Справа № 488/1823/17
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2018-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2018 р.м.ОдесаСправа № 488/1823/17

Категорія: 3.7.1 Головуючий в 1 інстанції: Селіщева Л.І.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді - доповідача Стас Л.В.

суддів Турецької І.О., Косцової І.П.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу інспектора Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 27 лютого 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в м. Миколаєві Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції в м. Миколаєві Департаменту патрульної поліції, в якому просив скасувати постанову Серії БР № 466009 від 06.05.2017 року у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, якою його було притягнуто до відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 122 ч. 2 КУпАП та накладено штраф у розмірі 425,00 грн. Крім того, позивач просив закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 посилався на протиправність спірної постанови, оскільки відповідачем, на якого відповідно до ст. 71 КАС покладено обов`язок доказування, не було надано доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 27 лютого 2018 року позов ОСОБА_1 - задоволено.

Постанову Серії БР № 466009 від 06.05.2017 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 122 ч. 2 КУпАП скасовано.

В апеляційній скарзі, представник Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 27 лютого 2018 року - скасувати та винести нове про відмову у задоволенні позову. Зокрема, апелянт наголошував на тому, що факт порушення позивачем ПДР підтверджується належними доказами, а саме диском відеозапису нагрудного відеореєстратора, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 06 травня 2017 року поліцейський 2-ї роти батальону № 2 УПП в м. Миколаєвіі Департаменту патрульної поліції Гаржа Р.Ю. виніс відносно позивача, ОСОБА_1 , постанову у справі про адміністративне правопорушення Серії БР № 466009.

Суть адміністративного правопорушення, згідно постанови, полягала в тому, що 06 травня 2017 року о 16.35 год., позивач, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем KIA SHUMA, державний номер НОМЕР_1 , у порушення вимог п. 16.8 ПДР України, виїхав на перехрещення проїзних частин згідно із сигналом світлофора, що дозволяє рух, та не вжив заходів щоб його покинути незалежно від сигналу світлофора на виїзді з перехрестя в наміченому напрямку, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, внаслідок чого інспектором було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн.

Вважаючи протиправною постанову відповідача щодо притягнення до адміністративної відповідальності, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів виходить із наступного.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України Про дорожній рух від 30.06.1993 року № 3353, встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 (далі - ПДР).

Відповідно до ст. 14 Закону України Про дорожній рух учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з п.1.1. ПДР вони, відповідно до Закону України Про дорожній рух, встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Відповідно до п. 1.9. ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з п. 2.3 б ПДР України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Пунктом 16.8 ПДР України визначено, що водій, який виїхав на перехрещення проїзних частин згідно із сигналом світлофора, що дозволяє рух, повинен виїхати у наміченому напрямку незалежно від сигналів світлофора на виїзді. Проте, якщо на перехрестях перед світлофорами на шляху руху водія є дорожня розмітка 1.12 (стоп-лінія) або дорожній знак 5.62 "Місце зупинки" він повинен керуватися сигналами кожного світлофора.

Крім того, згідно п. 16.4 ПДР України забороняється виїжджати на будь-яке перехрестя, у тому числі при сигналі світлофора, що дозволяє рух, якщо утворився затор, який змусить водія зупинитися на перехресті, що створить перешкоду для руху інших транспортних засобів і пішоходів.

Частиною 2 ст. 122 КУпАП встановлена відповідальність, за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно запису нагрудного відео реєстратора, наявного в матеріалах справи, зазначеним відеозаписом зафіксовано факт зупинки транспортного засобу на пішохідному переході перед виїздом на перехрестя, проте він не містить запису дорожньої обстановки, що склалася перед виїздом позивача на перехрестя, у зв`язку з чим відсутня можливість для з`ясування об`єктивної можливості позивача завершити проїзд перехрестя.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, оскільки відповідно до вимог ч. 2 ст. 77 КАС України, обов`язок щодо доказування покладається на відповідача.

Таким чином, доводи апеляційної скарги що факт порушення позивачем ПДР підтверджується належними доказами, а саме диском відеозапису нагрудного відеореєстратора, спростовуються викладеним та не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду, у зв`язку з чим, на думку колегії суддів, постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення ПДР була обґрунтовано скасована судом першої інстанції.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що у постанові про накладення стягнення за вчинення адмінправопорушення відповідачем, всупереч ст. 283 КУпАП, не вказано технічний засіб, яким був здійснений фото або відеозапис, що відповідно до ст. 247 КУпАП, є підставою для закриття провадження, у зв`язку із відсутністю події і складу правопорушення.

Згідно ч. 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку колегії суддів, відповідачем не було доведено правомірність прийнятої постанови Серії БР № 466009 від 06.05.2017 року у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а тому судом першої інстанції обґрунтовано задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 .

Разом з цим, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на наступному.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів від 03.10.2017 року № 2147-VIII.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначено ст. 286 КАС України.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем заявлялися вимоги про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та закриття провадження у справі.

Проте, суд першої інстанції, в порушення норм процесуального права, скасовуючи постанову у справі про адміністративне правопорушення провадження у справі не закрив, згідно п.3 ч. 3 ст. 286 КАС України.

Крім того, відповідно до ч.4 ст.286 КАС України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення.

Статтею 271 КАС України встановлені особливості проголошення та вручення судових рішень в окремих категоріях адміністративних справ. Згідно ч.ч. 1, 2 вказаної статті у справах, визначених статтями 273-277, 280- 289 цього Кодексу, суд проголошує повне судове рішення. Копії судових рішень у справах, визначених цією статтею, невідкладно видаються учасникам справи або надсилаються їм, якщо вони не були присутні під час його проголошення.

Згідно матеріалів справи, судом першої інстанції 27 лютого 2018 року було проголошено вступну та резолютивну частину рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва, що є неприпустимим.. При цьому, судом першої інстанції в резолютивній частині оскаржуваного рішення помилково роз`яснено сторонам, що апеляційна скарга подається у межах 30-денного строку.

Так, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 317 КАС України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи .

Відповідно до ч.4 ст. 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

У зв`язку з тим, що при ухваленні рішення судом першої інстанції були порушені норми процесуального права, однак які не призвели до неправильного вирішення справи по суті, резолютивна частина судового рішення підлягає зміні в частині визначення десятиденного строку на апеляційне оскарження судового рішення та доповненні наслідків розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності в частині закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. ст. 242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального права, проте порушено норми процесуального права, тому згідно ст.317 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції частково задовольняє апеляційну скаргу, а рішення суду - змінює.

Згідно ч. 3 ст. 272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись ст.ст. 271, 272, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в м. Миколаєві Департаменту патрульної поліції задовольнити частково.

Рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 27 лютого 2018 року змінити, виклавши другий та третій абзац його резолютивної частини у наступній редакції:

«Постанову Серії БР № 466009 від 06.05.2017 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 122 ч. 2 КУпАП скасувати та провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрити.

Рішення набирає законної сили згідно ст. 272 КАС України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з моменту його проголошення.»

В іншій частині рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 27 лютого 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 14 червня 2018 року.

Суддя - доповідач:

Судді: