Справа № 826/2210/18
Суддя: Ісаєнко Ю.А.
Дата ухвалення: 2018-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/2210/18 Суддя (судді) першої інстанції: Каракашьян С.К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Ісаєнко Ю.А.,

суддів: Лічевецького І.О., Земляної Г.В.,

за участю:

секретаря Левченка А.В.,

представника позивача Гойдик Т.Л.,

представника відповідача Гирич К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Іст Юроуп Петролеум» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.03.2018 у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Іст Юроуп Петролеум» до Державної фіскальної служби України про визнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Іст Юроуп Петролеум» звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України про:

визнання протиправними дій щодо відмови у прийнятті до реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних (податкової накладної № 6 від 04.08.2011, розрахунку коригування кількісних і вартісних показників № 7 від 09.01.2018 до податкової накладної № 6 від 04.08.2011);

зобов'язання прийняти та зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних 26.01.2018 - в операційний день, коли було надіслано засобами електронного зв'язку податкову накладну №6 від 04.08.2011 та розрахунок коригування кількісних і вартісних показників №7 від 09.01.2018 до податкової накладної № 6 від 04.08.2011".

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.03.2018 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, апелянтом було подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення, та прийняти нове, яким задовольнити позов у повному обсязі. Вимоги апелянта обґрунтовані відсутністю строків давності, визначених ст. 102 ПК України, для реєстрації податкових накладних в ЄРПН, та тим, що суд першої інстанції безпідставно застосував до даних правовідносин інститут строків давності, чим обмежив платника податків в реалізації своїх прав.

Представник позивача в судовому засіданні наполягав на задоволенні вимог апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції просив скасувати, а позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції просив залишити без змін.

У відзиві Державної фіскальної служби України на апеляційну скаргу зазначено, що контролюючим органом не допущено жодних порушень чинного законодавства та вчинено всі дії відповідно до податкового законодавства, що свідчить про необґрунтованість позовних вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Товариством з обмеженою відповідальністю «Іст Юроуп Петролеум» 04.08.2011 було виписано товариству з обмеженою відповідальністю «Житомирбудрозвідка» податкову накладну №6/1 на суму 150 000,00 грн. за авансовий платіж за роботи по вивченню мінерально-сировинної бази буто-щебеневої сировини законсервованих родовищ та перспективних ділянок в межах Житомирської обл., згідно договору №262/10 від 08.09.2010 та додаткової угоди №21 від 27.07.2011.

14.12.2017 Господарським судом м. Києва була затверджена мирова угода по справі №910/10564/16, укладена між позивачем та ТОВ «Житомирбудрозвідка».

З метою повернення отриманої в 2011 році попередньої оплати, позивач зобов'язувався протягом 60 календарних місяців перераховувати на користь кредитора по 16070,83 грн. щомісячно. На виконання мирової угоди позивач 09.01.2018 перерахував кошти в сумі 16070,83 грн. (в тому числі ПДВ 2 678,47 грн.)

Керуючись п. 192.1 ст. 192 ПК України, позивач склав та відправив ТОВ «Житомирбудрозвідка» для здійснення ним реєстрації в ЄРПН накладних розрахунок коригування кількісних і вартісних показників № 7 від 09.01.2018 до податкової накладної № 6 від 04.08.2011.

Проте, при реєстрації контрагентом вказаного розрахунку коригування в ЄРПН, Державною фіскальною службою України було направлено квитанції з вказівкою про те, що документ не може бути прийнятий та порушено вимоги статті 102 Податкового кодексу України та пункту б Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 р № 1246 (у редакції постанови КМУ від 26.04.2017р. №341), а саме: дата складання податкової накладної не може бути меншою ніж 1095 календарних днів від дати складання самого розрахунку коригування.

Не погоджуючись із зазначеними діями відповідача, позивач звернувся з вказаним позовом до суду.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що норми постанови Кабінету Міністрів України № 1246 "Про затвердження Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних" містять обмеження по строку реєстрації податкових накладних, а відтак позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають, з чим погоджується колегія суддів, з огляду на таке.

Імперативними приписами підпунктів 16.1.2 та 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України передбачено, що платник податків зобов'язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів та подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Відповідно до п. 192.1 ст. 192 ПК України, якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов'язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, складеному в порядку, встановленому для податкових накладних, та зареєстрованому в Єдиному реєстрі податкових накладних. Відповідно до абзацу 2 пункту 192.1 статті 192 Податкового кодексу України, розрахунок коригування, складений постачальником товарів/послуг до податкової накладної, яка складена на отримувача - платника податку, підлягає реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних:

постачальником (продавцем) товарів/послуг, якщо передбачається збільшення суми компенсації їх вартості на користь такого постачальника або якщо коригування кількісних та вартісних показників у підсумку не змінює суму компенсації;

отримувачем (покупцем) товарів/послуг, якщо передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, для чого постачальник надсилає складений розрахунок коригування отримувачу.

Згідно із пунктом 192.1 статті 192 Податкового кодексу України, розрахунок коригування до податкової накладної складається в порядку, встановленому для податкових накладних. Порядок складання та реєстрації податкових накладних регулюється статтею 201 Податкового кодексу України та постановою Кабінету Міністрів України № 1246 "Про затвердження Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних".

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін. Оскільки порядок складання розрахунку коригування до податкової накладної є аналогічним порядку складання податкових накладних, то розрахунок коригування повинен складатися платником податків на дату зміни суми компенсації вартості товарів/послуг, з огляду на норми статті 201 Податкового кодексу України. Вказаною статтею також не передбачено застосування строків давності до подання для реєстрації розрахунку коригування показників податкового зобов'язання та податкового кредиту саме у випадку зміни суми компенсації вартості товару/послуги.

Підставою прийняття Державною фіскальною службою України оскаржуваного позивачем рішення про відмову в реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних, стали висновки про порушення поданням такого розрахунку строків давності, встановлених ст.102 Податкового кодексу України та п. 6 постанови Кабінету Міністрів України № 1246 «Про затвердження Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних» - за змістом квитанції № 1 від 11.08.2017.

Так, положеннями пункту 6 постанови Кабінету Міністрів України № 1246 «Про затвердження Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних» зазначено, що розрахунок коригування до податкової накладної, яка складена до 01.02.2015 та не підлягала реєстрації відповідно до пункту 11 підрозділу 2 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України, підлягає реєстрації після реєстрації такої накладної, для чого постачальник (продавець) товарів/послуг повинен протягом операційного дня зареєструвати податкову накладну (незалежно від дати її складення з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 Податкового кодексу України) та розрахунок коригування.

Згідно із пунктом 11 підрозділу 2 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України передбачено, що реєстрація податкових накладних платниками податку на додану вартість - продавцями в Єдиному реєстрі податкових накладних запроваджується для платників цього податку, у яких сума податку на додану вартість в одній податковій накладній становить: понад 1 мільйон гривень - з 1 січня 2011 року; понад 500 тисяч гривень - з 1 квітня 2011 року; понад 100 тисяч гривень - з 1 липня 2011 року; понад 10 тисяч гривень - з 1 січня 2012 року.

З огляду на вказане, суд першої інстанції вірно вказав, що строки давності, встановлені статтею 102 Податкового кодексу України, застосовуються до складання та реєстрації розрахунку коригування до податкових накладних, якщо такі накладні були складені до 1 лютого 2015 року та не підлягали реєстрації відповідно до пункту 11 підрозділу 2 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України.

Відтак, зазначена податкова накладна не підлягала реєстрації станом на дату виписки (04.08.2011) та не була зареєстрована.

Судом першої інстанції правомірно не прийнято до уваги посилання позивача на те, що статтею 102 Податкового кодексу України не встановлені строки для подачі розрахунків, як на підставу для висновку про відсутність вимог до строку подання розрахунку коригування взагалі, з огляду на наявність норми пункту 6 постанови Кабінету Міністрів України № 1246 «Про затвердження Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних», яка встановлює відповідний порядок з посиланням на ст.102 ПК України.

Судом апеляційної інстанції також критично оцінюються посилання апелянта в частині того, що норми ПК України та Порядок №1246 по різному регулюють право платника податків здійснити коригування податкової накладної, з часу складання якої минуло більше, ніж 1095 днів, тому для врегулювання даних правовідносин слід брати до уваги положення ПК України, оскільки за даних обставин положеннями ПК України визначено строк давності, який слід застосовувати.

Крім того, колегія суддів вважає вірним аргументацію суду першої інстанції, який вказав, що норми постанови Кабінету Міністрів України № 1246 «Про затвердження Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних» містять обмеження строку реєстрації податкових накладних, при цьому застосовуватися має саме строк такого обмеження, а не інші положення, зазначені у статті 102 ПК України.

Аргументи апелянта із зазначенням про порушення судом першої інстанції положень ст. 162 КАС України, зумовлене тим, що апелянтом було отримано відзив, який відрізнявся від змісту відзиву наданого суду, не є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду, оскільки жодним чином не спростовують правову позицію суду першої інстанції та не підтверджують правомірність вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Іст Юроуп Петролеум».

Враховуючи викладене вище, колегія суддів вважає, що дії відповідача є правомірними, а позовні вимоги необґрунтованими та правомірно залишені без задоволення судом першої інстанції.

Судом апеляційної інстанції критично оцінюються доводи апелянта, які стосуються обставин справи та містять посилання на загальні норми законодавства, які жодним чином не спростовують обґрунтування суду першої інстанції.

Не враховуються колегією суддів посилання апелянта на практику ЄСПЛ, оскільки в контексті даних правовідносин такі доводи не підтверджують правомірність вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Іст Юроуп Петролеум».

Стосовно інших посилань апеляційної скарги, то колегія суддів критично оцінює такі з огляду на їх необґрунтованість, та зазначає, що згідно п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Крім того, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Іст Юроуп Петролеум» залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.03.2018 - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

(Постанову у повному обсязі складено 11.06.2018)

Головуючий суддя Ю.А. Ісаєнко

Суддя І.О. Лічевецький

Суддя Г.В. Земляна