчий збір у розмірі 14892грн. (п. 3 постанови). Позивач вважає, що постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження в частині стягнення з нього виконавчого збору є незаконною та необґрунтованою. Вказує, що відповідно до пунктів 1, 3 частини 5 статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір не стягується, якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", а також виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів. Зазначає, що оскільки рішення суду по справі №817/2271/17 за позовом ОСОБА_1 було фактично виконано позивачем у добровільному порядку в повному обсязі до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, то наявні підстави для закінчення виконавчого провадження без стягнення виконавчого збору. Таким чином, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 16.05.2018 позовна заява залишалася без руху та позивачу встановлювався строк для усунення її недоліків тривалістю 10 днів з дня вручення вказаної ухвали.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 30.05.2018 процесуальний строк, встановлений судом позивачу для усунення недоліків позовної заяви, продовжувався на 10 днів з дня вручення позивачу вказаної ухвали.

У встановлений судом строк позивач недоліки позовної заяви усунув та ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 08.06.2018 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін 15.06.2018 о 08:30год.

Представник позивача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином в порядку, визначеному статтею 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), через відділ документального забезпечення (канцелярію) суду подав клопотання про розгляд справи без його участі.

У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву до суду не подав.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином в порядку, визначеному статтею 268 КАС України.

Відповідно до ч.3 ст.268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Згідно з частинами 1, 9 статті 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи, що перешкоди для розгляду справи, передбаченні статтею 205 КАС України, та потреба заслухати свідка чи експерта відсутні, суд вважає за можливе розглянути дану адміністративну справу в порядку письмового провадження.

З'ясувавши обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 01.02.2018 у справі №817/2271/17 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинення певних дій задоволено повністю та, зокрема, зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до статей 51, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ, постанови Кабінету Міністрів України №988 від 11.11.2015 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» на підставі довідки Ліквідаційної комісії Управління МВС України в Рівненській області про зміни розмірів грошового забезпечення для перерахунку пенсії №5/105 від 25.05.2017 починаючи з 01.01.2016 по 19.12.2016 - з врахуванням вимог частини сьомої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ, а з 20.12.2016 - без обмеження граничного розміру пенсії; зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області провести виплату різниці пенсії ОСОБА_1, що виникла з 01.01.2016.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 01.02.2018 у справі №817/2271/17 набрало законної сили 13.03.2018.

19.04.2018 ОСОБА_1 видано виконавчий лист по адміністративній справі №817/2271/17, який був пред'явлений ним до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області для його примусового виконання.

04.05.2018 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального Управління юстиції у Рівненській області прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №56312589 з примусового виконання вказаного вище виконавчого листа. У пункті 2 постанови зазначено, що боржнику необхідно виконати рішення суду протягом 10 робочих днів. Згідно з пунктом 3 постанови стягнуто з боржника (Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області) виконавчий збір у розмірі 14892грн.

Постанова про відкриття виконавчого провадження одержана позивачем 08.05.2018, що підтверджується штампом реєстрації вхідної кореспонденції на супровідному листі до постанови.

10.05.2018 позивач надіслав відповідачу заяву про закінчення виконавчого провадження, в якій вказав, що рішення суду у справі №817/2271/17 виконано ним в добровільному порядку з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяких інших категорій осіб" та 19.03.2018 здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2016. Також, позивач вказав, що доплату пенсії за період з 01.01.2018 по 30.03.2018 в сумі 5072,73грн. направлено на виплату до банку електронним файлом, що підтверджується інформацією щодо виплати пенсії за відомостями пенсійної справи. Крім того, позивач повідомив відповідачу, що згідно з розрахунком на доплату (виплату, утримання) пенсії за пенсійною справою №7 за період з січня 2016 року по грудень 2017 року перераховано пенсію ОСОБА_1 на суму 46305,12грн., яка буде виплачена в порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103. Таким чином, позивач вказував, що оскільки рішення суду було фактично виконане ним в добровільному порядку в повному обсязі до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, то наявні підстави для закінчення виконавчого провадження без стягнення виконавчого збору на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України "Про виконавче провадження".

В подальшому позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи адміністративний спір по суті та надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з такого.

Правовідносини у сфері примусового виконання судових рішень регулюються Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404).

Статтею 5 Закону №1404 (в редакції, чинній на момент прийняття спірної постанови) встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону №1404, виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з ч.1 ст.13 Закону №1404-VIII, під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону №1404 передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

За приписами ч.5 ст.26 Закону №1404 виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до ч.6 ст.26 Закону №1404, за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Частинами 1-3 статті 27 Закону №1404 встановлено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Аналіз вказаних вище норм права дозволяє прийти до висновку, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією державного виконавця у межах виконавчого провадження та ефективним засобом стимулювання боржника до намагання виконати рішення суду самостійно до відкриття виконавчого провадження. Стягнення виконавчого збору є не правом, а обов'язком державного виконавця при відкритті виконавчого провадження.

При цьому, суд наголошує, що ч.3 ст.27 Закону №1404 встановлений обов'язок боржника сплатити виконавчий збір і при примусовому виконанні рішення немайнового характеру.

Позивач, вказуючи на неправомірність постанови про відкриття виконавчого провадження в частині стягнення з нього виконавчого збору, покликається на те, що судове рішення боржником виконано добровільно до відкриття виконавчого провадження.

В даному випадку, суд звертає увагу на те, що на момент відкриття виконавчого провадження виконавець не володіє будь-якою інформацією від боржника щодо виконання ним судового рішення. В той же час, як закон зобов'язує державного виконавця зазначити про стягнення виконавчого збору безпосередньо в постанові про відкриття виконавчого провадження.

Таким чином, суд вважає, що встановлення державним виконавцем після відкриття виконавчого провадження обставин щодо фактичного виконання рішення боржником до відкриття виконавчого провадження має бути враховане та оцінене державним виконавцем при прийнятті рішення за наслідками виконавчого провадження, зокрема, у постанові про закінчення виконавчого провадження. Тобто, на стадії відкриття виконавчого провадження такі обставини об'єктивно не можуть бути враховані державним виконавцем, оскільки вчинення будь-яких дій до відкриття виконавчого провадження Законом №1404 не передбачено.

Згідно з ч.5 ст.27 Закону №1404 виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Частиною 9 статті 27 Закону №1404 передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Судом встановлено, що перерахунок пенсії ОСОБА_1 за період з січня 2016 року по березень 2018 проведено 19.03.2018, що підтверджується Розрахунком на доплату (виплату, утримання) пенсії за пенсійною справою № за дорученням №Д/4.

Також, матеріалами справи підтверджується відкладення виплати ОСОБА_1 доплати пенсії (після перерахунку на підставі рішення суду) згідно з постановою Кабінету Міністрів України №103 від 21.02.2018. Водночас, доплату пенсії за період з січня 2018 року по березень 2018 року ОСОБА_1 нараховано для виплати згідно з додатковою відомістю.

Суд відхиляє доводи позивача про виконання ним судового рішення згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб", якою врегульовано порядок проведення перерахунку пенсій, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 15.11.2015 №988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції".

Суд зазначає, що судове рішення у справі 817/2271/17 ухвалене ще до прийняття постанови Уряду, а відповідно до резолютивної частини вказаного судового рішення позивача було зобов'язане здійснити як перерахунок, так і виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2016.

Таким чином, надані позивачем докази підтверджують часткове виконання ним судового рішення, а саме в частині здійснення перерахунку пенсії за період, зазначений судом. Разом з тим, рішення в частині проведення виплати пенсії у точній відповідності до резолютивної частини судового рішення боржником не виконане, що не заперечується позивачем згідно із змісту позовної заяви та доданих до неї документів.

Пунктом 9 частини 1 статті 39 Закону №1404 визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно з ч.2 ст.39 Закону №1404, постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Тобто, підставою для винесення державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження є саме факт виконання рішення суду у повному обсязі, а не вибіркових його частин на розсуд боржника.

З урахуванням наведеного, наданими позивачем доказами не підтверджується фактичне виконання судового рішення в точній відповідності до його резолютивної частини, а відтак покликання позивача на п.9 ч.1 ст.39 Закону №1404 є обґрунтованими.

Доводи позивача щодо відсутності підстав для стягнення з нього виконавчого збору за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів та у зв'язку з тим, що виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", суд оцінює критично, з огляду на наступне.

За змістом статті 2 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" від 05.06.2012 №4901-VI (далі - Закон №4901) дія даного Закону поширюється на випадки виконання рішень суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, за умови, якщо боржником є орган державної влади.

Виконавчий лист, виданий 19.04.2018 Рівненським окружним адміністративним судом по справі №817/2271/17, містить вимогу до боржника про зобов'язання вчинити певні дії (перерахувати та виплатити пенсію), а не стягнення коштів чи майна, що виключає можливість застосування норм Закону №4901 в процесі виконання судового рішення.

Тобто, виконавчий лист у адміністративній справі №817/2271/17 виданий на виконання рішення зобов'язального характеру. Такий виконавчий лист передбачає одноразовий характер виконання перерахунку та виплати пенсії відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", а не стягнення періодичних платежів.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що норми пунктів 1, 3 частини 5 статті 27 Закону №1404 не поширюються на спірні правовідносини.

Аналогічних висновків щодо застосування статті 26, пунктів 1, 3 частини 5 статті 27 Закону №1404 та Закону №4901 в процесі виконання судового рішення дійшов Верховний Суд у постановах від 07.03.2018 у справі №750/7624/17 (провадження №К/9901/620/17), від 23.05.2018 у справі №286/125/17 (провадження №К/9901/15854/18) та від 23.05.2018 у справі №286/419/17 (провадження №К/9901/20460/18).

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За результатами розгляду даної адміністративної справи суд дійшов висновку, що оскаржена постанова про відкриття виконавчого провадження в частині стягнення виконавчого збору прийнята державним виконавцем на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, встановлений чинним законодавством. Доводи позивача про протиправність постанови державного виконавця в оскарженій частині не відповідають обставинам справи та не дають суду підстав для її скасування, а тому в задоволенні адміністративного позову належить відмовити.

Підстави для вирішення судом питання про розподіл між сторонами судових витрат у відповідності до ст.139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 205, 241-246 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні адміністративного позову Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області про визнання протиправною та скасування постанови в частині стягнення виконавчого збору відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

1) Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (33028, м. Рівне, вул. Короленка, 7, );

2) Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області (33028, м. Рівне, вул. Замкова, 29, ).

Повний текст рішення складено 15 червня 2018 року.

Суддя Комшелюк Т.О.