Справа № 826/10884/16
Суддя: Кучма А.Ю.
Дата ухвалення: 2018-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Кучма А.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Кучми А.Ю.

суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.

за участю секретаря: Тищенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.02.2018 (м.Київ, час - 10:12, дата складання повного тексту відсутня) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_3 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 22.04.2016 №116-1305.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.02.2018 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 відмовлено повністю.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що позивач вживав заходи з метою врегулювання питання щодо внесення змін/розірвання договору оренди земельної ділянки та звертався із заявами до Київської міської ради, суду, що в свою чергу вказує на необґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач звільнений від обов'язку нарахування сплати та подання податкової звітності з податку на майно (в частині земельного податку), оскільки ним було відчужено нерухоме майно, а договір оренди земельної ділянки розірвано в судовому порядку.

Позиція відповідача обґрунтована тим, що позивач, як орендар земельної ділянки, є платником земельного податку, а тому спірне податкове повідомлення-рішення є правомірним та не підлягає скасуванню.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно з ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у місті Києві прийнято податкове повідомлення-рішення від 22.04.2016 №116-1305, яким позивачу визначене грошове зобов'язання зі сплати земельного податку з фізичних осіб за 2016 рік в розмірі 203526,88 грн.

Позивач, вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог дійшов до висновку, що на момент винесення оскаржуваного податкового повідомлення - рішення №116-1305 від 22.04.2016, дії відповідача по визначенню позивачу суми грошового зобов'язання за 2016 рік були повністю правомірними.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст.206 Земельного кодексу України, використання землі є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Відповідно до п.п. 269.1.1, 269.1.2 п. 269.1 ст. 269 Податкового кодексу України, платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Згідно з пп. 270.1.1 п. 270.1 ст. 270 Податкового кодексу України, об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Відповідно до пункту 288.1 статті 288 Податкового кодексу України, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.

Податковим кодексом України передбачено сплату податку (орендної плати) фізичними особами на підставі рішення, яке приймається до моменту настання граничної дати сплати податку.

Згідно п. 286.5 ст. 286 Податкового кодексу України у разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника - юридичної або фізичної особи до іншого протягом календарного року податок сплачується попереднім власником за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому припинилося право власності на зазначену земельну ділянку, а новим власником - починаючи з місяця, в якому він набув право власності.

Згідно договору оренди земельної ділянки від 15.08.2007, укладеного між Київською міською радою (орендодавець) та ОСОБА_3 (орендар) та відповідно до акту приймання-передачі земельної ділянки від 11.09.2007, орендодавець передав, а орендар прийняв у своє володіння і користування земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 (Літери О, П) у Деснянському районі, розмір - 0,1321 га на 10 років (кадастровий номер НОМЕР_1).

Як вбачається з матеріалів справи, 30.03.2016 між позивачем (продавець) та ТОВ «Євроліфт Сервіс» (покупець) було укладено договір купівлі - продажу нерухомого майна, на підставі якого продавець продав (передав у власність), а покупець купив (прийняв у власність) нежилі будівлі: сушильні камери, компресорна (літера «О»), площею 170,30 кв.м., котельна стара (літера «П»), площею - 131,90 кв.м., що складає 3/1000 частини від майнового комплексу, загальною площею 9128,50 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Загальна площа відчужуваних будівель 302,2 кв.м.

Разом із тим, лише 06.07.2016 позивач звертався до Київської міської ради із заявою, в якій посилаючись на договір купівлі-продажу, просив припинити договір оренди, повідомити ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві про зміну користувача для правильного обчислення орендної плати (а.с.16).

На підставі укладення вищевказаного договору, позивач вважає припиненим обов'язок зі сплати земельного податку, посилаючись на норми п.287.1 ст.287 Податкового кодексу України, згідно з якою власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Згідно ч.3 ст.7 Закону України «Про оренду землі», до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

Пунктами «а», «е» ч.1 ст.141 Земельного кодексу України визначено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є, у тому числі, добровільна відмова від права користування земельною ділянкою та набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

Договір оренди землі припиняється, зокрема, у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом (частини 1, 3 статті 31 Закону України «Про оренду землі»).

Судом першої інстанції зазначено, що матеріали справи не містять жодних доказів розірвання договору оренди в судовому порядку до винесення оскаржуваного рішення від 22.04.2016 №116-1305, або розірвання договору в будь - якому іншому порядку, відсутнє звернення позивача до відповідача з моменту переходу права власності до моменту винесення оскаржуваного рішення, як це передбачено абзацом шостим підпункту 286.5 статті 286 Податкового кодексу України.

На момент винесення оскаржуваного податкового повідомлення - рішення №116-1305 від 22.04.2016, дії відповідача по визначенню позивачу суми грошового зобов'язання за 2016 рік були повністю правомірними.

При цьому, позивачем надано рішення Деснянського районного суду міста Києва від 20.06.2017 по справі №754/9144/16-ц, яким розірвано договір оренди земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (літери О, П), розміром 0,1321 га (кадастровий номер НОМЕР_1) від 15.08.2007, укладений між Київською міською радою та ОСОБА_3

З аналізу вищевикладеного вбачається, що позивач розірвав договір лише у 2017 році, на момент винесення податкового повідомлення-рішення позивачем не було надано підтвердження розірвання договору оренди, тому розрахунок земельного податку за 2016 рік є правомірним.

Разом із тим, колегія суддів зазначає, що невід'ємною частиною договору оренди землі є акт приймання передачі об'єкта оренди. Документом, що підтверджує повернення земельної ділянки орендодавцю після припинення договору оренди землі є акт приймання-передачі. У разі припинення або розірвання договору оренди земельної ділянки державної (комунальної) власності орендар повинен сплатити орендну плату за земельну ділянку державної (комунальної) власності за фактичний період перебування землі в користування у поточному році, тобто до дати повернення земельної ділянки орендодавцю (відповідному органу виконавчої влади чи відповідній сільській, селищній, міській раді), що підтверджується актом приймання передачі земельної ділянки.

Якщо орендарі земель державної і комунальної власності відчужили право власності на житлові будинки, будівлі або споруди, розміщені на орендованих земельних ділянках, та не повернули орендодавцю у встановленому порядку зазначені земельні ділянки, такі орендарі є платниками орендної плати за землю до бюджету на підставі укладених договорів оренди землі до моменту втрати чинності таких договорів.

У разі коли орендарі земель державної і комунальної власності, які відчужили право власності на житлові будинки, будівлі або споруди, розміщені на орендованих земельних ділянках, повернули їх орендодавцю у встановленому порядку, нові власники таких будинків, будівель або споруд є платниками орендної плати за землю до бюджету з моменту набрання чинності договорами оренди землі, якщо інший строк не передбачений в таких договорах.

Сторонами договору оренди землі, після припинення його дії повинні вживатися заходи щодо складання акту прийому-передачі об'єкта оренди (земельної ділянки).

Надання в найм (оренду) не жилого приміщення не означає, що автоматично разом із майном наймачу (орендарю) передається і обов'язок сплати податку за земельну ділянку, на якій воно розташоване.

Представником позивача на підтвердження передачі земельної ділянки було надано відомості з державного реєстру, проте з наданих відомостей суд не має можливості встановити, якому саме власнику та яка частина земельної ділянки (об'єкта нерухомого майна) належить, що не може бути належним доказом на спростування висновків податкового органу.

Звернення до Київської міської ради з питань щодо розірвання договору оренди земельної ділянки самі по собі не вказують на факт розірвання такого договору і не можуть бути належним доказом щодо припинення обов'язку сплати земельного податку.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що враховуючи відсутність акту на підтвердження переходу всієї земельної ділянки, враховуючи, що літерні позначенні та площі нежитлових будівель не доводять, що ділянка позивачем передана повністю, позивачем акт приймання-передачі земельної ділянки до відповідача та до суду не надано, відсутні підстави для задоволення позовних вимог, податкове повідомлення-рішення від 22.04.2016 №116-1305 є правомірним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги позивача не спростовують висновки суду першої інстанції та не можуть бути підставами для її скасування, позивачем не наведено обставин наявності протиправних дій з боку відповідача, порушення ним норм чинного законодавства при виконанні своїх функцій.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.02.2018 - без змін.

Постанова набирає законної з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 18.06.2018.

Головуючий-суддя: А.Ю. Кучма

Судді: В.О. Аліменко

Н.В. Безименна