Справа № 487/828/18
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2018-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2018 р.м.ОдесаСправа № 487/828/18

Категорія: 3.7 Головуючий в 1 інстанції: Гаврасієнко В.О.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Осіпова Ю.В.,

суддів Бойка А.В., Єщенка О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 березня 2018 року (м. Миколаїв, дата складання повного тексту рішення 30.03.2018 року) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №1 батальйону №1 Управління патрульної поліції у Миколаївській області рядового поліції ОСОБА_2 про визнання протиправними дій, скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

19.02.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва із адміністративним позовом до інспектора роти №1 батальйону №1 УПП у Миколаївській області рядового поліції ОСОБА_2, в якому просив суд:

- визнати протиправними дії відповідача, повязані із винесенням постанови серії БР №509343 від 31.01.2018 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП;

- скасувати постанову серії БР №509343 від 31.01.2018 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП;

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірна постанова інспектора патрульної поліції є неправомірною, оскільки була прийнята з порушенням процесуальних норм законодавства та, до того ж, позивач зазначене у постанові правопорушення взагалі не скоював.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 березня 2018 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду 1-ї інстанції, ОСОБА_1 16.04.2018 року подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального і процесуального права та просив скасувати рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 30.03.2018 року та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

11.06.2018р. та 13.06.2018р. до Одеського апеляційного адміністративного суду надійшли заяви від позивача та представника відповідача про розгляд даної справи без їх участі, т.б. в порядку письмового провадження.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю та/або неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю - доповідача, та перевіривши матеріали справи і доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про відсутність належних підстав для їх задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

31.01.2018 року інспектором роти №1 батальйону №1 УПП м. Миколаєва рядовим поліції ОСОБА_2 було винесено постанову серії БР №509343 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн. по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відповідно до якої 31.01.2018 року о 22.40 годин в м. Миколаєві водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Hummer H2» з технічними несправностями (т.б. передня ліва шина мала пошкодження (проріз і гуля)) та рухався в лівому ряду по пр.Центральному біля будинку №10, чим порушив вимоги п.31.4.5 Б ПДР України, відповідальність за які передбачена ч.1 ст.121 КУпАП.

Не погоджуюсь з такими рішенням відповідача, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості та недоведеності вимог та, відповідно, з правомірності дій та спірної постанови відповідача.

Проте, колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, не може повністю погодитися з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх необгрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Так, ч.2 ст.222 КУпАП наділяє працівників патрульної служби повноваженнями щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення, в тому числі і у сфері дорожнього руху, до яких відноситься ч.1 ст.121 КУпАП.

Як вбачається зі змісту приписів ч.ч.2,4 ст.258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. У випадках, передбачених ч.ч.1,2 цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.283 Кодексу. Крім того, згідно з ч.5 цієї статті якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, п.4 Розділу 1 «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» (затв. Наказом МВС України 07.11.2015р. №1395) визначає, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Як вбачається зі змісту рішення Конституційного суду України від 26.05.2015р. №5-рп/2015, це рішення було прийнято до змін внесених 14.07.2015р. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху», які були направлені на істотну зміну та спрощення порядку розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху саме для поліцейських. Внесені зміни стосувались зокрема ст.ст.33, 222, 258, 276 КУпАП.

Описане в Рішенні КСУ питання стосовно винесення постанов за порушення у сфері безпеки дорожнього руху «за місцем вчинення» чи «на місця вчинення», було доповнено та деталізовано у КУпАП шляхом внесення змін в липні 2015 року. Так ст.258 КУпАП було доповнено ч.2 такого змісту: «Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі». Так, за змістом ст.222 КУпАП, розгляд справ за ч.ч.1,2,3 ст.122 КУпАП віднесено до компетенції органів Національної поліції. Ч.4 ст.258 КУпАП вказує, що у випадках, передбачених ч.ч.1,2 цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 Кодексу. Згідно ч. 5 ст. 258 КУпАП, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

П.2.3 Рішення Конституційного суду України від 26.05.2015р. визначає, що перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом. Враховуючи зміни, які були внесені до ч.2 ст.258 КУпАП. то такий перелік, викладений в ч.1 ст.258 КУпАП доповнено правопорушеннями, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції наведений в ч.1 ст.222 КУпАП. Притягнення особи до адміністративної відповідальності у вказаних випадках фактично відбувається у скороченому провадженні.

Так, порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» безпосередньо встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою КМУ від 10.10.2001р. №1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Як слідує зі змісту положень ст.14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху мають право на: безпечні умови дорожнього руху, на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху; вивчення норм і правил дорожнього руху та інш.

Також, слід зазначити, що відповідно до вказаної вище норми Закону, учасник дорожнього руху може оскаржити дію працівника відповідних підрозділів Національної поліції, військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України у разі порушення з його боку чинного законодавства.

Крім того, як передбачено приписами ст.16 Закону України «Про дорожній рух», водій транспортного засобу має право: керувати транспортним засобом і перевозити пасажирів або вантажі на дорогах, вулицях та в інших місцях, де рух транспорту не заборонено у встановленому порядку; знати причину зупинки транспортного засобу посадовою особою державного органу, яка здійснює нагляд за дорожнім рухом, а також прізвище і посаду цієї особи та інш. При цьому, водій зобов'язаний: мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред'являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів; виконувати розпорядження поліцейського, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами.

Відповідно до вимог ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов'язані знати та неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Як встановлено з матеріалів справи, письмових пояснень позивача та відео-фіксації, гр.ОСОБА_1 31.01.2018р. близько 22:40 керував транспортним засобом автомобілем «Hummer H2» д.н.Т982ЕК. Рухаючись в лівому ряду в районі пр.Центрального,10 в м.Миколаєві його автомобіль раптом було зупинено інспектором роти №1 батальйону №1 УПП м. Миколаєва рядовим поліції ОСОБА_2, який, в свою чергу, в порушення вимог ст.16 Закону України «Про дорожній рух», спочатку навіть не повідомив водія про причину зупинки та одразу почав вимагати надати йому для перевірки посвідчення водія та документи на автомобіль, а потім, зважаючи на неодноразову вимогу пояснити причину зупинки, повідомив позивача спочатку про нібито порушення ним п.11.2 ПДР, а в подальшому, після зовнішнього огляду автомобіля, повідомив останнього вже про порушення ним п.31.4.5 Б ПДР України, яке безпосередньо і вказав в своїй постанові про адміністративне правопорушення.

Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, судова колегія приходить до висновку про те, що в даному конкретному випадку, інспектор патрульної поліції фактично зупинив транспортний засіб позивача без наявних підстав, передбачених ст.35 Закону України «Про національну поліцію», та, в порушення вимог ст.16 Закону України «Про дорожній рух» і ст.ст32,35 Закону України «Про національну поліцію», одразу ж не повідомив водія про конкретну (дійсну) причину зупинення, а потім, в свою чергу, після зовнішнього огляду автомобіля та виявлення на передній лівій шині пошкодження у вигляді прорізу і гулі, повідомив водія вже про порушення ним вимог п.31.4.5-Б ПДР України, за яке в подальшому і притягнув позивача до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

Доказів зворотного, представник відповідача не зазначив та, в порушення вимог ч.2 ст.77 КАС України, до суду не надав. Не має таких доказів і в матеріалах справи, як і не вбачається їх і в відео-фіксації, яка, в свою чергу, чомусь починається не з моменту зупинки транспортного засобу, а значно пізніше.

Дійсно, у відповідності до приписів п.31.4.5 ПДР України, забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: шини мають місцеві пошкодження (порізи, розриви тощо), що оголюють корд, а також розшарування каркаса, відшарування протектора і боковини.

Разом з тим, зі змісту пояснень позивача та наявної у справі відео-фіксації видно, що на передній лівій шині (стандартного розміру - R17) автомобіля позивача - «Hummer H2» д.н.Т982ЕК дійсно мається невеличке пошкодження у вигляді прорізу, однак останнє, в свою чергу, ніяким чином не оголює корд та не розшаровує каркас чи протектор.

До того ж, судова колегія при цьому вважає за необхідне звернути увагу й на ту обставину, яким саме чином інспектору патрульної поліції в темний час доби (т.б. 22:40), який знаходився на певній відстані від автомобіля, що рухається в його напрямку з допустимою швидкістю, вдалося побачити таке пошкодження шини та відповідно, виявити порушення п.31.4.5 ПДР України.

Крім того, ще слід зазначити й про те, що відповідно до приписів ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

А відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, судова колегія вважає, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, до того ж, деякі висновки суду не відповідають обставинам справи та ґрунтуються на невірному тлумаченні норм діючого у цій сфері законодавства.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення має право скасувати його повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Отже, за таких обставин та враховуючи, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також в звязку із тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи, судова колегія, у відповідності до ч.2 ст.9 та п.п.3,4 ч.1 ст.317 КАС України, вважає за необхідне скасувати судове рішення суду 1-ї інстанції та прийняти нове - про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.308,311,315,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 березня 2018 року скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову інспектора роти №1 батальйону №1 УПП у Миколаївській області рядового поліції ОСОБА_2 серії БР №509343 від 31.01.2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП.

У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 15.06.2018р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: ОСОБА_3

Судді: А.В. Бойко

ОСОБА_4