Справа № 162/156/18
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2018-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2018 рокуЛьвів№ 876/4253/18

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Носа С.П.,

суддів: Кухтея Р.В., Сеника Р.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу поліцейського роти № 1 БУПП у Волинській області рядового Рибака Юрія Миколайовича на рішення Любешівського районного суду Волинської області від 18 квітня 2018 року у справі № 162/156/18 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до поліцейського роти № 1 БУПП у Волинській області рядового Рибака Юрія Миколайовича про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення (постанова оголошена суддею Гладіч Н.І. у смт. Любешів Волинської області, відомості про дату складання повного тексту постанови в матеріалах справи відсутні), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2, Позивач) звернувся до суду з позовом до поліцейського роти №1 БУПП у Волинській області рядового Рибака Юрія Миколайовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, серії АР №446654 від 04 лютого 2018 року.

Рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 18 квітня 2018 року адміністративний позов задоволено.

Постанову поліцейського роти №1 БУПП у Волинській області рядового Рибака Юрія Миколайовича серії АР №446654 від 04.02.2018 року відносно ОСОБА_2 про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 (чотириста двадцять п'ять) гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП скасовано, а провадження у справі закрито за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Не погодившись із вказаною постановою, її оскаржив відповідач, який покликаючись на те, що вказана постанова є незаконною та прийнятою з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить рішення Любешівського районного суду Волинської області від 18 квітня 2018 року скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що позивачем, як власником транспортного засобу зареєстрованого в Україні, порушено Правила дорожнього руху України. ОСОБА_2 мав надати на вимогу посадової особи Національної поліції поліс (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, як договір який передбачений для т/з зареєстрованих в Україні.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що при зупинці транспортного засобу, на прохання відповідача, позивачем було надано поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на умовах Міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена карта». Даний факт не був зафіксований у Постанові серії АР №446654, але був підтверджений відповідачем у наданому суду відзиві.

Крім того відповідачем вказано, що адміністративне правопорушення вчинене позивачем 04 березня 2018 року, проте в постанові серії АР №446654 зазначено дату з допущенням помилки у написанні місяця, а саме 04 лютого 2018 року.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту правомірності прийнятого ним рішення та винесення оскаржуваної постанови.

Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

За загальним правилом ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол.

Разом з тим, ч. 3 ст. 254 КУпАП встановлено, що протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Згідно вказаної норми протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Закону України «Про Національну поліцію», з метою встановлення нормативно-правового регулювання здійснення проваджень уповноваженими особами Національної поліції України у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 за № 1408/27853, затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Згідно п. 4 р. І Інструкції № 1395 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених частиною другою статті 121.

У відповідності до п. 1 р. III Інструкції № 1395 справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 1 р. IV Інструкції № 1395 розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Наведені норми свідчать про наявність у відповідача як посадової особи Національної поліції повноважень щодо здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, які реалізуються, крім іншого, шляхом розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення у разі виявлення правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зокрема, порушень, передбачених ч. 1 ст. 126 КУпАП.

З огляду на вищенаведене, апеляційний суд зазначає про правомірність розгляду справи працівником поліції на місці зупинки транспортного засобу та винесення ним постанови про адміністративне правопорушення.

Стосовно суті прийнятої відповідачем постанови у справі про адміністративне правопорушення апеляційний суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 126 КУпАП передбачено, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно пп. «ґ» п. 2.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10 жовтня 2001 року № 1306, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтверджені документи (посвідчення).

Відповідно до пп. «а» п. 2.4 Правил дорожнього руху України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Вимогами статті 16 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що водій зобов'язаний: мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред'являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно п. 21.2 ст. 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», контроль за наявністю договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється: відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод; органами Державної прикордонної служби України під час перетинання транспортними засобами державного кордону України.

Проте, згідно п. 21.3 ст. 21 цього ж Закону, при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов'язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред'являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

При цьому, нормами п. 21.3 ст. 21 зазначеного Закону не передбачено, що водій транспортного засобу не зобов'язаний пред'являти страховий поліс на вимогу працівників поліції при обставинах, не зазначених в п. 21.2 ст. 21 Закону.

Щодо покликань позивача та суду першої інстанції на те, що складаючи постанову відносно позивача відповідач діяв в порушення ст.280 КУпАП- не з'ясував всі обставини, зазначив відомості щодо винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень та визначив покарання у межах санкцій визначених ч.1 ст.126 КУпАП, не надавши позивачу, як встановлено під час розгляду справи ніяких доказів вчинення правопорушення апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 53 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" посадові особи відповідних підрозділів Національної поліції, що мають право здійснювати перевірку наявності чинного на території України договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, які перетинають державний кордон України, незалежно від належності та місця реєстрації транспортного засобу.

Статтею 10 вищевказаного Закону передбачено, що укладаються такі види договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності: внутрішній договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (далі - внутрішній договір страхування); договір міжнародного обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (далі - договір міжнародного страхування). Внутрішні договори страхування діють виключно на території України. Договори міжнародного страхування діють на території країн, зазначених у таких договорах. Договори міжнародного страхування, які діють на території країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка", посвідчуються відповідним уніфікованим сертифікатом "Зелена картка", що визнається і діє в цих країнах. Під час в'їзду на територію України власник транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, зобов'язаний мати на весь термін перебування такого транспортного засобу на території України сертифікат міжнародного автомобільного страхування "Зелена картка" або внутрішній договір страхування цивільно-правової відповідальності.

Крім того, з наданого позивачем Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на умовах міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка» встановлено, що країна Україна відсутня в переліку країн відвідання, на які поширюється вищевказаний поліс позивача.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «ОГаллоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі.

З урахуванням наведеного, безпідставними є доводи позивача про те, що оскаржувана постанова про адміністративні правопорушення є протиправною.

Відповідно до статті 242 КАС України Рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 р. Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом норм матеріального та процесуального права, суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору помилково встановив фактичні обставини справи та надав їм не належну правову оцінку, через що постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови, якою в задоволенні адміністративного позову слід відмовити з наведених вище підстав.

Керуючись статтями 243, 272, 286, 308, 311, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу поліцейського роти № 1 БУПП у Волинській області рядового Рибака Юрія Миколайовича задовольнити.

Рішення Любешівського районного суду Волинської області від 18 квітня 2018 року у справі № 162/156/18 скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С. П. Нос
судді Р. В. Кухтей
Р. П. Сеник