Справа № 826/870/18
Суддя: Шрамко Ю.Т.
Дата ухвалення: 2018-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 травня 2018 року №826/870/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шрамко Ю.Т., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Іст Юроуп Петролеум» до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та нечинним податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва (також далі - суд), надійшов позов товариства з обмеженою відповідальністю «Іст Юроуп Петролеум» (далі - позивач, ТОВ «Іст Юроуп Петролеум») до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - відповідач), про визнання протиправним та нечинним податкового повідомлення-рішення відповідача від 01 листопада 2017 року № (далі - оскаржуване податкове повідомлення-рішення).

Ухвалою від 22 січня 2018 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/870/18, (далі - справа), а ухвалою від 07 березня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні.

Позовні вимоги обґрунтовуються позивачем відсутністю в Податковому кодексі України (також далі - ПКУ) прямої заборони чи обмеження строку проведення платником податку коригування податкових зобов'язань; невідповідністю підстав відмови відповідача в серпні 2017 року в реєстрації розрахунків коригувань до податкових накладних положенням Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 р. № 1246 з наступними змінами (також надалі - Порядок №1246).

Відповідач позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позову відмовити повністю, оскільки оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте ним на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

29 вересня 2017 року відповідач провів камеральну перевірку даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість ТОВ «Голден Деррік» за серпень 2017 року. Результати камеральної перевірки були оформлені Актом № 9285/26-15-12-07-20/35251246 від 29.09.2017 р. (також далі - Акт перевірки), згідно висновків якого встановлено завищення позивачем суми від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в розмірі 888465,00 грн., що задекларовано ТОВ «Голден Деррік» (код 35251246) в декларації з податку на додану вартість за серпень 2017 року.

30 жовтня 2017 року в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань була проведена державна реєстрація зміни найменування позивача: назва товариства з ТОВ «Голден Деррік» буда змінена на ТОВ «Іст Юроуп Петролеум», що підтверджується наданими позивачем витягом з протоколу Позачергових Загальних Зборів Учасників ТОВ «Голден Деррік» від 26 жовтня 2017 р. та випискою з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 30.10.2017 р.

В Акті перевірки відповідачем зазначено, що в ході камеральної перевірки встановлено, що позивачем в декларації з податку на додану вартість за серпень 2017 року від 18.09.2017 р. реєстраційний № зменшено податкові зобов'язання шляхом їх коригування на суму 177 693,00 грн. За даними Єдиного реєстру податкових накладних (також далі - ЄРПН) отримувачами ТОВ «Голден Деррік» відповідні розрахунки коригування не зареєстровані в ЄРПН.

Також зазначено, що позивачем в р. 16 задекларовано від'ємне значення, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду в сумі 4893269,00 грн. та в р. 16.1 "значення рядка 21 попереднього звітного (податкового) періоду задекларовано в сумі 4893269,00 грн., тобто, без врахування результатів перевірок, здійснених ГУ ДФС у м. Києві за квітень, травень, червень та липень 2017 р., згідно яких було зменшено суму від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду, що були задекларовані позивачем в деклараціях з ПДВ за квітень, травень, червень та липень 2017 р. у розмірі 710772,00 грн., що призвело до завищення у р. 19 декларації з ПДВ за серпень 2017 р. суми від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (рядок 17- рядок 9 декларації) на 710772,00 грн., та відповідно до завищення в р. 21 декларації за серпень 2017 р. суми від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на 888465,00 грн.

Судом встановлено, що зменшення позивачем податкових зобов'язань здійснювалось в результаті перерахування позивачем власним контрагентам-замовникам коштів в серпні 2017 року на виконання умов мирових угод, затверджених ухвалами Господарського суду м. Києва, грошових коштів в якості повернення раніше отриманих авансів, в тому числі:

на користь Публічного акціонерного товариства «Національної акціонерної компанії «Надра України»:

- на виконання мирової угоди по справі №910/22595/16, затвердженої ухвалою Господарського суду м. Києва від 19.04.2017 р., перераховано 331 872,86 грн. (ПДВ 55 312,14 грн.);

- на виконання мирової угоди по справі № 910/22593/16, затвердженої ухвалою Господарського суду м. Києва від 18.04.2017 р., перераховано 109 516,22 грн. (ПДВ - 18 252,70 грн.).

на користь Дочірнього підприємства НАК «Надра України» «Український геологічний науково-виробничий центр»:

- на виконання мирової угоди по справі № 910/10529/14, затвердженої ухвалою Господарського суду м. Києва від 20.04.2017 р. перераховано 624 767,82 грн. (ПДВ -104 127,97 грн.).

Але розрахунки коригувань кількісних та вартісних показників № 1 від 10.08.2017 р. до податкової накладної № 41 від 28.12.2011 р., №2 від 10.08.2017 р. до податкової накладної № 3 від 15.10.2012 р. та № 3 від 10.08.2017 р. до податкової накладної № 22 від 27.12.2011 р., складені позивачем за наслідками повернення авансів контрагентам, не були прийняті до ЄРПН.

В квитанціях № 1 до розрахунків коригувань в якості причини їх неприйняття для реєстрації в ЄРПН було зазначено порушення вимог ст. 102 ПКУ та п. 6 Порядку № 1246 в редакції Постанови КМУ від 26.04.2017 р. № 341, а саме: дата складання податкової накладної не може бути меншою ніж 1095 календарних днів від дати складання розрахунку коригувань.

На підставі Акту перевірки, відповідач 01 листопада 2017 р. прийняв податкове повідомлення - рішення № , яким зменшив позивачу суму від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на 888465,00 грн.

Не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач оскаржив його у порядку адміністративного оскарження до Державної фіскальної служби України. Рішенням Державної фіскальної служби України від 29.12.2017 р. № 32304/6/99-99-11-01-01-25 скарга позивача залишена без задоволення, а оскаржуване податкове повідомлення - рішення без змін.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до пп. 21.1.1 - пп. 21.1.5 п. 21.1 ст. 21 ПКУ, посадові особи контролюючих органів зобов'язані: дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; забезпечувати сумлінне виконання покладених на контролюючі органи функцій; забезпечувати ефективну роботу та виконання завдань контролюючих органів відповідно до їх повноважень; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій; коректно та уважно ставитися до платників податків, їх представників та інших учасників відносин, що виникають під час реалізації норм цього Кодексу та інших законів, не принижувати їх честі та гідності.

Порядок коригування податкових зобов'язань та податкового кредиту регулюється статтею 192 ПКУ.

Пунктом 192.1. ст. 192 ПКУ передбачено, якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов'язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, складеному в порядку, встановленому для податкових накладних, та зареєстрованому в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Також, п.192.1. ст. 192 ПКУ встановлений порядок визначення особи, яка повинна здійснювати реєстрацію розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (також далі - ЄРПН):

розрахунок коригування, складений постачальником товарів/послуг до податкової накладної, яка складена на отримувача - платника податку, підлягає реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних:

- постачальником (продавцем) товарів/послуг, якщо передбачається збільшення суми компенсації їх вартості на користь такого постачальника або якщо коригування кількісних та вартісних показників у підсумку не змінює суму компенсації;

- отримувачем (покупцем) товарів/послуг, якщо передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, для чого постачальник надсилає складений розрахунок коригування отримувачу.

Обмежень для платника податків у строках проведення коригування податкових зобов'язань та податкового кредиту в залежності від дати складання податкової накладної та розрахунку коригування до неї ст. 192 ПКУ не містить.

Суд погоджується з доводами позивача, що факт повернення попередньої оплати відповідно до п. 192.1 ст. 192 ПКУ є підставою для складання розрахунків коригування кількісних та вартісних показників № 1 від 10.08.2017 р. до податкової накладної № 41 від 28.12.2011 р., №2 від 10.08.2017 р. до податкової накладної № 3 від 15.10.2012 р. та № 3 від 10.08.2017 р. до податкової накладної № 22 від 27.12.2011 р.

Разом з тим, застосування контролюючим органом, як підстави відмови у прийнятті до реєстрації розрахунків коригування, положень статті 102 ПКУ та п. 6 Порядку №1246 є помилковим.

Так, в Акті перевірки відповідач, з посиланням на п.201.10. ст. 201 ПКУ, зазначає, що відповідно до п. 201.10. статті 201 ПКУ реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних в ЄРПН повинна здійснюватись з урахуванням граничних строків, передбачених пунктом 102.1 статті 102 ПКУ.

Дане твердження відповідача є хибним, оскільки п. 201.10 ст. 201 ПКУ містить лише порядок визначення строків здійснення реєстрації податкових накладних та розрахунків коригування в ЄРПН в залежності від дати їх складання протягом календарного місяця та не містить посилань на п.102.1. ст. 102 ПКУ.

В свою чергу ст. 102 ПКУ також не регулює строки здійснення платником податків коригування податкових зобов'язань та податкового кредиту.

Крім цього, безпідставним є обґрунтування відповідачем своїх заперечень позовних вимог посиланням на норми п. 6 Порядку №1246.

Даний пункт Порядку №1246 встановлює, що розрахунок коригування до податкової накладної, яка складена до 1 лютого 2015 р. та не підлягала реєстрації відповідно до пункту 11 підрозділу 2 розділу XX "Перехідні положення" КПУ, підлягає реєстрації після реєстрації такої накладної, для чого постачальник (продавець) товарів/послуг повинен протягом операційного дня зареєструвати податкову накладну (незалежно від дати її складення з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 КПУ) та розрахунок коригування.

Наявні в матеріалах справи докази підтверджують, що податкові накладні, до яких 10.08.2017 р. позивачем складались розрахунки коригувань, відповідно до п.11 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» ПКУ, підлягали реєстрації та були зареєстровані в ЄРПН, а саме:

- факт реєстрації в ЄРПН податкової накладної № 41 від 28.12.2011 р. (ПДВ за податковою накладною - 2 500 000,00 грн.) підтверджується квитанцією, згідно даних якої документ був доставлений до ДПА України 29.12.2011 р. в 15:26:32 та зареєстрований за номером , вказано, що документ прийнятий;

- факт реєстрації в ЄРПН податкової накладної № 3 від 15.10.2012 р. (ПДВ за податковою накладною - 289 488,80 грн..) підтверджується квитанцією, згідно даних якої документ був доставлений до ДПА України 23.10.2012 р. в 15:00:01 та зареєстрований за номером , вказано, що документ прийнятий;

- факт реєстрації податкової накладної № 22 від 27.12.2011 р. (ПДВ за податковою накладною - 584 841,67 грн.) підтверджується квитанцією, згідно даних якої документ був доставлений до ДПА України 29.12.2011 р. в 15:21:04 та зареєстрований за номером , вказано, що документ прийнятий

Таким чином, відмова в прийнятті до реєстрації в ЄРПН розрахунків коригувань позивача з посиланням на п.6 Порядку №1246 є необґрунтованою, оскільки реєстрація податкових накладних , до яких 10.08.2017 р. позивачем складені розрахунки коригувань, в ЄРПН виключає умови для застосування положень п. 6 Поряду №1246.

Відповідно до п.5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі та застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду .

В постанові Верховного Суду від 31.01.2018 р. у справі № 820/11616/13-а , здійснивши аналіз норм ПКУ та Порядку №1246, Суд приходить до висновку про відсутність в податковому законодавстві норм, які передбачають обмеження у часі з огляду на час проведення попередньої оплати, а саме не обмежують позивача провести відповідне коригування сум податкових зобов'язань та надіслати отримувачу розрахунок коригування податку, а також відобразити у складі податкової декларації за звітний податковий період у порядку, визначеному центральним органом державної податкової служби результатів перерахунку податкових зобов'язань і податкового кредиту.

Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку про безпідставну відмову позивачу в прийнятті до реєстрації в ЄРПН розрахунків коригування кількісних та вартісних показників № 1 від 10.08.2017 р. до податкової накладної № 41 від 28.12.2011 р., №2 від 10.08.2017 р. до податкової накладної № 3 від 15.10.2012 р. та № 3 від 10.08.2017 р. до податкової накладної № 22 від 27.12.2011 р.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки позивачу безпідставно відмовили у прийнятті до реєстрації в ЄРПН розрахунків коригування кількісних та вартісних показників № 1 від 10.08.2017 р. до податкової накладної № 41 від 28.12.2011 р., №2 від 10.08.2017 р. до податкової накладної № 3 від 15.10.2012 р. та № 3 від 10.08.2017 р. до податкової накладної № 22 від 27.12.2011 р., тому позивач правомірно здійснив відображення в податковій декларації з податку на додану вартість за серпень 2017 року зменшення податкових зобов'язань шляхом їх коригування на суму 177693 грн.

Суд також не погоджується із висновками відповідача при визначені зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість в оскаржуваному податковому повідомленні - рішенні виходячи з наступного.

Як зазначено в Акті перевірки та встановлено судом, сума завищеного позивачем від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в розмірі 888465,00 грн. визначена відповідачем з урахуванням результатів перевірок, здійснених відповідачем за квітень, травень, червень та липень 2017 року.

Підпунктом 54.3.2 п. 54.3 ст.54 ПКУ визначено, що контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Пунктом 56.1. ст. 56 ПКУ передбачено право платника податків оскаржити в судовому чи адміністративному порядку рішення, прийняті контролюючим органом.

За змістом положень п. 56.3 ст. 56 ПКУ скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог п. 44.6 ст. 44 цього Кодексу) протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.

Згідно із п. 56.15 ст. 56 ПКУ скарга, подана із дотриманням строків, визначених п.56.3 цієї статті, зупиняє виконання платником податків грошових зобов'язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні (рішенні), на строк від дня подання такої скарги до контролюючого органу до дня закінчення процедури адміністративного оскарження.

Протягом зазначеного строку податкові вимоги з податку, що оскаржується, не надсилаються, а сума грошового зобов'язання, що оскаржується, вважається неузгодженою.

Відповідно до положень п. 56.18 ст. 56 ПКУ з урахуванням строків давності, визначених ст. 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Таким чином, права та обов'язки платника податків щодо сплати податкового зобов'язання, нарахованого контролюючим органом, виникають лише після закінчення процедури адміністративного та судового оскарження рішення контролюючого органу про нарахування такого грошового зобов'язання та його узгодження.

При цьому, податкове законодавство не містить заборони на декларування від'ємного значення та включення в повному обсязі такого від'ємного значення до податкового кредиту в наступному податковому періоді з підстав неврахування висновків податкового органу, які не набули статусу обов'язкових до закінчення процедури оскарження рішення контролюючого органу, яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість.

Як встановлено судом з матеріалів справи, відповідачем, починаючи з квітня 2017 року, щомісяця здійснювалась камеральна перевірка податкової звітності з податку на додану вартість позивача. За результатом кожної перевірки складався акт та приймалось податкове повідомлення - рішення.

Так, на підставі акту камеральної перевірки № 1197/26-15-12-07-20 від 21.06.2017 р. (період перевірки - квітень 2017 р.) відповідачем прийнято податкове повідомлення - рішення № від 17.07.2017 р., оскарження якого є предметом адміністративної справи № 826/9363/17; на підставі акту камеральної перевірки №2476/26-15-12-07-20 від 20.07.2017 р. (період перевірки - травень 2017 р.) відповідачем прийнято податкове повідомлення - рішення № від 15.08.2017 р., вимога про скасування якого є предметом адміністративної справи № 826/15960/17; на підставі акту камеральної перевірки № 4568/26-15-12-07-20/35251246 від 10.08.2017 р. (період перевірки - червень 2017 р.) відповідачем прийнято податкове повідомлення - рішення № від 07.09.2017 р., вимога про скасування якого є предметом адміністративної справи № 826/16361/17; на підставі акту камеральної перевірки №6259/26-15-12-07-20/35251246 від 30.08.2017 р. (період перевірки - липень 2017 р.) відповідачем було прийняте податкове повідомлення - рішення № від 21.09.2017 р., вимога про скасування якого є предметом судової справи № 826/17984/17. Всі справи знаходяться на розгляді в Окружному адміністративному суді м. Києва.

Таким чином, зважаючи, що визначені відповідачем в період з квітня по липень 2017 року включно податкові зобов'язання не набули статусу узгоджених, позивач правомірно не відобразив їх в податковій звітності з податку на додану вартість за серпень 2017 року.

Згідно з ч. 1 ст. 9, ст. 72, ч.ч. 1, 2, 5 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Таким чином, із системного аналізу вище викладених норм та з'ясованих судом обставин вбачається, що позов ТОВ «Іст Юроуп Петролеум» до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та нечинним податкового повідомлення-рішення № від 01.11.2017 р. є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню повністю, проте, суд також звертає увагу, що відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову, суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання протиправним та скасування індивідуального акту чи окремих його положень, відтак, суд вважає за доцільне, задовольняючи позов викласти зміст резолютивної частини, з урахуванням специфіки позовних вимог, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає сплачена сума судового збору у розмірі 13326,98 грн.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 72-77, 90, 134, 139, 192, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Іст Юроуп Петролеум» (місцезнаходження: 04123, м. Київ, вул. Западинська, 13-а, ) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (місцезнаходження: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19; ) від 01 листопада 2017 року №.

3. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Іст Юроуп Петролеум» () сплачений ним судовий збір у розмірі 13326,98 грн. (тринадцять тисяч триста двадцять шість гривень дев'яносто вісім копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві ().

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.Т. Шрамко