Справа № 821/171/18
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2018-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2018 р.м.ОдесаСправа № 821/171/18

Категорія: 8.3 Головуючий в 1 інстанції: Хом'якова В.В.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі: судді доповідача-головуючого ОСОБА_1,

суддів: Потапчука В.О., Семенюка Г.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження в місті ОСОБА_1 апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 26 березня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Херсонській області (правонаступник Головне управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № 10897387 від 11.09.2017 року та №8990-13 від 22.11.2017 року,

ВСТАНОВИЛА:

Короткий зміст позовних вимог.

У січні 2018 року ОСОБА_2 звернувся з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 11.09.2017 № 10897387, від 22.11.2017 № 8990-13, якими визначено податкові зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що транспортний податок є місцевим податком, який встановлює сільська, селищна, міська рада своїми рішеннями згідно з Законом "Про місцеве самоврядування в Україні" та Податковим кодексом. Рішення про встановлення транспортного податку, його ставку, податковий період та інші елементи оприлюднюється у десятиденний строк з дня прийняття до 15 липня року, що передує бюджетному, в якому планується застосування місцевого податку. Місцеві податки не можуть бути встановлені безпосередньо рішенням Верховної Ради України (законом). Верховна Рада України може встановлювати тільки перелік дозволених до встановлення місцевими радами місцевих податків і дозволених граничних параметрів таких податків. Однак, у даному випадку Верховна Рада України ігнорує встановлену Конституцією України компетенцію органів місцевого самоврядування на встановлення місцевих податків, і самостійно, за відсутності відповідного рішення місцевої ради, зобов'язує фіскальні органи справляти місцеві податки - тобто фактично передбачає справляння податку, який не був установлений місцевою радою. Місцевий податок у такій ситуації виявляється встановленим безпосередньо Верховною Радою України. Відповідачем перевагу було надано положенням Закону України № 909-УІІІ від 24.12.2015, у той час як перевагу мають відповідно принципу верховенства права, норми Конституції України, які мають найвищу юридичну силу. Виключні повноваження органів місцевого самоврядування, які встановлені Податковим кодексом України щодо встановлення місцевих податків і зборів, випливають безпосередньо із Конституції України. Відповідно, ці повноваження не вправі на себе перебирати жодні інші державні органи, у тому числі й Верховна Рада України. У випадку суперечності норм закону, рішення приймається на користь Конституції України, яка має найвищу юридичну силу. Отже приписи статті 143 Конституції України, є обов'язковими для врахування судом. У свою чергу, принцип стабільності закріплений у пп. 4.1.9 п. 4.1 ст. 4 Податкового кодексу України має на меті встановлення незмінних умов оподаткування, елементів податків протягом певного часу.

Прийняття Законом України від 24.12.2015 року № 909-УІІІ та фактичне внесення змін до об'єкту оподаткування транспортним податком менше ніж за 6 календарних місяців до початку нового бюджетного періоду, є грубим порушенням стабільності податкового законодавства і було прийнято в розріз діючого Податкового кодексу України. Транспортний податок з точки зору його юридичної природи у 2016 році встановлений Податковим кодексом України, сплачується на всій території України незалежно навіть від рішення місцевої ради, не має граничних ставок (є лише одна ставка - 25 000 грн). Тобто транспортний податок, за своєю суттю, можна вважати загальнодержавним податком, ніж місцевим. У такому разі, застосуванню підлягає п. 9.4. Податкового кодексу України, відповідно до якого: "установлення загальнодержавних податків та зборів, не передбачених цим Кодексом, забороняється", а також п. 4.2. Податкового кодексу України, відповідно до якого: "Загальнодержавні, місцеві податки та збори, справляння яких не передбачено цим Кодексом, сплаті не підлягають". Оскільки транспортний податок, по суті, є загальнодержавним податком, якого немає у відповідному переліку таких податків (ст. 9 ПКУ), то з наведеного можна зробити висновок, що такий податок не підлягає ні встановленню, ні сплаті. Позивач зазначає, що порушена процедура формування податкових повідомлень-рішень від 11.09.2017 року № 10897387 та від 22.11.2017 року № 8990-13, жодне з них не було отримане платником податку до 1 липня року базового податкового періоду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 26 березня 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального права, у звязку з чим просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Обставини справи.

Суд першої інстанції встановив, що Головним управлінням Державної фіскальної служби у Херсонській області прийнято податкові повідомлення-рішення:

- від 11.09.2017 № 10897387, яким визначено ОСОБА_2 суму податкового зобов'язання з транспортного податку в сумі 2083 грн. 33 коп. за 2017 рік,

- від 22.11.2017 № 8990-13, яким визначено ОСОБА_2 суму податкового зобов'язання з транспортного податку 22916 грн. 67 коп. за 2016 рік.

Зі змісту рішень вбачається, що їх прийнято на підставі пп. 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України. Підстава нарахування позивачу податкового зобов'язання з транспортного податку - це придбання 26.02.2016 позивачем автомобіля Volswagen Touareg, 2016 року випуску, з об'ємом циліндрів двигуна 3,0 літра, вартістю 1883996 грн. 17 коп. (з ПДВ).

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, як власник транспортного засобу з роком випуску до 5 років та середньоринковою вартістю понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2016 року, зобов'язаний сплатити до бюджету транспортний податок в розмірі 25000,00 грн., оскільки транспортний засіб, який знаходиться у його власності відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 ПК України, є об'єктом оподаткування.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, Податкового кодексу України.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом пункту 7.3 статті 7 ПК України будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.

Законом України від 28.12.2014 року № 71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" (далі - Закон №71-VIII) було запроваджено новий місцевий податок, а саме податок на майно, який складається з трьох різновидів: транспортний податок, податок на майно, відмінне від земельної ділянки та плата за землю.

На підставі пункту 10.2 статті 10 Податкового кодексу України, в редакції Закону №71-VIII, місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Згідно пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Таким чином, встановлення податку на майно, зокрема в частині транспортного податку, є безумовним обов'язком місцевої ради, який повинен бути виконаний шляхом прийняття відповідного рішення.

На підставі підпунктів 12.3.1, 12.3.2., 12.3.3. статті 12.3. статті 12 ПК України, встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному Податковим Кодексом. При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 ПК України з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII ПК України для відповідного місцевого податку чи збору.

Згідно зі статтею 267 ПКУ, платниками транспортного податку стали фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до пп. 267.2.1 п. 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування (підпункт 267.1.1).

Спочатку об'єктом оподаткування законодавець визначив легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мали об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см. В подальшому Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році" від 24.12.2015 № 909-VII, що набрав чинності 01.01.2016 пункт 267.2.1. було викладено в такій редакції: "267.2.1. Об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті".

За змістом підпункту 267.5.1 пункту 267.1 статті 267 Податкового кодексу України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року. Підпунктом 267.6.1 п. 267.6 ст. 267 ПК України закріплено, що обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку. Згідно підпункту 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Щодо об'єктів оподаткування, придбаних протягом року, податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об'єкт. Контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 року № 66 "Про затвердження Методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів та внесення змін у додатки 1 і 2 Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів" Мінекономрозвитку:

- розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого базового податкового (звітного) періоду подає ДФС інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року;

- забезпечує роботу офіційного веб-сайту в режимі, який дає змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, тип двигуна, об'єм циліндрів двигуна, тип коробки переключення передач та пробіг.

Розмір мінімальної заробітної плати на 01.01.2016 року складав 1378,00 грн., отже, об'єктом оподаткування транспортним податком на 2016 рік були легкові автомобілі вартістю понад 1033500 грн.( 1378 грн. х 750 = 1033500 грн.).

Відповідачу надійшла інформація про те, що 26.02.2016 позивач став власником легкового автомобіля Volswagen Touareg, 2016 року випуску, з об'ємом циліндрів двигуна 2967 куб.см., вартістю 1883996 грн. 17 коп. (з ПДВ). Вказана інформація, згідно ст. 267 ПК України, стала підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Вартість автомобіля підтверджується наданою позивачем видатковою накладною ТОВ "Юг-Авто" № 623 від 26.02.16.

Згідно Порядку визначення середньоринкової вартості автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.04.2013 № 403, середньоринкова вартість транспортного засобу розраховується за методом аналогії цін ідентичних транспортних засобів за такою формулою:

Сср = Цн х (Г / 100) х (1 ± (Гк / 100), де Цн - ціна нового транспортного засобу в Україні;

Г- коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від строку експлуатації згідно з додатком 1;

Гк- коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від пробігу згідно з додатком 2.

Відповідно інформації з офіційного сайту Мінекономрозвитку показник "Цн" становить 1 531 603 грн.

Г - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від строку експлуатації згідно з додатком 1;

Гк - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від пробігу згідно з додатком 2.

У відповідності до Постанови №66 показник "Г" = 74. Відповідно до примітки в додатку 2 до Порядку показник "Гк" визначається у тому випадку, якщо фактичний середньорічний пробіг відрізняється від нормативного на більше ніж на 2 тис. кілометрів.

У зв'язку з відсутністю в державних органах відомостей про фактичний пробіг транспортних засобів та в зв'язку з тим, що жодним нормативно-правовим актом не передбачено порядку збирання чи отримання від власників транспортних засобів такої інформації, тому при розрахунку "Сер" береться нормативний середньорічний пробіг транспортних засобів затверджений Постановою № 66, який становить 27 тис. кілометрів. Враховуючи вищевикладене, середньоринкова ціна транспортного засобу позивача становить 1 531 603 X (74/100) X (1 ±(0/100) = 1 133 386,22 грн.

При цьому суд першої інстанції правильно надав правову оцінку доводам позивача щодо фактичного пробігу - 197 907 км, то вартість буде складати 1048382 грн. 25 коп., що також перевищує 750 розмірів мінімальної заробітної плати.

Судом також встановлено, що ГУ ДФС у Херсонській області прийнято два податкових повідомлення-рішення від 11.09.2017 № 10897387, яким визначено позивачу суму податкового зобов'язання з транспортного податку за 2017 рік в сумі 2083 грн. 33 коп., від 22.11.2017 № 8990-13, яким визначено ОСОБА_2 суму податкового зобов'язання з транспортного податку за 2016 рік 22916 грн. 67 коп., загальна сума транспортного податку склала 25000 грн.

З матеріалів справи вбачається, що відсутнє будь-яке рішення місцевих рад (міської, сільської, селищної) про встановлення транспортного податку.

Відповідно до статті 10 ПК України встановлений перелік місцевих податків, до яких, зокрема, віднесений і податок на майно (пп.10.1.1).

Згідно підпункту 265.1 статті 265 ПК України, податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Таким чином, транспортний податок, згідно з ПК України, є місцевим податком. Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом (підпункту 12.3.1 пункт 12.3 статті 12 ПК України). Відповідно до підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України, рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі, норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Законом України № 909-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році" від 24 грудня 2015 року, що набрав чинності 01 січня 2016 року, змінено визначення об'єкта оподаткування транспортним податком. Пунктом 4 р. ІІ "Прикінцеві положення" Закону № 909-VIII визначено, що в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України та Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Пунктом 7 розділу ІІ "Прикінцеві положення" Закону № 909-VІІІ рекомендовано органам місцевого самоврядування у місячний строк з дня набрання чинності цим Законом переглянути прийняті на 2016 рік рішення щодо встановлення місцевих податків і зборів, визначених статтею 10 Податкового кодексу України.

Слід зазначити, що в даному випадку змінились вимоги до об'єкта оподаткування таким податком, що зумовлено внесенням змін до ПК України, та якими має бути запроваджено механізм справляння та порядок сплати транспортного податку, встановленого ПК України, безвідносно до прийняття місцевою радою рішення щодо цього податку в порядку, встановленому пп. 12.3.4 п. 12.3.4 ст. 12 ПК.

Справляння транспортного податку, який є обов'язковим видом місцевого податку на майно, у 2016 році мав відбуватись відповідно до вимог ПК України, незалежно від прийняття або неприйняття відповідною місцевою радою рішення про встановлення такого податку. Податковим кодексом України встановлено спеціальні правові наслідки невиконання місцевою радою свого обов'язку щодо встановлення тих місцевих податків, запровадження яких є обов'язковим. Згідно з підпунктом 12.3.5 пункту 12.3. статті 12 Податкового кодексу України, у разі якщо сільська, селищна, міська рада або рада об'єднаних територіальних громад, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю. Зі змісту наведеної норми чітко вбачається, що її диспозиція (тобто справляння невстановленого обов'язкового місцевого податку в розмірі мінімальної ставки) застосовується в разі, якщо відповідне рішення місцевої ради не було прийнято.

Сторонами не заперечується той факт, що місцева рада (селищна та районна) не скористалася своєю компетенцією на встановлення місцевого податку, бюджетний період 2016 року скінчився. Тому з наступного бюджетного періоду (2017 рік) контролюючі органи, на підставі підпункту 12.3.5 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу, мають право розпочати справляння місцевого податку, який місцева рада повинна була встановити, згідно з пунктом 10.2 статті 10 Податкового кодексу України, але не встановила.

Отже, позивач, як власник транспортного засобу з роком випуску до 5 років та середньоринковою вартістю понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2016 року, зобов'язаний сплатити до бюджету транспортний податок в розмірі 25000,00 грн., оскільки транспортний засіб, який знаходиться у його власності відповідно до пп.267.2.1 п.267.2 ст. 267 ПК України, є об'єктом оподаткування.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем "Транспортний податок з фізичних осіб" у розмірі 25000,00 грн. є правомірним, а тому підстави для його скасування відсутні.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході розгляду справи позивач не довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Доводи апеляційної скарги.

На спростування доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає, що відповідно до статі 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Рішенням Конституційного суду України від 27 листопада 2008 року

№ 26-рп/20081 зазначено, що в аспекті конституційного подання положення частини третьої статті 95 Конституції України "держава прагне до збалансованості бюджету України" у системному зв'язку з положеннями частини другої цієї статті, статті 46 Конституції України треба розуміти як намагання держави при визначенні законом про Державний бюджет України доходів і видатків та прийнятті законів, інших нормативно-правових актів, які можуть вплинути на доходну і видаткову частини бюджету, дотримуватися рівномірного співвідношення між ними та її обов'язок на засадах справедливого, неупередженого розподілу суспільного багатства між громадянами, територіальними громадами враховувати загальносуспільні потреби, необхідність забезпечення прав і свобод людини та гідних умов її життя.

Зміна механізму сплати податків може бути обумовлена необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статі 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Законом України від 20.12.2016 № 1791-VIII Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році (далі Закон № 1791) внесено зміни, зокрема в частині оподаткування транспортних засобів.

Прийняття зазначеного Закону, як убачається із пояснювальної записки до його законопроекту, було зумовлено необхідністю забезпечення виконання вимог пункту 4 розділу XIX Податкового кодексу України щодо щорічного перегляду ставок деяких податків, визначених в абсолютних значеннях, збалансованості бюджету та адаптації до норм Європейського законодавства. Крім того, встановлення Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" розміру мінімальної заробітної плати на 2017 рік на рівні 3200 гривень потребував внесення змін до окремих положення Податкового кодексу України, які мають прив'язку до розміру мінімальної заробітної плати.

Метою цього проекту Закону є виконання вимог пункту 4 розділу XIX Податкового кодексу України щодо щорічного перегляду ставок деяких податків, визначених в абсолютних значеннях, створення умов для збільшення надходжень до бюджету та забезпечення збалансованості бюджету 2017 року, адаптації до норм Європейського законодавства.

Аналогічні підстави та мета в частині реалізації заходів щодо економного та раціонального використання державних коштів та приведення до фінансових можливостей дії положень окремих законів України, створення умов для стабілізації фінансового стану держави та удосконалення окремих положень соціальної політики слугували підставою для прийняття Верховною Радою України Закону України № 909-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році" від 24 грудня 2015 року.

Отже, Верховна Рада України виходячи з існуючих фінансово-економічних можливостей держави та з метою збереження справедливого балансу між інтересами особи та суспільства має змогу запроваджувати, змінювати, скасовувати або поновлювати такі податки, оскільки держава зобов'язана регулювати економічні процеси, встановлювати й застосовувати справедливі та ефективні форми перерозподілу суспільного доходу з метою забезпечення добробуту всіх громадян, то механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження справедливого балансу між інтересами окремих осіб і інтересами всього суспільства. При цьому зміна механізму нарахування певних податків з огляду на принцип стабільності є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права.

Принцип збалансованості інтересів людини з інтересами суспільства сформульовано й у практиці ЄСПЛ.

Так, у рішенні від 7.07.1989 року у справі «Сорінг проти Сполученого Королівства» Суд зазначив, що Конвенція «спрямована на пошук справедливого співвідношення між потребами, пов'язаними з інтересами суспільства в цілому, і вимогами захисту основних прав людини».

У рішенні від 17 жовтня 1986 року у справі «Ріс проти Сполученого Королівства» Суд зазначив, що, з'ясовуючи, чи існує позитивне зобов'язання стосовно людини, «належить врахувати справедливий баланс, який має бути встановлений між інтересами всього суспільства й інтересами окремої людини».

Суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини у справі ОСОБА_3 АТЕВ проти Болгарії Заява № 39689/05 18 березня 2014 року, згідно з якою фіскальна стабільність, яка є суспільним інтересом повинна захищатись заходами, спрямованими на забезпечення сплати податків. Фіскальна стабільність потребує складної системи правил, які стосуються зборів, відрахувань та компенсацій, спрямованих на збереження фінансової стабільності та належного збору податку.

За таких обставин суд відхиляє доводи апелянта, що при вирішенні спірних правовідносин суд припустився порушення принципу зворотної дії у часі нормативно-правового акту, оскільки такого факту судом не встановлено.

Окрім того, суд вважає , щодо діюче податкове законодавство у спірний період чітко визначало обєкт, субєкт та інші елементи оподаткування, було чинними на час подій у справі та загальнодоступними, не визнані неконституційними, а відтак надавало позивачу можливість передбачити наслідки своїх дій, у звязку з чим , суд відхиляє доводи апелянта щодо неврахування судом першої інстанції рішень Європейського суду з прав людини , зокрема, у справі Серков проти України (заява№39766), Щокін проти України ( заява 323759/03та №37943/06).

Інщі доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині постанови, ґрунтуються на суб'єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судові витрати розподіляються відповідно до приписів статті 139 КАС України.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 26 березня 2018 року у справі № 821/171/18 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Дата складення у повному обсязі і підписання рішення суду 13 червня 2018 року.

Головуючий: ОСОБА_1
Суддя: Суддя: ОСОБА_4 ОСОБА_5