Справа № 815/272/18
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2018-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2018 р.м.ОдесаСправа № 815/272/18

Категорія: 8.3 Головуючий в 1 інстанції: Юхтенко Л.Р.
Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Танасогло Т.М.,

суддів Запорожана Д.В.,

ОСОБА_1,

при секретарі - Гошуренко Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 березня 2018 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2018 року фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі ФОП ОСОБА_2, позивач) звернулася із позовом до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області, в якому просила визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №№;; від 05.01.2018р.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги ФОП ОСОБА_2 зазначила, що висновки акту перевірки, відповідно до яких операції з продажу позивачем товару покупцю-товариству з обмеженою відповідальністю «Балаклава», яке має податкову адресу на територію ВЕЗ «Крим» мають оподатковуватись за основною ставкою відповідно до вимог п.185.1 ст. 185п.188.1 ст. 188 ПК України є незаконними та прийняті на його підставі податкові повідомлення-рішення належать скасуванню.

Судовим рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 березня 2018 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням ФОП ОСОБА_2 звернулася до суду з апеляційною скаргою.

В апеляційній скарзі ФОП ОСОБА_2 вказується на те, що рішення суду першої інстанції винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права та без всебічного зясування обставин справи у зв'язку з чим апелянт просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Згідно з виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 14 січня 2008 року зареєстровано фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 , основним видом діяльності: оптова торгівля мясом і мясними продуктами (46.32) (а.с.9-11).

ФОП ОСОБА_2 зареєстрована як платник податку на додану вартість.

Головним державним ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи фізичних осіб управління податків та зборів з фізичних осіб ГУДФС в Одеській області ОСОБА_4 проведено документальну позапланову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_2 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на додану вартість за період з 01.08.2014 року по 31.12.2014 року.

За результатами проведеної перевірки складений акт «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_3 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на додану вартість за період з 01.08.2014 року по 31.12.2014 року» №1986/15-32-13-05/283081469 від 26 грудня 2017 року, відповідно до висновків якого встановлені порушення: п.186.1 ст.186, п.п 195.1.1 п. 195.1 ст.195, п. 185.1 ст. 185, п.188.1 ст. 188 ПК України, внаслідок чого зменшено суму відємного значення з ПДВ, що зараховуються до складу податкового кредиту наступного звітного періоду на 168 767 грн., у т.ч. в розрізі періодів :

- листопад 2014 року на 42849 грн.;

- грудень 2014 року на 125 926 грн. та донараховано податку на додану вартість, який підлягає до сплати у бюджет в сумі 70 808 грн. у тому числі у розрізі періодів:

- грудень 2014 року 70 808 грн. (а.с.12-23).

На підставі зазначеного акту перевірки прийняті податкові повідомлення-рішення: № від 05.01.2018 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з ПДВ та нараховані штрафні (фінансові) санкції у загальному розмірі 88 510 грн.; № від 05.01.2018 року встановлено суму завищення відємного значення, що зараховуються до складу податкового кредиту наступного звітного періоду з ПДВ у розмірі 125926 грн.; №002741305 від 05.01.2018 року, яким позивачу встановлено суму завищення відємного значення, що зараховуються до складу податкового кредиту наступного звітного періоду з ПДВ у розмірі 42849 грн. (а.с.24-26).

Судом першої інстанції були досліджені укладені між ФОП ОСОБА_2 та ТОВ «Балаклава» договори поставки від 20.11.2014р. №201114, від 01.12.2014 року № 011241, від 12.12.2014 року № 121214 (а.с.27-32), які за змістом однакові.

Відповідно до п. 2.3. цих договорів Продавець (ФОП ОСОБА_2І.) забезпечує отримання на свій рахунок необхідні офіційні дозволи на експорт та виконує всі митні процедури.

Також судом досліджені видаткові накладні (а.с. 33-35), податкові декларації з ПДВ за грудень 2014 року та уточнюючі розрахунки податкових зобовязань з ПДВ у звязку з виправленням самостійно виявлених помилок до декларації за серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2014 року (а.с. 45-91), вантажно-митні декларації (а.с.36-43), які не містять жодних відміток митниці щодо перетину кордону.

Не погоджуючись з вищевказаним позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що операції з постачання мяса та мясних продуктів ТОВ «Балаклава» не є експортними операціями, що підлягають оподаткуванню за нульовою ставкою та повинні оподатковуватись за основною ставкою оподаткування відповідно до вимог п.185.1 ст. 185 п.188.1 ст. 188 ПК України, оскільки ФОП ОСОБА_2 до перевірки не надано зовнішньоекономічних контрактів, інвойсів, у вантажних митних деклараціях відсутня дата фактичного перетину кордону та відсутнє повідомлення про фактичне вивезення твору, які б свідчили про фактичне вивезення товару за межі митної території України відповідно до вимог п.п.195.1.1. п.195. ст. 195 ПК України.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Податковим кодексом України (надалі ПК України), Митним кодексом України, Законом України «Про створення вільної економічної зони "Крим" та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України» та Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

За правилами п.п.134.1.1. п.134.1. ст.134 ПК України, об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Відповідно до п.138.2. ст.138 ПК України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно п.п.139.1.1. п.139.1. ст.139 Податкового кодексу України, не включаються до складу витрат витрати, не пов'язані з провадженням господарської діяльності.

За таких обставин, до складу валових витрат можуть бути віднесені витрати, які безпосередньо пов'язані з підготовкою, організацією, веденням виробництва, реалізацією продукції (робіт, послуг).

Пунктом 185.1. ст.185 Податкового кодексу України встановлено, що об'єктом оподаткування (податком на додану вартість) є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Приписами п.44.1. ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеномустаттею 50 цього Кодексу.

Згідно п.187.1. ст.187 ПК України, датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Пунктом 198.1. ст.198 ПК України встановлено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

В силу вимог п.198.2. ст.198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8. статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата сплати (нарахування) податку за податковими зобов'язаннями, що були включені отримувачем таких послуг до податкової декларації попереднього періоду.

Датою виникнення права орендаря (лізингоотримувача) на збільшення податкового кредиту для операцій фінансової оренди (лізингу) є дата фактичного отримання об'єкта фінансового лізингу таким орендарем.

Датою виникнення права замовника на віднесення сум до податкового кредиту з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9. статті 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами).

Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку.

З матеріалів справи вбачається, що під час перевірки було встановлено, що ФОП ОСОБА_2 за період з 01.08.2014 року по 31.12.2014 року задекларовано податкових зобовязань з ПДВ на суму 1 748 274 грн.

Водночас, перевіркою встановлено, заниження податкових зобовязань за період з 01.08.2014 року по 31.12.2014 року у розмірі 239 583 грн.

Також перевіркою достовірності відображених показників у поданих деклараціях з податку на додану вартість за період з 01.01.2015 року по 21.12.2016 року відображених у рядку 1.1. Декларації Операції на митній території України, що оподатковуються за нульовою ставкою показників за період з 01.08.2014 року по 31.12.2014 року в загальній сумі 1 748 274 грн. встановлено, що на формування цих показників мало вплив здійснення з оптової торгівлі мясом та мясними продуктами.

В апеляційній скарзі ФОП ОСОБА_2 вказує на те, що операції з постачання товару на адресу ТОВ «Балаклава» повинні оподаткуватися за нульовою ставкою відповідно до п.п. 195.1.1 п. 195.1 ст. ПК України, оскільки Законом України «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасового окупованій території України» встановлено, що вільна економічна зона «Крим» запроваджується у межах адміністративно-територіальних одиниць України: Крим та міста Севастополь.

Так, 12 серпня 2014 року Верховною Радою України було прийнято Закон №1636- VII «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України» (далі - Закон №1636-VII).

Преамбулою цього Закону передбачено, що він є спеціальним законом, що визначає особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України згідно із статтею 13 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", створює вільну економічну зону "Крим" (далі також - ВЕЗ "Крим"), та врегульовує інші аспекти правових відносин між фізичними і юридичними особами, які знаходяться на тимчасово окупованій території або за її межами.

Статтею 3 цього Закону визначено правовий режим ВЕЗ «Крим», відповідно до якого на території ВЕЗ «Крим» діє особливий правовий режим економічної діяльності фізичних та юридичних осіб, у тому числі особливий порядок застосування норм регуляторного, податкового та митного законодавства України, а також особливий режим внутрішньої та зовнішньої міграції фізичних осіб (п.3.1. ст. 3 Закону №1636-VII).

У межах ВЕЗ "Крим" створюється вільна митна зона, що за своїм функціональним типом є одночасно вільною митною зоною комерційного, сервісного та промислового типу згідно із статтею 430 Митного кодексу України (п.3.2. ст. 3 Закону №1636- VII).

Відповідно до пункту 3.4. зазначеної статті Закону, митні формальності, пов'язані з переміщенням товарів, транспортних засобів комерційного призначення та громадян через адміністративний кордон ВЕЗ «Крим», здійснюються у зонах митного контролю, розташованих у місцях, визначених статтею 329 Митного кодексу України.

Статтею 206 ПК України передбачені особливості оподаткування операцій під час переміщення товарів через митний кордон України залежно від обраного митного режиму.

Так, згідно п.206.4. ст.206 ПК України операції з вивезення товарів у митному режимі експорту оподатковуються за ставкою, визначеною підпунктом 195.1.1 пункту 195.1 статті 195 цього Кодексу.

Операції з вивезення товарів з митної території України до вільної митної зони оподатковуються за ставкою, визначеною підпунктом 195.1.1 пункту 195.1 статті 195 цього Кодексу (п.п.206.10.1. п.206.4. ст.206 ПК України).

Як було вже зазначено вище, відповідно до п.п. «г» пп. 195.1.1. п. 195.1. ст. 195 ПК України, операції з вивезення товарів за межі митної території України у митному режимі вільної митної зони оподатковуються за нульовою ставкою.

Відповідно до п.5.3. ст.5 Закону №1636-VII юридична особа (відокремлений підрозділ), яка має податкову адресу (місцезнаходження) на території ВЕЗ "Крим", прирівнюються з метою оподаткування до нерезидента.

Згідно п.6.5. ст. 6. Закону №1636-VII для цілей застосування податкового та митного законодавства договори, укладені між субєктами господарювання із місцезнаходженням (місцем проживання) на території ВЕЗ «Крим» та іншими субєктами господарювання, є документами, що використовуються замість зовнішньоекономічних договорів (контрактів).

Отже, зазначення відповідачем в акті перевірки про те, що позивач не надала для перевірки зовнішньоекономічних контрактів з ТОВ «Балаклава», не створює висновків про те, що операції з цим підприємством оподатковуються податком на додану вартість за основною ставкою.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.11.2014 року між ФОП ОСОБА_2 та ТОВ «Балаклава» укладено договір поставки №201114 від 20.11.2014 року. Відповідно до п.1.1. цього Договору предметом договору є відносини покупки-продажу товару відповідно до рахунку, який є невідємною частиною Договору. Відповідно до п. 2 договору, пунктом поставки товару є м. Одеса та згідно з п. 2.3 Договору, продавець забезпечує отримання на свій рахунок необхідні офіційних дозволів на експорт та виконує всі митні процедури. (а.с.29-30).

01 грудня 2014 року між ФОП ОСОБА_2 та ТОВ «Балаклава» укладено договір поставки №011214 від 01.12.2014 року з такими самими умовами (а.с.29-30).

ФОП ОСОБА_2 укладено з ТОВ «Балаклава» договір поставки №121214 від 12.12.2014 року з такими самими умовами (а.с.27-28).

Позивачем на виконання зазначених договорів було продано ТОВ «Балаклава» товар згідно з видатковими накладними №РН0002122 від 24.12.2014р., №РН0002082 від 06.12.2014 року, №РН0002057 від 28.11.2014 року (а.с.33-35), з яких вбачається, що зазначені операції проведено з нульовою ставкою ПДВ.

На підтвердження перетину митного кордону України позивачем надані митні декларації №508010000/2014/013415; №508050000/2014/027701 та №508050000/201/034110 (а.с.36-43).

Однією з обставин, якою суд першої інстанції обґрунтував своє рішення, було те, що за наданими позивачем митними деклараціями неможливо встановити момент перетину товаром митного кордону, вони не засвідчені посадовою особою митного органу, не містять відмітки митниці про перетин товаром (вантажем) межі між територією ВЕЗ «Крим» та іншою територією України, а тому ці декларації не можуть бути підставою для оподаткування здійснених між ФОП ОСОБА_2 та ТОВ «Балаклава» операцій за нульовою ставкою ПДВ відповідно ДОП.П.195.1.1.П.195.1.СТ.195 ПК України.

Проте, на думку суду апеляційної інстанції, вказаний висновок суду першої інстанції є передчасним, оскільки зроблений без належного дослідження фактичних обставин справи.

Так, на підтвердження обставин, зазначених у позові ФОП ОСОБА_2 додала до нього оформлені відповідно до п.16 «Положення про митні декларації» № 450 електронні митні декларації - №508010000/2014/013415: №508050000/2014/027701 та №508050000/201/034110, які після-завершення митного оформлення були перетворені посадовими особами митного органу у візуальну форму та надані позивачу.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції не звернув-уваги на те, що у наявних в матеріалах справи митних деклараціях, у графі А. «Митний орган відправлення/експорт/призначення» стоїть відмітка «Електронне декларування».

Таким чином, без належної уваги суду залишалась та обставина, що митне декларування товару за господарськими операціями ФОП ОСОБА_2 з ТОВ «Балаклава» відбувалося з використанням електронної митної декларації, а проходження товару через митну територію здійснювалося шляхом внесення посадовою особою митниці до автоматизованої системи митного оформлення відмітки про митні формальності, завершення митного оформлення та направленням такої декларації, засвідченої електронним цифровим підписом посадової особи митного органу, яка її оформила, Держмитслужбою до ДПС відповідно до пунктів 15, 16, 32 «Положення про митні декларації» № 450.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно не застосував при вирішенні даної справи «Положення про митні декларації», затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2012р. №450.

В апеляційній скарзі позивач зазначив (п.51,53, 54 скарги), що обставини про дату перетину товару не були визначені судом першої інстанції як такі, що підлягають доказуванню, та що про такий аргумент суду позивач дізнався лише отримавши повне рішення суду.

За таких обставин, з метою спростування вищевказаного висновку представник позивача 17.04.2018 року звернувся з запитом до Херсонської митниці ДФС щодо обставин вивезення на територію ВЕЗ «Крим» товару ФОП ОСОБА_2

Так, відповідно до листа Херсонської митниці ДФС №2758/21-70-10 від 23.04.2018 року товар від відправника ФОП ОСОБА_2 на адресу отримувача ТОВ «Балаклава» за митними деклараціями №508050000/2014/027701, №508050000/201/034110 та №508010000/2014/013415 був перемішений через адміністративний кордон ВЕЗ «Крим» на територію ВЕЗ «Крим» з іншої території України 07.12.2014року о 18:15, 27.12.2014 року о 08:26 та 30.11.2014 року о 03:19.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що така відповідь Херсонської митниці ДФС повністю спростовує висновок суду першої інстанції про відсутність доказів перетину товаром позивача межі між територією ВЕЗ «Крим» та іншою територією України.

Таким чином, висновок відповідача про те, що операції з постачання позивачем товару на адресу ТОВ «Балаклава», яке має податкову адресу на території ВЕЗ "Крим", має оподатковуватись за основною ставкою відповідно до вимог п.185.1 ст.185, п.188.1 ст.188 ПК України, є необґрунтованим та таким, що не відповідає вказаним вище положенням законодавства.

Отже, колегія суддів прийшла до висновку, що ФОП ОСОБА_2 правомірно застосувала нульову ставку ПДВ за вищевказаними господарськими операціями, а тому адміністративний позов ФОП ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області підлягає задоволенню.

Пунктом 1 ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неповно зясовані обставини, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення даної справи по суті, внаслідок чого його рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення даного позову.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 березня 2018 року скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.

Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області (, місцезнаходження: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_5 (ІН НОМЕР_1, місцезнаходження: 68741, Одеська обл., Болградський район, с. Владичень, вул. Центральна, буд. 27) судовий збір у розмірі 7929,00 (сім тисяч девятсот двадцять девять) гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання судового рішення в повному обсязі.

Повний текст судового рішення складено 12.06.2018 року.

Головуючий: Т.М.Танасогло

Суддя: Д.В. Запорожан

Суддя: О.В.Яковлєв