Справа № 802/1341/18-а
Суддя: Поліщук Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2018-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

14 червня 2018 р. Справа № 802/1341/18-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Поліщук І.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Хмільницького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - Позивач) з адміністративним позовом до Хмільницького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області (далі - Відповідач) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги Позивач зазначив, що маючи загальний стаж більше 33 років та пільгового понад 14 років, він звернувся до Відповідача із заявою про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Однак, листом від 05.04.2018 року №658/00-37/02/1 його було повідомлено про відмову у призначенні йому відповідної пенсії, посилаючись на відсутність у нього необхідного пільгового стажу та, як наслідок, права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Вказану відмову Позивач вважає протиправною, а тому звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою від 14.05.2018 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні без повідомлення сторін (в письмовому провадженні). Даною ухвалою також встановлено Відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву.

У встановлений судом строк Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому просить суд відмовити у задоволені даного адміністративного позову. Зокрема зазначив, що Позивач не має необхідного для призначення пенсії пільгового стажу, зокрема йому відмовлено у зарахуванні до пільгового стажу періоду роботи з 20.07.1979 року по 08.01.1982 року на Броварському дослідно-експериментальному заводі, оскільки відсутні відомості про перейменування підприємства. Також не зараховано період роботи з 11.03.1984 року по 30.06.1985 року в колгоспі ім. Горького, оскільки відсутні відомості про правонаступництво. Періоди роботи з 16.09.1985 року по 01.01.1986 року та з 01.04.1990 року по 02.12.1991 року також не зараховані до його пільгового стажу оскільки він не підтверджується пільговою довідкою. Таким чином, пільговий стаж роботи Позивача, станом на дату звернення із заявою про призначення пенсії, становить 6 років та 1 день, що є недостатнім для призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що згідно записів у трудовій книжці Позивача, останній в період з 01.09.1977 року по 19.07.1979 року навчався в Іванопільському ДПТУ-23 Житомирської області, по закінченню якого отримав професію електрогазозварника 3-го розряду.

Починаючи з 20.07.1979 року Позивач був прийнятий на роботу в Броварський дослідно-експериментальний завод електрогазозварником 3-го розряду, де пропрацював до 08.01.1982 року.

В період з 03.05.1982 року по 02.02.1984 року Позивач працював формувальником ливарного цеху на Сумському чавуноливарному заводі «Центролит».

З 11.03.1984 року по 30.06.1985 року газозварником в колгоспі ім. Горького с. Торчин Хмільницького району Вінницької області.

Починаючи з 16.09.1985 року Позивач працював електрозварником 4-го розряду в Вінницькому комбінаті будівельних конструкцій та був звільнений 01.01.1986 року в зв'язку з переведенням в ПМК-47.

01.01.1986 року ОСОБА_1 прийнятий на посаду електрозварника 4-го розряду в ПМК-47 та з 02.08.1986 року переведений електрозварником в створене на базі ПМК-47 - ПМК-27, правонаступником якого в подальшому стало ПАТ «Будівельно-монтажне підприємство №1», де Позивач пропрацював до 01.04.1990 року та був звільнений в зв'язку з переведенням в управління виробничо-технологічної комплектації тресту «Сільбуд».

В період з 01.04.1990 року по 02.12.1991 року Позивач працював електрозварником 4-го розряду в управлінні виробничо-технологічної комплектації тресту «Сільбуд».

03.12.1991 року ОСОБА_1 прийнятий на посаду електрозварника 4-го розряду в Комерційний центр тресту «Сульбуд», який в подальшому перейменовано в підприємство «Вінницясільбудкомплект», де він пропрацював до 05.04.1997 року.

06.03.2018 року Позивач звернувся до Хмільницького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області із заявою про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Разом із тим, листом від 05.04.2018 року №658/00-37/02/1 Позивача було повідомлено про відмову у призначенні йому відповідної пенсії, посилаючись на відсутність у нього необхідного пільгового стажу та, як наслідок, права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Незгода Позивача із такою відмовою, зумовила його звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

У відповідності до вимог ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

В даному випадку, факт наявності у Позивача загального трудового стажу, необхідного для призначення пенсії, Відповідачем не заперечується, однак, останній вказує на відсутність у позивача необхідного пільгового стажу.

Надаючи оцінку вказаним твердженням Відповідача, суд зазначає наступне.

Так, згідно з статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Дана норма Закону кореспондується також з положенням пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637, де, зокрема, передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Із аналізу наведених положень слідує, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, натомість необхідність підтвердження трудового стажу іншими документами виникає лише у випадку відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Крім того, підпунктом «з» «і» «к» ч. 1, ч.3 п. 109 Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР № 590 від 03.08.1972 року (далі - Положення №590) встановлено, що крім роботи в якості робочого або службовця, в загальний стаж роботи зараховується період навчання (підпункт «з») та служба в складі Збройних сил СРСР.

При призначенні на пільгових умовах або в пільгових розмірах пенсій за віком та по інвалідності робочим та службовцям, які працювали на підземних роботах, на роботах зі шкідливими умовами праці та в гарячих цехах та на інших роботах зі шкідливими умовами праці (п.п. «а» та «б» п. 16), та пенсії у зв'язку з втратою годувальника їх сім'ям, а також пенсії за віком робітницям підприємств текстильної промисловості (п.п. «в» п. 16) періоди, зазначені в підпунктах «к» та «л» прирівнюються за вибором особи, яка звернулась за призначенням пенсії до роботи, що передувала даному періоду, або до роботи, яка слідувала по закінченню цього періоду. Період, вказаний в п.п. «з» ( тобто період навчання), прирівнюється до роботи, яка слідувала за закінченням цього періоду.

Як вбачається із записів у трудовій книжці ОСОБА_1, остання містить наступні періоди роботи Позивача:

- з 01.09.1977 року по 19.07.1979 року (1 рік 10 місяців 19 днів) навчання в Іванопільському ДПТУ-23 Житомирської області;

- з 20.07.1979 року по 08.01.1982 року (2 роки 5 місяців 19 днів) електрогазозварником в Броварському дослідно-експериментальному заводі;

- з 03.05.1982 року по 02.02.1984 року (1 рік 9 місяців) формувальником ливарного цеху на Сумському чавуноливарному заводі «Центролит»;

- з 11.03.1984 року по 30.06.1985 року (1 рік 3 місяці 20 днів) газозварником в колгоспі ім. Горького с. Торчин Хмільницького району Вінницької області;

- з 16.09.1985 року по 01.01.1986 року (3 місяці 16 днів) електрозварником 4-го розряду в Вінницькому комбінаті будівельних конструкцій;

- з 01.01.1986 року по 01.04.1990 року (4 роки 3 місяці 1 день) електрозварником 4-го розряду в ПМК-47 та ПМК-27, правонаступником яких в подальшому стало ПАТ «Будівельно-монтажне підприємство №1»;

- з 01.04.1990 року по 02.12.1991 року (1 рік 8 місяців 2 дня) електрозварником 4-го розряду в управлінні виробничо-технологічної комплектації тресту «Сільбуд»;

- 03.12.1991 року до 05.04.1997 року електрозварником 4-го розряду в Комерційний центр тресту «Сульбуд», який в подальшому перейменовано в підприємство «Вінницясільбудкомплект» (пільговий стаж до 21.08.1992 року, тобто періоду коли пільговий стаж зараховується без атестації робочих місць, становить 8 місяців 12 днів).

Таким чином, станом на дату звернення до Відповідача із заявою наявний у ОСОБА_1 пільговий стаж роботи становив більше ніж 12 років 6 місяців, який підтверджується записами у трудовій книжці, а також частково архівними довідками та довідками підприємств у яких працював Позивач.

Разом із тим, як вбачається із листа відповідача від 05.04.2018 року №658/00-37/02/1, ОСОБА_1 відмовлено у зарахуванні до пільгового стажу періоду його роботи в Броварському дослідно-експериментальному заводі електрогазозварником 3-го розряду, оскільки, відсутні відомості про перейменування його на трест «Укрсільгоспбудконструкція».

При цьому, як слідує із наявної у матеріалах справи архівної довідки Архівного відділу виконавчого комітету Броварської міської ради №06-08/69, Позивач у період з 20.07.1979 року по 08.01.1982 року працював електрогазозварником в Броварському дослідно-експериментальному заводі тресту «Укрсільгоспбудконструкція».

Суд звертає увагу, що трест за своїм змістом є формою монополістичного об'єднання, а тому участь підприємства у тресті, на думку суду, не свідчить про його перейменування.

З огляду на викладене, суд критично оцінює посилання представника відповідача на вказані вище обставини, як на підставу для не зарахування Позивачу до пільгового стажу його періоду роботи з 20.07.1979 року по 08.01.1982 року.

Крім того, враховуючи те, що після навчання в Іванопільському ДПТУ-23 Житомирської області, у якому ОСОБА_1 здобув професію електрогазозварника, він одразу ж був прийнятий на роботу електрозварником в Броварський дослідно-експериментальний завод, період його навчання з 01.09.1977 року по 19.07.1979 року, згідно положень п. 109 постанови Ради Міністрів СРСР № 590 від 03.08.1972 року, також підлягає зарахуванню до пільгового стажу.

Також суд критично оцінює твердження представника відповідача про відсутність підстав для зарахування до пільгового стажу Позивача періодів його роботи з 11.03.1984 року по 30.06.1985 року, з 16.09.1985 року по 01.01.1986 року та з 01.04.1990 року по 02.12.1991 року, оскільки, як уже зазначалось судом вище, основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, натомість необхідність підтвердження трудового стажу іншими документами виникає лише у випадку відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

В даному ж випадку, усі зазначені періоди роботи Позивача відображені у його трудовій книжці із зазначенням посади, а також реквізитів наказів про призначення та звільнення (переводу), а тому необхідність підтвердження цих періодів іншими довідками, за наявності усіх необхідних записів у трудовій книжці, на переконання суду, відсутня.

Враховуючи вищевикладене, а також беручи до уваги наявність у трудовій книжці усіх необхідних записів на підтвердження наявного у Позивача пільгового стажу роботи електрозварником та формувальником (понад 12 років 6 місяців), суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", починаючи з дати звернення до Відповідача із відповідною заявою.

У відповідності до частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, дослідивши усі обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного здобутого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до переконання про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходив з того, що згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, на користь позивача підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Хмільницького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області понесені ним судові витрати зі сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Хмільницького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області щодо відмови ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Зобов'язати Хмільницьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Вінницької області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", починаючи з дати його звернення із відповідною заявою про призначення пенсії.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1);

Хмільницьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Вінницької області (вул. Столярчука, 15-а, м. Хмільник, Вінницька область, ).

Повний текст рішення складено 14.06.2018 року.

Суддя Поліщук Ірина Миколаївна