Справа № 545/1881/16-а
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2018-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

13 червня 2018 року

Київ

справа №545/1881/16-а

адміністративне провадження №К/9901/22266/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Смоковича М.І.,

суддів: Білоуса О.В., Шарапи В.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні у касаційній інстанції адміністративну справу № 545/1881/16-а

за позовом ОСОБА_2 до Октябрської районної у місті Полтаві ради, голови Октябрської районної у місті Полтаві ради Чабановського Романа Олександровича про скасування розпорядження, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, компенсації за невикористану відпустку і моральної шкоди, провадження в якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Полтавського районного суду Полтавської області, прийняту 06 грудня 2016 року у складі головуючого судді Цибізової С.А., та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду, постановлену 22 лютого 2017 року у складі колегії суддів: головуючого - Бартош Н.С., суддів: Присяжнюк О.В., Курило Л.В.,

в с т а н о в и в :

У квітні 2016 року ОСОБА_2 (далі також - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Октябрської районної у місті Полтаві ради, голови Октябрської районної у місті Полтаві ради Чабановського Романа Олександровича, в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив:

скасувати розпорядження голови Шевченківської (Октябрської) районної в м. Полтаві ради Чабановського P.O. від 15 березня 2016 року № 12-к.;

поновити ОСОБА_2 на посаді заступника Голови Шевченківської (Октябрської) районної в м. Полтаві ради з питань діяльності виконавчого органу з 15 березня 2016 року;

зобов'язати Шевченківську (Октябрську) районну в м. Полтаві раду провести перерахунок заробітної плати за січень 2016 року з врахуванням визначених розмірів премій відповідно до рішення чергової третьої сесії Октябрської районної у м. Полтаві ради VII скликання від 29 січня 2016 року «Про умови оплати праці» та сплатити ОСОБА_5, розраховану різницю;

зобов'язати Шевченківську (Октябрську) районну в м. Полтаві раду провести розрахунок заробітної плати за час вимушеного прогулу з 15 березня 2016 року по 05 грудня 2016 року за 186 робочих днів із розрахунку розміру середньоденної заробітної плати;

зобов'язати Шевченківську (Октябрську) районну в м. Полтаві раду провести розрахунок та сплатити на користь ОСОБА_5, компенсацію за невикористані 37 календарних днів щорічної основної та додаткової відпустки із розрахунку розміру середньоденної заробітної плати відповідно до статті 16І Закону України «Про відпустки», статті 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», статті 13 п. 17 «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;

стягнути з Шевченківської (Октябрської) районної в м. Полтаві ради на користь ОСОБА_5 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 15 березня 2016 року по 05 грудня 2016 року за 186 робочих днів із розрахунку розміру середньоденної заробітної плати;

стягнути з Шевченківської (Октябрської) районної в м. Полтаві ради на користь ОСОБА_5 моральну шкоду в сумі 200 000 гривень;

стягнути з Шевченківської (Октябрської) районної в м. Полтаві ради на користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду в сумі 1946,83 гривень.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 02 лютого 2015 року його призначено на посаду заступника голови Октябрської районної в м. Полтаві ради з питань діяльності виконавчого органу у відповідності до абз.5 статті 10 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» з оформленням розпорядження голови Октябрської районної у м. Полтаві ради від 02 лютого 2015 року №9-к, а отже, укладено безстроковий трудовий договір у відповідності до статті 24 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), а отже його звільнення 15 березня 2016 року по закінченню строку повноважень виконавчого комітету Октябрської районної у місті Полтаві ради є неправомірним.

Питання про його звільнення на вирішення ради не виносилось, під час звільнення він взагалі перебував на стаціонарному лікуванні. В зв'язку із незаконним звільненням в нього стався гіпертонічний криз, та його було госпіталізовано. Крім того позивачу не було надано щорічні відпустки за його заявами та не проведено компенсацію за невикористані 37 днів календарної відпустки при звільненні, хоча на момент звільнення він мав невикористаних 74 дні щорічної основної та додаткової відпустки за 2015 -2016 роки, а йому сплатили компенсацію лише за 37 календарних днів, а за інші 37 компенсацію так і не надали.

Також позивачу не було виплачено суми щомісячної премії за січень 2016 року, хоча рішенням сесії Октябрської районної в м. Полтаві ради від 29 січня 2016 року було вирішено встановити надбавки та премії зокрема заступникам голови ради з питань діяльності виконавчих органів.

Позивач зазначає, що у зв'язку з незаконним звільненням він перебуває у вимушеному прогулі, а тому відповідач повинен сплатити йому заробітну плату за час вимушеного прогулу, а також відшкодувати моральну шкоду за порушення його законних прав у розмірі 200 000,00 гривень. Крім того, зазначає, що йому було завдано матеріальних збитків, які він поніс на лікування внаслідок неправомірних дій відповідача.

Полтавський районний суд Полтавської області постановою від 6 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року, позов задовольнив частково.

Зобов'язав Шевченківську (Октябрську) районну в м. Полтаві раду провести перерахунок заробітної плати позивача за січень 2016 року з врахуванням визначеного розміру надбавок відповідно до рішення чергової третьої сесії Октябрської районної у м. Полтаві ради VII скликання від 29 січня 2016 року «Про умови оплати праці» та сплатити ОСОБА_2 розраховану різницю.

Зобов'язав Шевченківську (Октябрську) районну в м. Полтаві раду провести розрахунок та сплатити на користь ОСОБА_2 компенсацію за два календарних дні щорічної невикористаної відпустки.

Зобов'язав Шевченківську (Октябрську) районну в м. Полтаві раду провести перерахунок компенсації невикористаної відпустки при звільненні ОСОБА_2 з врахуванням визначеного розміру надбавок відповідно до рішення чергової третьої сесії Октябрської районної у м. Полтаві ради VII скликання від 29 січня 2016 року «Про умови оплати праці» та сплатити ОСОБА_2 розраховану різницю.

Виплати розрахувати відповідно до Постанови КМУ №100 від 08 лютого 1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати».

В решті позовних вимог відмовив.

Статтею 327 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - КАС України), обумовлено, що судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд.

За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

14 лютого 2018 року касаційна скарга ОСОБА_2 надійшла до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах, яка ухвалою судді-доповідача від 14 лютого 2018 року прийнята до провадження.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати їх рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у запереченнях на касаційну скаргу посилаючись на необґрунтованість та безпідставність останньої, просить залишити скаргу без задоволення, а рішення судів без змін, крім того відповідачем надано довідку про повне виконання рішення судів згідно якої з позивачем проведено повний розрахунок.

Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Оскільки з матеріалів касаційної скарги вбачається, що позивачем оскаржуються рішення судів першої та апеляційної інстанцій лише в частині позовних вимог у задоволенні яких відмовлено, тому оскаржувані рішення судом касаційної інстанції перевіряються лише в цій частині в межах доводів та вимог касаційної скарги.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Згідно з частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судами встановлено, що згідно запису в трудовій книжці 01 листопада 2010 року за розпорядженням від 29 жовтня 2010 року № 60-10, ОСОБА_2 призначено на посаду провідного спеціаліста організаційного відділу Октябрської районної у м. Полтава ради.

В той же день ним було прийнято присягу посадової особи місцевого самоврядування.

Розпорядженням голови районної у місті ради № 48-к від 22 грудня 2014 року, на виконання статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Постанови КМУ від 24 жовтня 2001 року № 1386 затверджено кадровий резерв в райвиконкомі на 2015 рік, де згідно списку осіб зарахованих до кадрового резерву в Октябрському райвиконкомі на посаду заступника голови ради з питань діяльності виконавчого комітету зараховано ОСОБА_2

02 лютого 2015 року розпорядженням № 9-к виконавчого комітету Октябрської районної у місті Полтаві ради, за підписом голови ради, відповідно до статті 10 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» ОСОБА_2 - провідний спеціаліст організаційного відділу призначений на посаду «заступника голови ради з питань діяльності виконавчого органу» з 02 лютого 2015 року та йому встановлено надбавку у розмірі 50%.

Вказане розпорядження підлягало затвердженню на сесії районної ради, у зв'язку з чим, 03 лютого 2015 року рішенням Октябрської районної у місті Полтаві ради затверджено розпорядження голови Октябрської районної у місті ради № 9-к від 02 лютого 2015 року.

Також 03 лютого 2015 року рішенням районної у місті ради VІ скликання затверджено структуру виконавчих органів ради, зокрема структуру апарату виконавчого комітету у кількості 51 штатна одиниця (додаток № 1) - Керівний склад 4 чоловіка з них 1 голова ради 1 заступник голови ради, 1 заступник голови ради з питань діяльності виконавчого органу, 1- керуючий справами.

Судами також встановлено, що рішенням четвертої сесії Октябрської районної у м. Полтаві ради VII скликання від 25 лютого 2016 року утворено виконавчий комітет Октябрської районної у м. Полтави ради в складі 15 чоловік та затверджено персональний склад виконавчого комітету.

До виконкому ОСОБА_2 обрано не було.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що згідно листків непрацездатності з 23 лютого 2016 року по 14 березня 2016 року, та з 15 березня 2016 року по 21 березня 2016 року позивач перебував на лікарняному.

З трудової книжки позивача вбачається, що 15 березня 2016 року останній звільнений у зв'язку із закінченням строку повноважень виконавчого комітету ради, на підставі п. 1 статті 51 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та відповідно до рішення четвертої сесії Октябрської районної у м. Полтаві ради VII скликання від 25 лютого 2016 року.

Відповідно до розпорядження голови Октябрської районної у м. Полтаві ради № 12-к від 15 березня 2016 року про виплату грошової компенсації, у зв'язку із звільненням ОСОБА_2 - заступника з питань діяльності виконавчого органу із займаної посади по закінченню строку повноважень та перебуванням на лікарняному з 23 лютого 2016 року по 14 березня 2016 року (серія АГЦ № 177782) з 15 березня 2016 року виплатити грошову компенсацію за 37 календарних днів невикористаної відпустки.

Відповідно до запису в книзі прийому та видачі трудових книжок, позивач розписався в отриманні трудової книжки 15 березня 2016 року та того ж дня підписав обхідний лист.

Не погодившись з рішенням відповідача щодо звільнення ОСОБА_2 з посади заступника Голови Октябрської районної в м. Полтаві ради з питань діяльності виконавчого органу, позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов до висновку про необхідність зобов'язання відповідача провести перерахунок заробітної плати позивача за січень 2016 року з врахуванням визначеного розміру надбавок відповідно до рішення чергової третьої сесії Октябрської районної у м. Полтаві ради VII скликання від 29 січня 2016 року «Про умови оплати праці» та сплатити ОСОБА_2 розраховану різницю; зобов'язання відповідача провести розрахунок та сплатити на користь ОСОБА_2 за два календарних дні щорічної невикористаної відпустки та зобов'язання відповідача провести перерахунок компенсації невикористаної відпустки при звільненні ОСОБА_2 з врахуванням визначеного розміру надбавок відповідно до рішення чергової третьої сесії Октябрської районної у м. Полтаві ради VII скликання від 29 січня 2016 року «Про умови оплати праці» та сплатити ОСОБА_2 розраховану різницю.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в іншій частині, суд першої інстанції дійшов до висновку, що у зв'язку із обранням депутатів Октябрської районної у м. Полтава ради VIІ скликання та виконавчого комітету цієї ради повноваження позивача, як депутата ради попереднього скликання та заступника голови ради припинилися, а тому підстави для його поновлення на вказаній посаді відсутні. Також суд першої інстанції зазначив, що додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік, надання якої передбачено статтею 16І Закону України «Про відпустки», статтею 13 п. 17 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не віднесена до щорічних, а тому за невикористані дні цієї відпустки компенсація при звільненні не надається.

Зазначена позиція була підтримана і Харківським апеляційним адміністративним судом, який переглянув постанову суду першої інстанції та залишив її без змін.

Верховний Суд висновки судів попередніх інстанцій вважає вірними та такими, що зроблені на підставі правильно застосованих норм матеріального та процесуального права.

Положеннями статті 3 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» визначено, що посадами в органах місцевого самоврядування є: виборні посади, на які особи обираються територіальною громадою; виборні посади, на які особи обираються або затверджуються радою; посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.

Відповідно до частини першої статті 20 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, служба в органах місцевого самоврядування припиняється на підставі і в порядку, визначених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Так, згідно зі статтею 51 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що виконавчим органом міської ради є виконавчий комітет ради, який утворюється відповідною радою на строк її повноважень. Виконавчим органом сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради є виконавчий комітет ради, який утворюється відповідною радою на строк її повноважень. Після закінчення повноважень ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної у місті ради її виконавчий комітет здійснює свої повноваження до сформування нового складу виконавчого комітету. Кількісний склад виконавчого комітету визначається відповідною радою. Персональний склад виконавчого комітету сільської, селищної, міської ради затверджується радою за пропозицією сільського, селищного, міського голови, районної у місті ради - за пропозицією голови відповідної ради. Виконавчий комітет ради утворюється у складі відповідно сільського, селищного, міського голови, районної у місті ради - голови відповідної ради, заступника (заступників) сільського, селищного, міського голови, голови районної у місті ради, керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету, а також керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, інших осіб. Міська рада утворює у складі виконавчого комітету ради орган з питань містобудування та архітектури.

Виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, зокрема: утворення виконавчого комітету ради, визначення його чисельності, затвердження персонального складу; внесення змін до складу виконавчого комітету та його розпуск (п. 3 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування України»).

Відповідно до п. 3 частини першої статті 10 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» прийняття на службу в органи місцевого самоврядування здійснюється: на посади заступників сільського, селищного, міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради, керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті ради шляхом затвердження відповідною радою.

Заступник голови районної, районної у місті (у разі її створення) ради, перший заступник, заступник голови обласної ради обираються відповідною радою в межах строку її повноважень з числа депутатів цієї ради шляхом таємного голосування і здійснюють свої повноваження до припинення ними повноважень депутата ради відповідного скликання, крім випадків дострокового припинення їх повноважень у порядку, встановленому частинами третьою та четвертою цієї статті (частина друга статті 56, стаття 51 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

За приписами статті 3 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» посадами в органах місцевого самоврядування є:

1) виборні посади, на які особи обираються територіальною громадою;

2) виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою;

3) посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.

Враховуючи положення наведених вище норм права, Верховний Суд дійшов висновку, що заступник голови районної ради обирається відповідною радою в межах строку її повноважень з числа депутатів цієї ради та здійснює свої повноваження до припинення ним повноважень депутата ради відповідного скликання, оскільки посада заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради є виборною посадою та затверджується відповідною радою.

Такими приписами законодавства України спростовуються доводи позивача, викладені ним в касаційній скарзі з приводу того, що посада, яку він займав не є виборною, оскільки з ним, на його думку, був укладений безстроковий трудовий договір.

Що стосується доводів позивача з приводу того, що на порядок денний четвертої сесії VII скликання від 25 лютого 2016 року питання щодо звільнення ОСОБА_2 на розгляд сесії не виносилося, колегія суддів зазначає наступне.

Суди встановили, що рішенням четвертої сесії Октябрської районної у м. Полтаві ради VII скликання від 25 лютого 2016 року утворено виконавчий комітет Октябрської районної у м. Полтави ради в складі 15 чоловік та затверджено персональний склад виконавчого комітету, куди ОСОБА_2 обрано не було.

Відповідно до Методичних рекомендацій щодо особливостей прийняття (обрання) на службу посадових осіб органів місцевого самоврядування (лист Головдержслужби України від 06.02.2002 р. № 42/621, додаток № 1) відповідно до статті 10 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» прийняття на посади заступників сільського, селищного, міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради та керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті ради здійснюється шляхом затвердження відповідною радою. У трудовій книжці заступника сільського, селищного, міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради та керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті ради у розділі «Відомості про роботу» робиться запис про затвердження на відповідну посаду із зазначенням підстави для внесення запису (рішення сесії ради, його дата і номер) та порядкового номеру запису.

Також цими методичними рекомендаціями передбачено, що відповідно до статті 10 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» прийняття на посади керівника секретаріату (керуючого справами) районної, обласної ради, керуючого справами виконавчого апарату обласних і районних рад, керівників відділів, управлінь та інших працівників органів місцевого самоврядування здійснюється шляхом призначення відповідно сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України. У разі необхідності, за згодою сторін, посадова особа місцевого самоврядування може бути переведена на рівнозначну чи нижчу посаду або посаду радника чи консультанта без конкурсного відбору. У трудовій книжці зазначених посадових осіб у розділі «Відомості про роботу» робиться запис про призначення на посаду із зазначенням підстави для внесення запису (розпорядження голови, його номер і дата) та порядкового номеру запису.

Відповідно до Методичних рекомендацій щодо особливостей звільнення посадових осіб із органів місцевого самоврядування (лист Головдержслужби України від 06 лютого 2002 року № 42/621, додаток № 2), заступник голови районної, обласної, районної у місті (у разі її створення) ради здійснює свої повноваження до обрання заступника голови ради нового скликання, крім випадків дострокового припинення його повноважень. Заступник голови ради може бути достроково звільнений з посади за рішенням ради, яке приймається шляхом таємного голосування. Питання про його звільнення може бути внесено на розгляд ради на вимогу не менш як третини депутатів від загального складу ради або голови ради (стаття 56 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). У разі закінчення строку повноважень у трудовій книжці заступника голови районної, обласної, районної у місті ради та заступника міського голови - секретаря Київської міської ради робиться запис: «Звільнений у зв'язку із закінченням строку повноважень, п. 1 статті 56 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», із зазначенням дати звільнення та порядкового номеру запису. У разі дострокового припинення ним повноважень у трудовій книжці робиться запис: «Звільнений у зв'язку із достроковим припиненням повноважень, п. 2 статті 56 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» із зазначенням дати та підстави звільнення (рішення сесії ради, його дата і номер), порядкового номеру запису.

З аналізу приписів наведених у вказаних вище Рекомендаціях вбачається, що при звільненні заступника голови районної у місті ради не передбачено прийняття додаткових розпоряджень про його звільнення, оскільки про таке звільнення вноситься лише відповідний запис до трудової книжки і такому звільненню передує прийняття рішення про утворення виконавчого комітету ради нового скликання, у зв'язку з чим повноваження виконавчого комітету попереднього скликання припиняються.

Крім того, в позовній заяві позивачем заявлена вимога про скасування розпорядження голови Октябрської районної в м. Полтаві ради Чабановського P.O. від 15 березня 2016 року № 12-к.

Однак, цим розпорядженням питання щодо звільнення позивача з роботи не вирішувалось, а вирішувалось питання про виплату грошової компенсації, а отже підстави для скасування розпорядження відсутні, а також відсутні підстави для поновлення позивача на посаді.

Верховним Судом також відхиляються доводи позивача про порушення відповідачем при його звільненні приписів частини третьої статті 40 КЗпП України, виходячи з наступного.

Відповідно до частини третьої статті 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за п. 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. Аналогічні правила застосовуються і до випадків звільнення працівника з підстав, передбачених статтею 41 КЗпП України (частини третя цієї норми).

Таким чином, виходячи з нормативного тлумачення статті 36, частини третьої статті 40, частини третьої статті 41, статей 40, 41 КЗпП України та ураховуючи те, що між сторонами виник спір із приводу припинення трудових відносин з працівником з підстав, передбачених статтею 51 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», а не у зв'язку зі звільненням працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, норми частини третьої статті 40 КЗпП України на ці правовідносини не поширюються.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України у справі № 6-156ц12 від 21 грудня 2012 року.

Що стосується доводів позивача з приводу того, що відповідач зобов'язаний провести компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки із розрахунку розміру середньоденної заробітної плати відповідно до статті 16І Закону України «Про відпустки», статті 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», п. 17 статті 13 «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», колегія суддів зазначає наступне.

06 червня 2015 року набрав чинності Закон України від 14 травня 2015 року № 426-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення рівня соціального захисту окремих категорій ветеранів війни» (далі - Закон № 426-VIII), яким доповнено новою статтею 77І Кодекс законів про працю України та статтею 16І Закон України «Про відпустки», а також внесено зміни до п. 12 статті 12 та п. 17 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Законом № 426-VIII встановлено, що учасникам бойових дій, інвалідам війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Належність певної відпустки до того чи іншого виду (щорічна, соціальна тощо) визначено статтею 4 Закону України «Про відпустки», а види відпусток, за які при звільненні виплачується компенсація у разі їх невикористання, статтею 24 зазначеного Закону.

В свою чергу, після введення додаткової оплачуваної відпустки окремим категоріям ветеранів війни жодних змін до цих статей Закону про відпустки не внесено. При цьому нову статтю віднесено до розділу ІІІ «Додаткові відпустки у зв'язку з навчанням. Творча відпустка. Відпустка для підготовки та участі в змаганнях», назву якого доповнили складовою «Додаткова відпустка окремим категоріям ветеранів війни». Отже, вказана вище додаткова відпустка не належить до щорічних.

Оскільки, вказана вище додаткова відпустка, що надається учасникам бойових дій та інвалідам війни, не належить до категорії щорічних, а отже, на неї не поширюються норми, передбачені для щорічних відпусток (статті 10-12 Закону України «Про відпустки»). Ця відпустка надається за календарний рік незалежно від відпрацьованого часу та має бути використана працівником протягом календарного року.

Така відпустка не замінюється грошовою компенсацією та у разі звільнення працівника, який має право на зазначену відпустку, за неї не виплачується грошова компенсація за дні невикористаної відпустки, оскільки працівник, який змінює місце роботи в поточному році, матиме право на цю відпустку за новим місцем роботи за умови, що він не використав її за попереднім місцем роботи.

Аналізуючи встановлені судами обставини справи, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що до часткового задоволення позовних вимог.

Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на викладене, висновки судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків судів та обставин справи не спростовують.

Керуючись статтями 3, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Полтавського районного суду Полтавської області від 06 грудня 2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. І. Смокович

Судді О. В. Білоус

В.М. Шарапа