Справа № 804/2255/18
Суддя: Коренев Андрій Олексійович
Дата ухвалення: 2018-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 червня 2018 року Справа № 804/2255/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
за участі секретаря судового засіданняОСОБА_2
представника позивача представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Кам`янський завод продтоварів" до Кам'янської міської ради про визнання протиправним та нечинним акту, -
Товариство з додатковою відповідальністю "Кам`янський завод продтоварів" звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Кам'янської міської ради, у якому просили: визнати протиправним та нечинним рішення Кам'янської міської ради від 21.07.2017 р. № 622-14/ VII в частині затвердження підпункту 4.10 пункту 4 (ставки земельного податку за земельні ділянки нормативну грошову оцінку яких проведено, які перебувають у постійному користуванні суб'єктів господарювання за виключенням зазначених у пунктах 4.3, 4.4, 4.9, 4.11) Положення про порядок обчислення та сплати земельного податку затвердженого яким встановлена ставка земельного податку у розмірі 4% від нормативної грошової оцінки.
В обґрунтування позову посилалися на те, що Товариство з додатковою відповідальністю «Кам'янський завод продтоварів» є землекористувачем у межах міста Кам'янське та сплачує земельний податок. Рішенням Кам'янської міської ради від 24.02.2017 р. № 622-14/VІІ було встановлені ставки земельного податку у місті Кам'янське на 2017 рік. Однак, на адресу позивача надійшла вимога від 03.08.2017 р. № 194-08/2170 Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам'янської міської ради подати уточнюючу податкову декларацію з податку на землю за 2017 рік за період 01.08.2017 р. 31.12.2017 р. Згідно рішення Кам'янської міської ради від 31.03.2017 р. № 681-15/VII попереднє рішення відповідача від 24.02.2017 р. № 622-14/VIІ втратило чинність з 01.04.2017 року. Так, Рішенням Кам'янської міської ради від 21.07.2017 р. № 622-14/ VIІ визнано таким, що з 01 серпня 2017 року втрачає чинність рішення Кам'янської міської ради від 31.03.2017 р. № 681-15/VII та змінюється ставка земельного податку замість 1% впроваджується ставка податку у розмірі 4% від нормативної (грошової) оцінки земельної ділянки (п.п.4.10) пункту 4 (ставки земельного податку) Положення про порядок обчислення та сплати земельного податку затвердженого рішенням Кам'янської міської ради від 21.07.2017 р. №622-14/VII. Вказане рішення містить ознаки нормативно-правового акту, є чинним на цей час, стосується позивача як землекористувача, оскільки вказаним рішенням змінена (збільшена) ставка земельного податку який підлягає сплаті позивачем до 4% від нормативної (грошової) оцінки земельної ділянки згідно (п.п.4.10) пункту 4 (ставки земельного податку) Положення про порядок обчислення та сплати земельного податку затвердженого рішенням Кам'янської міської ради від 21.07.2017 р. № 622-14/VII. Позивач вважає, що рішення Кам'янської міської ради від 21.07.2017 року прийнято з порушенням порядку встановленого законом та за відсутності для цього законних та належних підстав.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 травня 2018 року закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті на 05 червня 2018 року.
Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі просив позов задовольнити.
Представник відповідача заперечував проти задоволення позову свої доводи виклали у відзиві на позов та запереченнях, які обґрунтовували наступним. 21.07.2017 року на 18 сесії VII скликання міською радою прийнято рішення № 790-18/VІІ «Про затвердження Положення про порядок обчислення та сплата земельного податку», з метою раціонального та ефективного використання земель міста, забезпечення соціально економічного розвитку міста, наповнення місцевого бюджету від плати за землю, відповідно до Податкового кодексу України та Закону від 20.12.2016 року № 1791 -VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році» ураховуючи протокол наради з питання перегляду ставок земельного податку від 29.06.2017 року, керуючись п. 24.34. ч.1 ст. 26. ч. 1 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування». Дане рішення набрало чинності з 01 серпня 2017 року. Відповідно до ст. 274.2. Податкового кодексу прямо вказано, що ставка податку встановлюється у розмірі не більше 12 відсотків від їх нормативної грошової оцінки за земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні суб'єктів господарювання ( крім державної та комунальної форми власності). А отже ставка земельного податку 4% від нормативно грошової оцінки земельної ділянки, встановлена рішенням Кам'янської міської ради в межах передбачених п. 2 ст. 274 Податкового кодексу України. Крім того, зазначили, що відповідно до Закону України від 07.12.2017 року №2245-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2018 році», установлено, що у 2018 році до рішень про встановлення місцевих податків і зборів, прийнятих органами місцевого самоврядування, у тому числі радами об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом нормування територій громад, після 15 липня 2017 року та у 2018 році, не застосовуються вимоги підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3. підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської цільності".
Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено та сторонами не заперечувалось, що Товариство з додатковою відповідальністю «Кам'янський завод продтоварів» є землекористувачем у межах міста Кам'янське, а саме: земельною ділянкою загальною площею 5,8419га, що знаходиться за адресою вул. Романківська, 1 м. Кам'янське та загальною площею 0,3392 га вул. Республіканська, 32 м. Кам'янське та сплачує земельний податок.
Рішенням Кам'янської міської ради від 21.07.2017 р. № 790-18/VIІ визнано таким, що з 01 серпня 2017 року втрачає чинність рішення Кам'янської міської ради від 31.03.2017 р. № 681-15/VII та змінюється ставка земельного податку замість 1% впроваджується ставка податку у розмірі 4% від нормативної (грошової) оцінки земельної ділянки (п.п.4.10) пункту 4 (ставки земельного податку) Положення про порядок обчислення та сплати земельного податку затвердженого рішенням Кам'янської міської ради від 21.07.2017 року №790-18/VIІ. (а.с. 15-23).

Не погодившись із вказаним рішенням позивач звернувся до суду з адміністративним позовом..

Надаючи правову оцінку рішенню субєкта владних повноважень, суд виходить з наступного.

Відповідно до положень частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Відповідно до пп. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України плата за землю - обовязків платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (пп. 14.1.72 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).

Орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (п. п. 14.1.136 Кодексу).

Статтею 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Пунктом 24 частини 1 статті 26 цього Закону встановлено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання встановлення місцевих податків і зборів відповідно до Податкового кодексу України.

Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному пунктом 12.3 статті 12 Податкового кодексу України, згідно з яким сільські, селищні, міські ради та ради обєднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Відповідно до підпункту 12.3.7 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України не дозволяється сільським, селищним, міським радам та радам обєднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлювати індивідуальні пільгові ставки місцевих податків та зборів для окремих юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців і фізичних осіб або звільняти їх від сплати таких податків та зборів.

Підпунктом 12.4.3 пункту 12.4 статті 12 Податкового кодексу України встановлено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад та рад обєднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, щодо податків та зборів належать: до початку наступного бюджетного періоду прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів, зміну розміру їх ставок, об'єкта оподаткування, порядку справляння чи надання податкових пільг, яке тягне за собою зміну податкових зобов'язань платників податків та яке набирає чинності з початку бюджетного періоду.

Згідно пп. 4.1.9 п. 4.1 ст. 4 Податкового Кодексу України податкове законодавство України ґрунтується на таких принципах, зокрема, стабільність - зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

У свою чергу, принцип стабільності можна розглядати як надані платнику податку гарантії для реалізації його економічних прав, в першу чергу передбаченого статтею 42 Конституції України права на зайняття підприємницькою діяльністю, яка не заборонена законом.

Цей принцип розглядається законодавцем в двох аспектах:

по-перше, його пов'язують зі строками набуття чинності змін, внесених протягом року до основних елементів податку. Відповідні зміни можуть бути внесені не пізніше як за шість місяців до початку нового бюджетного року, та набувають чинності не раніше 1 січня нового бюджетного року;

по-друге, стабільність пов'язують із незмінністю податків, зборів, податкових ставок та податкових пільг, оскільки можливість платника податків чітко розуміти та передбачати правові наслідки вчинюваних ним дій має фундаментальне значення для правильності його застосування, а у випадку неоднозначності нормативних приписів підлягає застосуванню підхід, відповідно до якого істотні правові сумніви мають тлумачитися на користь платника.

Так, в частині плати за землю в 2016 році внесені зміни до Податкового кодексу України Законом України від 20.12.2016 № 1791-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році».

Ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки (п. 274.1 ст.274 Податкового кодексу України).

Частиною 4 Розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1791 установлено, що в 2017 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів, які прийняті на виконання цього Закону, не застосовуються вимоги підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України та Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Таким чином, суд зауважує, що у 2017 році Кам'янська міська рада була наділена повноваженнями приймати рішення, зокрема, з питань встановлення податку в частині плати за землю, керуючись при цьому вимогами Законів № 1791, незважаючи на правила щодо правового регулювання порядку встановлення та зміни до будь-яких елементів податків, встановлених підпунктом 4.1.9 пункту 4.1 статті 4, підпунктом 12.3.4 пункту 12.3, підпунктом 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України та положень Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» саме у разі прийняття відповідного рішення органу місцевого самоврядування на виконання вказаних Законів, про що має бути зазначено у їх змісті. У той же час, вищевказані положення Закону не зобов'язують відповідача підвищувати ставки податку.

Так, суд зазначає, що дозвіл не застосовувати вимоги Закону № 1160 по відношенню до актів органів та посадових осіб місцевого самоврядування, які прийняті на виконання вимог частини 4 розділу II Закону № 1791, поширюється виключно на рішення органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2017 рік.

Таким чином, органи місцевого самоврядування, в межах визначених законодавством, мають привести свої рішення про встановлення місцевих податків і зборів на 2017 у відповідність до ПКУ із врахуванням вимог Закону № 1791.

Разом з тим, рішення про встановлення місцевих податків і зборів на 2018 рік мають бути прийняті органами місцевого самоврядування до 15 липня 2017 року в рамках виконання вимог статей 4 і 12 Податкового кодексу України, і матимуть ознаки регуляторних актів та потребуватимуть реалізації процедур, передбачених Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Судом встановлено та сторонами не заперечувалось, що рішенням Кам'янської міської ради від 21.07.2017 р. №790-18/VIІ «Про затвердження Положення про порядок обчислення та сплати земельного податку» змінено ставку земельного податку для позивача з 1% до 4 %, яке прийнято відповідно Закон України від 20 грудня 2016 року № 1791-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році».

Тобто вказаним рішенням від 21 липня 2017 року відповідач збільшив ставку земельного податку, при цьому без зазначення в оскарженому рішенні податкового періоду (2017 рік).

Як вбачається із наданих заперечень відповідача, що оскаржуване рішення № 790-18/VІІ від 21 липня 2017 року є діючим на 2018 рік.

Таким чином, оскаржуваним рішенням Кам'янська міська рада встановила розмір зі сплати земельного податку на 2018 рік без проходження регуляторної процедури.

Посилання відповідача на Закон України від 07.12.2017 року №2245-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2018 році», не може бути судом прийнятий до уваги, оскільки оскаржуване рішення було прийнято до набрання чинності вказаного закона.

Так, відповідно до частини 12 статті 59 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються у порядку, встановленому Законом України Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності.

Статтею 34 Закону України Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності визначено особливості розгляду сільською, селищною, міською, районною у місті, районною, обласною радою проектів регуляторних актів, а саме: кожен проект регуляторного акта, що внесений на розгляд до сільської, селищної, міської, районної у місті, районної, обласної ради, подається до відповідальної постійної комісії для вивчення та надання висновків про відповідність проекту регуляторного акта вимогам статей 4 та 8 цього Закону.

Відповідальна постійна комісія забезпечує підготовку експертного висновку щодо регуляторного впливу внесеного проекту регуляторного акта, який разом з цим проектом та підписаним аналізом регуляторного впливу подається до уповноваженого органу для підготовки у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку пропозицій щодо удосконалення проекту відповідно до принципів державної регуляторної політики (далі - пропозиції уповноваженого органу).

На підставі аналізу регуляторного впливу, яким супроводжувався проект регуляторного акта при його внесенні на розгляд сесії відповідної ради, а також експертного висновку щодо регуляторного впливу цього проекту та пропозицій уповноваженого органу відповідальна постійна комісія готує свої висновки про відповідність проекту регуляторного акта вимогам статей 4 та 8 цього Закону. У випадках, визначених частиною другою статті 33 цього Закону, такі висновки готуються на підставі експертного висновку щодо регуляторного впливу та пропозицій уповноваженого органу.

Відповідно до вимог статті 36 Закону України Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності регуляторний акт не може бути прийнятий або схвалений уповноваженим на це органом чи посадовою особою місцевого самоврядування, якщо наявна хоча б одна з таких обставин: відсутній аналіз регуляторного впливу; проект регуляторного акта не був оприлюднений.

У разі виявлення будь-якої з цих обставин орган чи посадова особа місцевого самоврядування має право вжити передбачених законодавством заходів для припинення виявлених порушень, у тому числі відповідно до закону скасувати або зупинити дію регуляторного акта, прийнятого з порушеннями.

Аналіз вищенаведених правових норм свідчить про те, що прийняттю відповідного регуляторного акта передує певна процедура такого прийняття, разом з тим, Відповідач не заперечував того факту, що така процедура дотримана не була, оскільки оскаржуване рішення, за його переконанням, приймалось на виконання приписів Закону № 1791, яким було встановлено норму щодо не застосування вимог підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3. підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської цільності".

Таким чином, Кам'янської міською радою при прийнятті оскарженого рішення порушені вимоги наведених норм Податкового кодексу України та Закону України Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності.

Приймаючи спірне рішення з недотриманням процедури, встановленої частиною 12 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Відповідач діяв поза межами наданих повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Слід зазначити, що податок являє собою інструмент владного впливу держави в суспільних інтересах, оскільки за своєю суттю є соціальним обовязком, від виконання якого залежить суспільний розвиток.

Суд звертає увагу на те, що у процесі нормативного регулювання оподаткування важливим є забезпечення справедливого балансу інтересів держави та платника податків, оскільки можливість платника податків чітко розуміти та передбачати правові наслідки вчинюваних ним дій має фундаментальне значення для правильності його застосування, а у випадках неоднозначності нормативних приписів підлягає застосуванню підхід, відповідно до якого істотні правові сумніви мають тлумачитися на користь платника.

Так, у справі «Щокін проти України» Європейський суд з прав людини висловив позицію щодо сумісності способу, у який тлумачиться і застосовується національне законодавство, з принципами Конвенції та практикою ЄСПЛ в світлі захисту прав, гарантованих статтею 1 Першого протоколу до Конвенціїпро захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у пунктах 50.51.56 рішення у цій справі від 14 жовтня 2010 року, Європейський суд зазначив: «перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним… Говорячи про «закон», стаття 1 Першого протоколу до Конвенції посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях Конвенції (див. рішення у справі «Шпачекs.r.o.» проти Черкаської Республіки», № 26449/95, пункт 54, від 09 листопада 1999 року). ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підставі в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейлер проти Італії» № 33202/96. пункт 109. ЄСПЛ 2000-1…».

Відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення такого важливого фінансового питання, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника».

У цій справі Суд постановив, що мало місце порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, у тому числі через те, що органи державної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобовязань зі сплати прибуткового податку.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у пункті 53 свого рішення «Суханов та Ільченко проти України», яке набуло статусу остаточного 26.09.2014 року, «Суд повторює, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обовязком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар.

Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Трегубенко проти України» від 02.11.2004 року категорично ствердив, що «правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес» (п. 54 рішення).

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Серед критеріїв (принципів), які повинні застосовуватись субєктом владних повноважень при прийнятті ними рішень та якими керується адміністративний суд у разі оскарження таких рішень (ст. 2 КАС України), є, зокрема, принцип законності, відповідно до якого субєкт владних повноважень зобовязаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

Зазначена норма кореспондується з частиною 2 статті 19 Конституції України, якою визначено, що орган державної влади та орган місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Слід зазначити, що з аналізу Закону № 1791 зміни, внесення вказаним законам, окрім встановлення мінімального рівня ставки земельного податку за земельні ділянки ставки податку за земельні ділянки, були спрямовані на зменшення рівня податкового навантаження, а не на його збільшення.

Більш того судом не встановлено, а відповідачем не доведено наповнення місцевого бюджету від плати за землю, метою чого було прийнято рішення Кам'янської міської ради від 21.07.2017 р. № 790-18/VII.

За частинами першою, другою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На виконання зазначених вимог закону субєкт владних повноважень не навів жодних підстав для збільшення ставки податку за земельні ділянки з 1% до 4%.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при зверненні до суду з даним адміністративним позовом сплачено судовий збір за дві вимоги немайнового характеру у загальному розмірі 1762,00 грн, що підтверджено платіжним дорученням від 26.03.2018 № 33 (а. с. 11).

Відповідно, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір у розмірі 1762,00 грн.

Керуючись ст. ст. 139, 241-247 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправним та нечинним рішення Кам'янської міської ради від 21.07.2017 р. № 622-14/VII в частині затвердження підпункту 4.10 пункту 4 (ставки земельного податку за земельні ділянки нормативну грошову оцінку яких проведено, які перебувають у постійному користуванні суб'єктів господарювання за виключенням зазначених у пунктах 4.3, 4.4, 4.9, 4.11) Положення про порядок обчислення та сплати земельного податку затвердженого яким встановлена ставка земельного податку у розмірі 4% від нормативної грошової оцінки.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Кам'янської міської ради () на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Кам`янський завод продтоварів" () судовий збір у розмірі 1762,00 гривень.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_1